Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

23.10.2015 року ТОВ Порше Мобіліті звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором №50009773 від 29.07.2013 року у розмірі 480392,22 грн. з яких 47325,04 грн. - заборгованість за несплаченими щомісячними платежами станом на 12.10.2015 року; заборгованість за договором кредиту у розмірі 19132,85 доларів США, що еквівалентно 419009,42 грн. (1 долар США=21,90 грн.) та 14057,77 грн. - відсотки за користування кредитом. Збитків за кредитним договором у розмірі 21480,81 грн. з яких: 4200 грн. - збитки понесених за вчинення нотаріусом виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет застави, 5280,81 грн. - компенсація витрат на страхування предмету застави та 16200 грн. на правову допомогу з урахуванням ПДВ, штраф у розмірі 82905,49 грн., з яких: штраф за порушення вимог п. 3.3 кредитного договору 44243,64 грн., штраф за порушення вимог п. 5.5 кредитного договору 33182,73 грн., штрафні санкції за порушення вимог п. 8.3 кредитного договору 5479,12 грн., пеню у розмірі 2848,68 грн., 3% річних 5090,62 грн. інфляційні витрати у розмірі 17889,82 грн., а також судові витрати 9159,11 грн. по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 11.02.2016 року об'єднано в одне провадження дану цивільну справу із цивільною справою № 490/11421/15-ц за позовом [PERSON] до ТОВ "Порше Мобіліті" про захист прав споживачів, визнання договору частково недійсним. 07.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ Порше Мобіліті про визнання кредитного договору №50009773 від 29.07.2013 року недійсним в частині умов договору погашення кредиту в гривнях за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визнати недійсеним положення про курс для обчислення платежів згідно до курсу філії ПАТ "Креді Агриколь Банк", визнати недійсним п.1.3.1, 1.3.2 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, визнати недійсним п. 2.4 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору в частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка повернення кредиту. В обґрунтування позову зазначено, що оспорюваний правочин укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 6,12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг" та є несправедливим відповідно до вимог ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів". Тому кредитний договір був укладений на кабальних умовах, оскільки повернення кредиту було прив'язано до обмінного курсу долара США, що також приховувало вартість кредиту та порушило його права споживача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову. Позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив в їх задоволенні відмовити у зв'язку їх безпідставністю, необґрунтованістю посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту, у розмірі, погодженому сторонами, була надана [PERSON] в гривнях, при цьому, як в кредитному договорі, так і у всіх додатках до нього, розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США. Вказане не протирічить положенням ст.ст. 524, 533 ЦК України. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний спосіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті. Тому, ст.ст. 524,533 ЦК України не суперечать ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та підлягають застосуванню до правовідносин споживчого кредитування. При цьому, положення кредитного договору не передбачають будь-яких витрат позивача, тому відповідають принципам справедливості та добросовісності, також положення кредитного договору не місять несправедливих умов, що призводять до додаткових витрат. Крім того, жодна з умов кредитного договору не передбачає можливості ТОВ "Порше Мобіліті" змінювати умови договору на власний розсуд, тому не відповідає дійсності твердження [PERSON] про те, що існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. В судовому засіданні представник відповідача, вимоги позову [PERSON] підтримав та просив про їх задоволення. Первісні позовні вимоги ТОВ "Порше Мобіліті" не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивач обрав спосіб захисту порушеного права, вчинивши виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави, тому безпідставно звернувся до суду із позовом про стягнення суми боргу. Крім того, вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження виконання свого обов'язку по видачі суми кредиту. Відсутні підстави для стягнення збитків,так як у діях відповідача відсутні всі елементи складу господарського правопорушення. Оскільки позивач заявив вимогу про дострокове повернення кредиту, а з 13.06.2015р. вважається, що строк повернення кредиту настав, то нарахування кредитором боргу після цієї дати є неправомірним. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм відносини. 29.07.2013 р. між ТОВ «Порше Мобідіті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50009773, за умовами якого Товариство зобов'язалось надати позичальнику грошові кошти у розмірі 221218,20 грн., що еквівалентно 27160 доларів США строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою відповідно до статі 2.3 Загальних умов кредитування на придбання автомобіля марки VW модель Passat В7, 2013 року випуску /а.с. 13-24/. [PERSON] взяв на себе зобов'язання прийняти, нележним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Як свідчить графік погашення кредиту, підписаний сторонами кредитної угоди позичальник мав здійснювати щомісячні платежі у гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Згідно п.п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладенню кредитного договору, у графіку погашення кредиту. В подальшому позичальник сплачує платежі у поверенення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту. У п.