Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON], [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просять визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], видане 28.05.2008 року на ім'я [PERSON] Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської ради Київської міської державної адміністрації на підставі Наказу від 19.05.2008 року № 835-С, зареєстроване Комунальним підприємством Київської міської державної адміністрації «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» 13.06.2008 року та записане у реєстрову книгу № д125-139 за реєстровим № 464/30220а; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? квартири № 150, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], видане 18.07.2008 року [PERSON] державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. за реєстровим № 1-2415, зареєстроване Комунальним підприємством Київської міської державної адміністрації «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» 31.07.2008 року та записане у реєстрову книгу № д125-140 за реєстровим № 464/30220а; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? квартири № 150, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], видане 18.07.2008 року [PERSON] державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. за реєстровим № 1-2413, зареєстроване Комунальним підприємством Київської міської державної адміністрації «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» 31.07.2008 року та записане у реєстрову книгу № д125-140 за реєстровим № 464/30220а; визнати недійсним Договір дарування частини квартири, укладений [PERSON] та [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. 11.10.2008 року за реєстровим № 1-3172 та зареєстрований Комунальним підприємством Київської міської державної адміністрації «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» 04.11.2008 року та записаний у реєстрову книгу № д125-141 за реєстровим № 464/30220а; визнати право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]; визнати право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір 487,20 грн. Позивачі мотивували свою позовну заяву тим, що [INFO], не залишивши заповіту, померла мати відповідача [PERSON], мати чоловіка позивачки [PERSON] та бабуся позивачки [PERSON] - [PERSON], яка за життя у 1982 році як член ЖБК «Механізатор» в повному обсязі виплатила пайовий внесок на квартиру [ADDRESS] та відповідно до законодавства, діючого на час смерті спадкодавця, була єдиним власником зазначеної квартири. На момент смерті [PERSON] в спірній квартирі були прописані та проживали: [PERSON] - чоловік спадкодавця; відповідач [PERSON] - старший син спадкодавця та [PERSON] - молодший син спадкодавця. По закінченню шести місяців після смерті [PERSON] та до моменту смерті її молодшого сина свідоцтво про право на спадщину за законом не було отримано жодним із спадкоємців. [INFO] помер молодший син спадкодавця - [PERSON], який був чоловіком позивачки [PERSON] та батьком позивачки [PERSON] 14.04.1999 року за заявою позивачки [PERSON] державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. була заведена спадкова справа № 217/1999 після смерті [PERSON], та листом від 04.10.2011 року нотаріусом повідомлено позивачці [PERSON] про необхідність надання нею правовстановлюючих документів на майно спадкодавця [PERSON]. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з пропозицією оформити належним чином усі необхідні документи на спадкову квартиру, однак відповідач відмовлявся від даної пропозиції позивачів. Влітку 2014 року позивачка [PERSON] випадково дізналась, що відповідачем здійснено реєстрацію права власності, і станом на день звернення з даним позовом до суду він є єдиним власником спірної квартири. Так, 28.05.2008 року на ім'я померлої [PERSON], тобто через 14 років після смерті останньої, Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської ради Київської міської державної адміністрації на підставі Наказу від 19.05.2008 року № 835-С було видано Свідоцтво про право власності на житло на квартиру, яке 13.06.2008 року було зареєстровано КП Київської міської державної адміністрації «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» та записано у реєстрову книгу № д125-139 за № 464/30220а. 18.07.2008 року державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзнікова З.О. на підставі вказаного Свідоцтва про право власності на житло видала [PERSON] та відповідачу [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом на ? часину спірної квартири кожному, які 31.07.2008 року було зареєстровано БТІ та записано у реєстрову книгу № д125-140 за № 464/30220а, після чого 11.10.2008 року державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзнікова З.