Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи, на те що відповідач, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в суді позовні вимоги не визнала, заперечувала проти його задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється опікуном [PERSON] , 2016 року народження, вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно її доньки [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. Третя особа [PERSON] в суді пояснив, що являється опікуном [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , [INFO] , просив задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та, з урахуванням положень ч.1 ст.81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно положень якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до даних свідоцтв про народження [NUMBER] , виданого повторно Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 20 червня 2018 року (а.с.16), [NUMBER] , виданого повторно Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 20 червня 2018 року (а.с.18), [NUMBER] , виданого повторно Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 12 жовтня 2017 року (а.с.20) [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно даних довідки виконкому Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області №15 від 21 жовтня 2011 року (а.с.17), витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00012203535 від 23 травня 2013 року (а.с.19), №000177256997 від 27 жовтня 2016 року (а.с.21), державна реєстрація народження малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проведена згідно з ч.1 ст.135 СК України, відомості про батька дітей внесені за вказівкою матері. Рішенням виконкому Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 18 вересня 2017 року №1 малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було вилучено у їх матері [PERSON] , в зв`язку з обставинами в її сім`ї, які безпосередньо загрожували здоров`ю та життю дітей. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2018 року в цивільній справі №479/867/17, яке набрало законної сили 23 квітня 2018 року (а.с.3-7) малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відібрано у їх матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Розпорядженням голови Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області №245 від 28 серпня 2018 року (а.с.28) над [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, як дітьми, які позбавлені батьківського піклування, призначено опікуном [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області №215-р від 28 вересня 2018 року (а.с.25) опікуном малолітньої [PERSON] , 2016 року народження, призначено [PERSON] із влаштуванням дитини на спільне проживання до родини опікуна за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] адміністрація Миколаївської області вважає доцільним та таким, що буде відповідати інтересам малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позбавлення їх матері - [PERSON] батьківських прав, так як за період відібрання дітей вона фактично не здійснювала кроків щодо повернення їх в свою сім`ю, не облаштувала належним чином житло, не працює, на обліку в районному центрі зайнятості не перебуває, стабільних заробітків не має, не лікувалася для покращення свого психічного стану, не зверталась до служби у справах дітей щодо побачення з дітьми, не цікавилась де вони перебувають. В даний час діти проживають в сім`ях, призначених їм опікунів та називають їх своїми батьками. Опікуни забезпечили дітей усім необхідним для повноцінного життя і розвитку, турбуються про них, що викладено у висновку Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області № 216/02-44-21/19 від 23 травня 2019 року (а.с.15). Ці обставини підтвердженні дослідженими в суді актом обстеження умов проживання відповідача від 28 жовтня 2019 року із, доданими до нього фото, довідкою - характеристикою на [PERSON] , виданою виконкомом Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області (а.с.13), актом обстеження умов проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в сім`ї опікуна [PERSON] від 07 червня 2019 року (а.с.30) та від 20 листопада 2019 року, довідками - характеристиками №01-25/192 та №01-25/191, виданими 30 вересня 2019 року Опорним закладом "Руденківський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів", в якому навчаються малолітні [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2013 року народження; актом обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] в сім`ї опікуна [PERSON] від 05 квітня 2019 року з відповідним відеозаписом (а.с.27). Згідно довідок органів опіки та піклування відповідачу [PERSON] відомо про місцезнаходження кожного з дітей, проте заходів для зустрічі з ними вона не вживала (а.с.76, 78). Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з наступного. Згідно положень ст.ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до положень ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Приписами вказаної Конвенції, Закону України "Про охорону дитинства", Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимога ст.150 СК України. Зі змісту нормативних положень ст.150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно приписів ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України "Про охорону дитинства", суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей, не спілкується з ними, турботи та уваги до них не проявляє, не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітніх дітей. Діти проживають в сім`ях опікунів, які забезпечують дітей усім необхідним для нормального розвитку та виховання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні обґрунтовані, тому відповідача слід позбавити батьківських прав.

Outcome: approved