Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02.06.2016 року у справі №649/273/16ц з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 26.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. З червня 2016 року на виконання судового рішення про стягнення аліментів він щомісячно на картковий рахунок відповідача перерахував грошові кошти у розмірі 500 грн. на утримання сина. Всього, ним перераховано відповідачу на картковий рахунок [NUMBER] за період з 27.06.2016 року по 26.08.2017 року включно, кошти у розмірі 7733 грн. 64 коп. 16.08.2016 року на підставі заяви відповідача про примусове стягнення аліментів на утримання дитини відкрито виконавче провадження №52623962, сторонами якого є: [PERSON] (стягувач) та [PERSON] (боржник). Позивач зазначив, що у вересні 2017 року з"ясувалось, що відповідач не визнає отримані нею суми як оплату аліментів і приховала від органів державної виконавчої служби факт отримання нею аліментів за період з 27.06.2016 року по 26.08.2017 року у розмірі 7733 грн. 64 коп., внаслідок чого, йому було нараховано заборгованість по аліментам та направлено виконавчий лист про стягнення аліментів за місцем його роботи, усього утримано з заробітної плати - 14312,64 грн., як аліменти за поточний період та заборгованість. Позивач зазначив, що він звертався до державного виконавця з проханням зарахувати перераховані ним кошти як аліменти, але отримав відмову через заперечення відповідачем цього факту та відсутності на квитанціях призначення платежу. Крім того, 18.03.2018 року ним була направлена на адресу Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області заява з проханням повідомити інформацію щодо отримання стягувачем від боржника на картковий рахунок грошових сум за період з 27.06.2016 року по 26.08.2017 року у виконавчому провадженні № за ЄДРВП 52623962. У відповідь на вказану заяву на його адресу надійшла довідка - розрахунок, з якої вбачається, що заборгованість по аліментам у нього станом на 01.04.2018 року - відсутня, кошти, які перераховувались позивачем у період з 27.06.2016 року по 26.08.2017 року у розмірі 7733 грн. 64 коп., як аліменти не зараховані, тому аліменти за цей період стягнуто у примусовому порядку з заробітної плати. Отже, внаслідок приховування відповідачем від державного виконавця факту добровільного виконання позивачем судового рішення про стягнення аліментів на утримання сина шляхом перерахування коштів у розмірі 7733 грн. 64 коп. за вищевказаний період фактично відбулось подвійне стягнення аліментів, що поставило його у вкрай тяжке матеріальне становище. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно отримані кошти у розмірі 7733 грн. 64 копійки. та судові витрати. 14.08.2018 року відповідач надала відзив на позов у якому зазначила, що позивачем не надано доказів сплати саме аліментів, а не інших своїх грошових зобов'язань. Так, із доданих матеріалів справи вбачається, що позивач з 27.06.2016 року по 26.08.2017 року поповнював її картковий рахунок щомісяця по 502,51 гри. із вказівкою у графі "призначення платежу" поповнення карткового рахунку - [NUMBER]. Із вказаних банківських чеків випливає, що поповнення її рахунку з боку позивача було регулярним та щомісячно однаковим, але вона заперечує проти того, що призначення цих коштів було саме на виконання рішенні суду від 02.06.2016 року по праві №649/273/16-ц, тобто на сплату аліментів на утримання їхнього сина - [PERSON], оскільки, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем, 22.08.2012 року нею було укладено кредитний договір №100908665 з ПАТ «БАНК ФОРВАРД», згідно якого вона для потреб сім'ї отримала кредит, який погашала щомісячними платежами, що підтверджується доданими копіями квитанцій. Оскільки ніяких домовленостей про те, що сплачені позивачем 7733,64 грн., будуть враховані у погашення заборгованості по аліментах, вказані кошти нею були використані для погашення кредитних зобов'язань позивача, як частку у спільних зобов'язаннях подружжя. Вважає, що нею цілком правомірно, перераховані позивачем кошти у сумі 7733,64 грн. були спрямовані на погашення частки позивача у кредитних зобов'язань, а не аліментів як він зазначає. Зазначила, що кредитний договір укладений нею за час перебування у шлюбі із позивачем, не визнано недійсним, не змінено, і не припинено, у позивача відсутні передумови, які дають йому підстави для витребування у неї вказаних коштів, а тому просить повністю відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, вважає його обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповіді на відзив позивачем подано не було. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримала раніше поданий відзив на позов, та просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - Великолепетиський РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області у судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02.06.2016 року по справі №649/273/16-ц року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі по 500 гривень щомісячно, починаючи з 26.04.2016 року і до досягнення дитиною. У подальшому на підставі заяви [PERSON] відкрито виконавче провадження. Позивач - [PERSON] у період з 27.06.2016 року до 26.08.2017 року перераховував на картковий рахунок відповідача [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти у сумі 7733,64 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи дублікатами чеків, у яких у графі "призначення" стоїть відмітка - поповнення карти/рахунку. Відомості про те, що вказані кошти є аліментами - відсутні, а тому сплачені кошти не зараховані, як аліменти, що підтверджується довідкою - розрахунком наданим Великолепетиським РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, з якої також видно, що станом на 01.04.2018 року заборгованість по аліментам відсутня. Стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина проводиться із заробітної плати позивача, що підтверджується наданими позивачем розрахунковими листами за період з серпня 2017 року по січень 2018 року. Тобто, [PERSON] у період з 27.06.2016 року до 26.08.2017 року перераховано на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти у сумі 7733,64 грн., які позивач вважав сплатою аліментів, але вказані кошти не були зараховані як аліменти, а тому позивач вважає, що відповідач безпідставно отримала вказані кошти та вимагає їх повернення посилаючись на вимоги ст.ст. 1212, 1213 ЦК України. З наданого відповідачем відзиву на позов видно, що 22.08.2012 року, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.12.2001 року нею було укладено кредитний договір №100908665 з ПАТ «БАНК ФОРВАРД», згідно якого вона для потреб сім'ї отримала кредит, який погашала щомісячними платежами, що підтверджується доданими копіями квитанцій. Оскільки ніяких домовленостей між нею та позивачем про те, що сплачені останнім кошти у сумі 7733,64 грн., будуть враховані як аліменти не було, вказані кошти нею були використані для погашення кредитних зобов'язань позивача, як частку у спільних зобов'язаннях подружжя. Так, ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 190 ЦК України передбачено, що майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Статтею 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, інше майно в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об"єктом права спільної власності подружжя. Частиною 4 ст. 65 СК України встановлено, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім"ї, створює обов"язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім"ї. Частиною 1 ст. ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З викладеного слідує, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то цивільні права та обов"язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому відповідачем правомірно отримано, перераховані позивачем кошти у сумі 7733,64 грн. які спрямовані саме на погашення його частки кредитних зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, суд, відповідно до ст.ст. 190, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65 СК України вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки при перерахуванні грошових коштів позивачем на рахунок відповідача не було вказано призначення платежу саме - аліменти, а тому відповідач мала право використовувати отримані кошти на власний розсуд, у тому числі і на погашення кредиту, а тому у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі ст.ст. 190, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65 СК України,

Outcome: dismissed