О. посвідчила Договір дарування частини квартири, відповідно до якого [PERSON] подарував відповідачу [PERSON] ? частину спірної квартири, та 04.11.2008 року на підставі Договору дарування право власності відповідача на ? частину квартири було зареєстровано БТІ та записано в реєстрову книгу № 125-141 за № 464/30220а. Разом з тим, позивачі вважають оспорюване Свідоцтво про право власності на житло, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської ради Київської міської державної адміністрації на підставі Наказу від 19.05.2008 року № 835-С, - недійсним, з підстав його видачі на ім'я спадкодавця [PERSON] вже після смерті останньої, що суперечить вимогам цивільного законодавства, тому були відсутні правові підставі на видачу чоловікові спадкодавця [PERSON] та сину спадкодавця відповідачу [PERSON] Свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а також були відсутні правові підставі на укладення оспорюваного Договору дарування частини квартири від 11.10.2008 року, які, на думку позивачів, також підлягають до визнання їх недійсними в межах розгляду даного спору. Таким чином, позивачі вважають, що вищенаведеними діями відповідачем [PERSON] були порушені права власності позивачів на частину спірної квартири, як спадкоємців першої черги після смерті молодшого сина спадкодавця [PERSON] - [PERSON], який на момент смерті спадкодавця мав право на успадкування за законом 1/3 частини спірної квартири, тому просять визнати за ними право власності по 1/9 частині кожній на квартиру [ADDRESS], що є складовою предмета спору. 24.09.2015 року в судовому засіданні на підставі клопотання протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. (Том 1 а.с. 233; 241-242; Том 2 а.с. 12) 24.09.2015 року в судовому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Головне управління юстиції у м. Києві, про усунення від права на спадкування, об'єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзнікова Зінаїда Олексіївна, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство Київської міської державної адміністрації «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна», Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним правовстановлюючих документів та визнання права власності. (Том 1 а.с. 243-247; Том 2 а.с. 13) Позивач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], звертаючись із позовною заявою до суду, просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з ухиленням [PERSON] від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, передбаченого ст. 202 Сімейного кодексу України, мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого 16.05.1966 року між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] шлюбу народилися двоє синів: [PERSON] та [PERSON], які проживали за адресою: [ADDRESS]. Дружина позивача [PERSON] тяжко хворіла на цукровий діабет та гіпертонічну хворобу, старший син [PERSON] постійно опікувався матір'ю, купував необхідні ліки та додаткові речі, сплачував комунальні платежі, допомагав у здійсненні додаткових витрат на лікування та харчування. Однак молодший син [PERSON], який у 1995 році був засуджений Печерським районним судом м. Києва за ст. 142, ч. 2 ст. 144 КК УРСР до позбавлення волі, весь час ухилявся від власних обов'язків щодо допомоги матері та її утримання, яка була не тільки пенсіонеркою за віком, але й хворою людиною, не допомагав при поїздках до лікарні та зухвало ставився до матері та своїх обов'язків щодо неї. Крім того, своєю зухвалою поведінкою [PERSON] доводив матір до нервових стресів, що призвело до тяжких хвороб спадкодавця [PERSON] Позивач до смерті сина [PERSON] не звертався до суду із позовом про усунення його від права на спадкування, оскільки [PERSON] не мав наміру приймати спадщину після смерті матері [PERSON] та не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, позивачем зауважено, що відповідачки звернулись до суду із первісним позовом поза межами строку позовної давності, оскільки з часу смерті спадкодавця [PERSON] минув 21 рік, а з часу смерті [PERSON] минуло 17 років, тому позивач просить застосувати строки позовної давності до вимог за первісним позовом. (Том 1 а.с. 243-247) 16.10.2015 року в судовому засіданні представником позивача за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] подано уточнену позовну заяву третьої особи, яка заявляє самосійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], відповідно до якої останній просить в порядку статі 528 ЦК УРСР усунути [PERSON] від спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з ухиленням [PERSON] від виконання покладених на нього в силу закону обов'язків по утриманню матері [PERSON] (Том 2 а.с. 32-36) Представник позивачів за первісним позовом та відповідачів за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст первісної позовної заяви, та письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (Том. 1 а.с. 227-228), проти позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, заперечувала в повному обсязі з підстав, що місять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. (Том 2 а.с.4-5) Представник відповідача за первісним позовом та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала в повному обсязі, з підстав, що містять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, вважає, що позивачі звернулись з даним позовом поза межами строків давності. (Том 1 а.с. 144-150), позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, підтримала в повному обсязі з урахуванням поданих уточнень, з підстав, що містять зміст уточненої позовної заяви та письмові міркування, долучені до матеріалів справи. (Том 2 а.с. 32-40) Представник третьої особи за первісним позовом та позивача за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала в повному обсязі, позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст останнього, з урахуванням внесених уточнень. Представник третьої особи за первісним позовом державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзнікова З.О. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої просить провести судове засідання у відсутності уповноваженого представника. (Том 1 а.с. 45; Том 2 а.с. 24) Представник третьої особи за первісним позовом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Титаренко О.Є. в судовому засіданні проти первісного позову в частині визнання недійними правовстановлюючих документів заперечував з підстав, що місять письмові заперечення проти позову, долучені до матеріалів справи. (Том 1 а.с. 47-52; Том 2 а.с. 53-56) Представник третьої особи за первісним позовом Комунального підприємства Київської міської державної адміністрації «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи за первісним позовом Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивачів за первісним позовом та відповідачів за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], [PERSON] - [PERSON], представника відповідача за первісним позовом та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] - [PERSON], третьої особи за первісним позовом та позивача за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] - [PERSON], представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним позовом, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Титаренка О.Є., дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи № 217, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Як убачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 16.05.1966 року між [PERSON], 1943 року народження, та [PERSON], 1937 року народження, (дошлюбне прізвище - [PERSON]) зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Староруднянською сільською радою Щорського району Чернігівської області від 16.05.1966 року, Актовий запис № 6. (Том 1 а.с. 184) Відповідно до положення частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання - це повідомлення стороною чи іншими особами, що беруть участь у справі, обставин, що підтверджують наявність чи відсутність фактів, які за законом повинна доводити друга сторона чи інші особи. Процесуальним наслідком визнання в цивільному процесі однією зі сторін факту встановленим є набуття фактом безспірного характеру і звільнення другої сторони від його доказування. Як зазначено у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р., в ході розгляду справи сторона може відмовитися від визнання нею чи її представником певних обставин, довівши належними та допустимими доказами, що ці обставини було визнано внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. При доведеності причин відмови від визнання обставин суд постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню, після чого такі обставини доводяться у загальному порядку. Зокрема, це означає, що іншій стороні у справі може бути надано право надати докази, які своєчасно не було надано унаслідок попереднього визнання обставини щодо її підтвердження чи заперечення. Так, в судовому засіданні встановлено, підтверджено сторонами спірних правовідносин, що від зареєстрованого шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: син [PERSON], 1966 року народження, який є відповідачем за первісним позовом/третьою особою за позовом третьої особи, та син [PERSON], 1971 року народження, який до моменту своєї смерті ([INFO]) був законним чоловіком позивачки за первісним позовом/відповідачки за позовом третьої особи - [PERSON] та батьком позивачки за первісним позовом/відповідачки за позовом третьої особи [PERSON], що підтверджено відповідними свідоцтвами (Том 1 а.с. 8; 9), та зазначені факти не підлягають доказуванню, з підстав їх визнання сторонами спірних правовідносин під час судового розгляду справи, що відповідає вимогам, встановленим інститутом доказування в межах діючого цивільного судочинства. На підставі Рішення виконавчого комітету Печерської районної ради від 12.02.1968 року № 53/4, [PERSON] із сім'єю у складі трьох осіб ([PERSON], [PERSON] - чоловік; [PERSON] - син) видано Ордер серії Б № 83544 на зайняття двохкімнатної квартири [ADDRESS]. У подальшому вулицю перейменовано на - „А. Бучми", та будинок визначено під „№ 1". (Том 1 а.с. 185) За даними Довідки № 54 від 08.04.2008 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом „Механізатор", [PERSON] в 1983 році здійснила виплату суми пайового внеску за кооперативну квартиру [ADDRESS] (загальною площею - 46,2 кв.м. житловою площею - 31,2 кв.м.) у розмірі 4165,00 карбованців. (Том 1 а.с. 186; 187) [INFO] у віці 56 років померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом РАГС Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 12.01.1994 року, Актовий запис № 32. (Том 1 а.с. 184) [INFO] у віці 27 років помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва від 05.01.1999 року, актовий запис № 1422. (Том 1 а.с. 15) 14.04.1999 року [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], 1990 року народження, до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори надіслано заяви про прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], на підставі яких заведено Спадкову справу № 217. (Том 1 а.с. 190, 191) За даними Довідки № 262 від 28.10.2014 року та Акту № 11 від 08.12.2015 року, виданих Житлово-будівельним кооперативом „Механізатор", за адресою: [ADDRESS], на момент смерті [PERSON] були прописані: її чоловік [PERSON], 1943 року народження, - з 25.04.1968 року по час видачі Довідки; син - [PERSON], [INFO], з 18.12.1986 року по день видачі Довідки; син [PERSON], 1971 року народження, - з 05.11.1992 року, який був виписаний у зв'язку із смертю. (Том 1 а.с. 14, Том 2 а.с. 98) Згідно запиту нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзнікової З.О., заяви, копії ордеру, довідки про повну виплату пая, технічного паспорта, свідоцтва про смерть, довідки про зміну адреси, та на підставі Наказу № 835-С Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 19.05.2008 року оформлено та видано Свідоцтво про право власності від 28.05.2008 року на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яке зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна і записано у реєстрову книгу № д125-139 13.06.2008 року за № 464/30220а. (Том 1 а.с. 19, 182, 183, 184, 185, 186, 187) 18.07.2008 року нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. видано [PERSON] як спадкоємцю майна [PERSON], яка померла [INFO], Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS], за № 1-2415, зареєстроване Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» 31.07.2008 року та записане у реєстрову книгу № д125-140 за реєстровим № 464/30220а. (Том 1 а.с. 19) 18.07.2008 року нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. видано [PERSON] як спадкоємцю майна [PERSON], яка померла [INFO], Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS], за № 1-2413, зареєстроване Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» 31.07.2008 року та записане у реєстрову книгу № д125-140 за реєстровим № 464/30220а, що підтверджено у п. 2 Договору дарування частини квартири від 11.10.2008 року. (Том 1 а.с. 20) Згідно Договору дарування частини квартири від 11.10.2008 року, посвідченого нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О., [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності ? частину квартири [ADDRESS], реєстровий номер Договору № 1-3172, зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» 04.11.2008 року та записано у реєстрову книгу № д125-141 за реєстровим № 464/30220а. (Том 1 а.с. 20) Листом від 04.10.2011 року № 2898/02-14 нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори повідомлено [PERSON] про необхідність надання правовстановлюючих документів на майно , що належало спадкодавцю [PERSON]. (Том 1 а.с. 16) Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка за первісним позовом та відповідачка за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - [PERSON] вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, проти позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, заперечила, додатково показала, що від зареєстрованого шлюбу із спадкодавцем [PERSON] має доньку [PERSON], яка є позивачкою за первісним позовом та відповідачкою за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Із спадкодавцем [PERSON] у свідка були дружні сімейні відносини, після перенесених інсультів та подальшої хвороби [PERSON] свідок здійснювала постійний догляд за останньою, купувала ліки та продукти харчування, відвідувала у лікарні. Спадкодавець [PERSON], який був молодшим сином спадкодавця [PERSON], періодично проживав разом із позивачкою та їх спільною донькою за адресою спірної квартири, ставився до своєї матері з повагою, допомагав їй матеріально, відвідував матір у лікарні та під час її перебування за межами міста Києва, а також за власний кошт здійснював поховання матері після її смерті, оскільки старший син [PERSON], який є відповідачем за первісним позовом, усіляко уникав надання будь-якої допомоги матері [PERSON], жодного разу не відвідував матір під час її хвороби та не здійснював догляд за останньою до часу її смерті. Крім того, свідок показала, що після смерті її чоловіка [PERSON] вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа станом на день судового розгляду справи є відкритою, та нотаріусом не відмовлено їй та позивачці [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що був другом покійного [PERSON], інколи приходив до нього в гості за адресою спірної квартири, де останній періодично проживав разом із своєю сім'єю, та був свідком поважного відношення [PERSON] до своєї матері [PERSON], однак свідок не пам'ятає, коли востаннє був в гостях у [PERSON], а про догляд за матір'ю, її відвідування у лікарні та про матеріальну допомогу матері з боку її сина [PERSON] свідку відомо лише зі слів спільних друзів, при цьому свідок не обізнаний щодо працевлаштування останнього. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що знала покійного [PERSON] з дитинства, оскільки той був другом її брата, який часто супроводжував [PERSON] під час відвідування ним хворої матері. [PERSON] та його дружина [PERSON] завжди поважно ставилися до [PERSON], відвідували під час її хвороби, доглядали і не заперечували проти спілкування з її онукою [PERSON] Після одруження [PERSON] разом із своєю сім'єю періодично проживав із матір'ю за місцем своєї реєстрації, інколи - в квартирі дружини [PERSON] Свідок стверджувала про матеріальну допомогу з боку [PERSON] його матері [PERSON], однак не обізнана щодо працевлаштування останнього. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що знає сім'ю [PERSON] з 1968 року, тобто з часу поселення у будинок [ADDRESS], проживав по сусідству та мав дружні відносини. Стосунки між спадкодавцем [PERSON] та її молодшим сином [PERSON] були складними, оскільки останній не був працевлаштованим, займався злочинною діяльністю, сперечався із матір'ю, ніколи не доглядав за нею та не допомагав матеріально. [PERSON] мав вільний доступ до спірної квартири, однак жив в квартирі своєї дружини [PERSON], яка також ніколи не відвідувала хвору [PERSON], не здійснювала догляд за нею та, зі слів [PERSON], забороняла бачитися із онукою [PERSON] Крім того, свідок наполягав на свідченнях про одноособове здійснення [PERSON] догляду за батьками, в тому числі за матір'ю [PERSON], яка завжди ввічливо та з вдячністю відзивалась про останнього. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що живе по сусідству із сім'єю [PERSON] з часу поселення у будинок [ADDRESS], з 1968 року, перебувала у дружніх відносинах із [PERSON] до часу смерті останньої. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що старший син [PERSON] завжди добре ставився до батьків, чемно поводився і допомагав їм, а молодший син [PERSON] сперечався з матір'ю, вимагав у неї гроші, ніколи не допомагав батькам, жив разом із своєю сім'єю окремо від батьків, однак свідок не обізнана щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] та її сина [PERSON] та не може дати показання щодо догляду за [PERSON] до часу її смерті. Суд, надавши оцінку, критично оцінює показання свідків, надані в судовому засіданні, оскільки зазначені свідками дані щодо встановлення факту догляду [PERSON] за спадкодавцем [PERSON] містять свідчення на користь сторони, за клопотанням якої їх було допитано, та зазначені протиріччя неможливо усунути письмовими доказами, що долучено до матеріалів справи, ураховуючи, що допитані свідки перебувають у дружніх відносинах із сторонами по справі, що є зацікавленими особами щодо розгляду справи та за клопотаннями яких було допитано свідків в судовому засіданні. При цьому жоден із свідків не надав показань щодо фактів, які підлягають доказування в межах первісного позову. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (частина 4 статті 182 Цивільного кодексу України). Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") Статтями 4, 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент видачі спірного Свідоцтва про право власності на житло) визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою Відповідно до Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.08.2001 року № 1820 (далі - Положення), яке діяло на час видачі 28.05.2008 року спірного Свідоцтва про право власності на житло, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], - Головне управління житлового забезпечення м. Києва, правонаступником якого є Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, було наділено повноваженнями щодо здійснення оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтв про право власності фізичним та юридичним особам, серед іншого, на квартири, за які члени житлово-будівельних кооперативів чи товариств повністю внесли пайові внески. (п. 6.1, п.п. 6.1.4. Положення) Для оформлення права власності та видачі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна (групу об'єктів) до відповідного органу подається заява по кожній адресі за зразком згідно з додатком 4 до цього Положення, а також матеріали поточної технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, оформлені БТІ. В разі необхідності орган, який здійснює оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності, може запросити у замовника додаткові документи щодо об'єкта нерухомого майна, або його власника крім тих, що передбачені цим Положенням. (п. 9 Положення) Згідно пункту 19 Положення, за результатами розгляду наданих замовником документів орган, який здійснює оформлення права власності, видає наказ (розпорядження) про оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна або надсилає обґрунтоване письмове повідомлення заявнику про відмову в оформленні права власності. Як убачається з матеріалів справи, складову предмета спору за первісним позовом становлять вимоги позивачів про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], видане 28.05.2008 року на підставі Наказу від 19.05.2008 року № 835-С Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської ради Київської міської державної адміністрації (далі - Управління), правонаступником якого є Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на підставі Наказу від 19.05.2008 року № 835-С; визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом на ? квартири № 150, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виданого 18.07.2008 року [PERSON] державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. за реєстровим № 1-2415; визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом на ? квартири № 150, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виданого 18.07.2008 року [PERSON] державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. за реєстровим № 1-2413, та визнання недійсним Договору дарування частини квартири, укладеного [PERSON] та [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. 11.10.2008 року за реєстровим № 1-3172, - вказуючи на безпідставність видачі Управлінням спірного Свідоцтва про право власності на житло від 28.05.2008 року на ім'я [PERSON], яка померла [INFO] та, відповідно, на момент видачі Свідоцтва втратила цивільну правоздатність, в тому числі щодо оформлення Свідоцтва про право власності на житло, видача якого передбачала надання саме [PERSON], як законним володільцем майна, вичерпного переліку документів, що містить Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.08.2001 року № 1820, та зазначені обставини, на думку позивачів, є підставою для визнання такого Свідоцтва недійсним, тому з огляду на недійсність Свідоцтва про право власності на житло, позивачі, відповідно, вважають недійсними видані на ім'я відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2008 року та укладений між ними Договір дарування частини квартири від 11.10.2008 року, яка була предметом вищезазначеного оформлення права власності та успадкування. Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 Цивільного кодексу України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Виконання цивільного обов'язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 Цивільного кодексу України). Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Таким чином, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам та показанням свідків, вислухавши пояснення сторін та третіх осіб, встановивши характер спірних правовідносин, ураховуючи вищенаведені норми законодавства, діючого на час видачі компетентним органом оспорюваного Свідоцтва про право власності на житло від 28.05.2008 року, суд дійшов висновку про безпідставність вимоги позивачів щодо визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло від 28.05.2008 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, правонаступником якого є Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), - оскільки вказану позовну вимогу позивачами пред'явлено до відповідача [PERSON], який не є уповноваженою особою компетентного державного органу, яким здійснено видачу свідоцтва, та, який, відповідно, позбавлений обов'язку відновлення законного права та/або інтересу позивачів у разі встановлення порушення останніх. Крім того, ураховуючи, що правонаступник державного органу, до компетенції якого належало прийняття рішення та видача Свідоцтва про право власності на житло, не є процесуальною стороною по досліджуваній цивільній справі, тобто є особою, не наділеною процесуальними правами та обов'язками відповідача по справі, тому зазначені вимоги позивачів в цій частині є некоректними, оскільки пред'явлено відносно третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та яка, відповідно, позбавлена можливості захисту своїх прав та законних інтересів щодо пред'явлених позивачами вимог відносно дійсності виданого Свідоцтва. Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів щодо визнання недійсними Свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.07.2008 року, виданих на ім'я [PERSON] та [PERSON], а також укладеного між ними Договору дарування частини квартири від 11.10.2008 року, - у зв'язку із неможливістю в розрізі даного спору надати оцінку правомірності видачі Свідоцтва про право власності на житло від 28.05.2008 року, недійсність якого є єдиною підставою звернення позивачів із вимогою про визнання недійсними вищезазначених свідоцтв про право на спадщину за законом та договору дарування частини квартири. Крім того, пред'являючи вимоги про визнання недійсними Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2008 року, виданого на ім'я [PERSON] та Договору дарування частини квартири від 11.10.2008 року, стороною якого є [PERSON], позивачами не залучено останнього до участі у розгляд справи в якості відповідача та не заявлено відповідне клопотання в судовому засіданні, що позбавляє [PERSON] можливості захисту своїх прав та законних інтересів згідно прав та обов'язків, якими наділено сторону в цивільному процесі, щодо пред'явлених позивачами вимог в частині набуття ним права власності та укладення правочину. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. При цьому положення ч. 1 ст. 58 Конституції, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується лише людини і громадянина (фізичної особи). Згідно роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Згідно положення статей 525, 527 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. (ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу УРСР) Відповідно до ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як убачається з матеріалів справи, складовою предмету спору за первісним позовом є також вимоги позивачів про визнання в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] та визнання права власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], вказуючи на фактичну належність спадкодавцю на час смерті тобто 18.12.1998 року 1/3 частини спірної квартири, яка підлягає до успадкуванням позивачами в рівних частках як спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про нотаріат» ( в реакції, що діяла на час відкриття спадщини), на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» ( в реакції, що діяла на час відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно роз'яснень, наведених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Разом з тим, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та показання свідків, вивчивши матеріали спадкової справи № 217, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін,

Outcome: dismissed