п. 1.3.2 Загальних умов, передбачено право компанії вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку, замість обмінного курсу банку вказаного вище. Сторони погодили, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд компанією і для цього не вимагається згода позичальника. Про свій намір компанія повинна повідомити за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений позичальником. За умовами визначеними сторонами курс для обчислення платежів є курс філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», що дорівнює: 8,1450 грн./дол. США. Крім того, згідно п. 1.6 Умов кредитування, виконання зобов'язання [PERSON] за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу від 31.07.2013 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором, [PERSON] було передано у заставу транспортний засіб - автомобіль марки VW модель Passat В7, 2013 року випуску /а.с. 25-28/. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «Порше Мобіліті» виконало взяті на себе зобов'язання за договором і надало позичальнику грошові кошти, визначені умовами договору, шляхом переведення кредитних коштів ТОВ "Порше Мобіліті" до ТОВ "Автогранд Миколаїв" у розмірі 221218,20 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 31.07.2013 року, та у тому числі й поясненнями у позовній заяві позивача [PERSON] Проте, як зазначає представник [PERSON], умови договору в частині посилання всіх грошових сум на еквівалент доларів США, визначення курсу обчислення платежів не відповідає вимогам чинного законодавства, яким встановлена заборона на видачу споживчого кредиту у іноземній валюті. Тому, умови кредитного договору в частині погашення кредиту в гривнях за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, мають бути визнані недійсними. Такі умови, на його думку, є несправедливими. Відповідно до ч.1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до приписів ст. 626 ЦК України договір є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Положеннями ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з договору, укладеного між сторонами, графіку погашення платежів зобов'язання кредитодавця та позичальника визначені у національній валюті України - гривні, які розраховуються шляхом застосування еквіваленту в іноземній валюті. Чинне законодавство України, встановлюючи національну валюту в якості єдиного законного платіжного засобу, не містить заборони як на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, так і на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни обмінного курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Таку позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 02.07.2014 р. у справі № 6-79цс14, що в силу ст. 360-7 ЦПК України підлягає обов'язковому застосуванню. Отже, визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземний валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому, сплата за такими зобов'язаннями має здійснюватися в гривні за офіційним курсом НБУ на дату оплати. При цьому, виходячи із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору №50009773 від 29.07.2013 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту. Також Верховним Судом України у постанові № 6-80цс12 від 12.09.2012 р. зроблено висновки щодо положень ч. 5 ст.11, ст. 18 Закону України Закону України «Про захист прав споживачів» - несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Натомість, як свідчать умови договору від 29.07.2013 року, сторони погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання ТОВ «Порше Мобіліті» очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено у договорі. Відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, [PERSON] своїм підписом підтвердив, що позивач ТОВ "Порше Мобіліті" належним чином ознайомив його, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно п. 9.6 цих умов, [PERSON] підтвердив, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із закінчення вартості цієї послуги для позичальника. При цьому валютні ризики не покладаються цілком на позичальника, а рівномірно покладаються на сторони, що передбачено п. 1.3.1. Загальних умов користування кредитного договору. Також за п. 1.3.1 Загальних умов кредитування позичальник сплачує платежі відповідно до виставлених кредитодавцем рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого погодили сторони, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту і для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням визначених особливостей, в тому числі і позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок різниці обмінного курсу по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як корегування суми процентів, що підлягають сплаті. Загальні же розміри платежів, є незмінними та не можуть бути змінені виключно на власний розсуд кредитодавця. Крім того, посилання представника [PERSON] на заборону встановлену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надавати кредит на споживчі цілі в іноземній валюті не може в даному випадку слугувати підставою для визнання недійсним договору в частині, зважаючи на те, що грошові кошти надавались позичальнику у національній валюті України - гривні. Так, ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами ст. 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд не вбачає наявності підстав з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання частини угоди недійсною, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних [PERSON] Доводи представника відповідача про те, що даний позов є безпідставним, так як вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, є необґрунтованими. Так, згідно п.17 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що здійснено звернення стягнення на предмет застави та повернуто позивачу кошти за договором кредиту, тому наявність виконавчого напису нотаріуса не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом порушених прав із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також безпідставними є доводи представника відповідача про неможливість нарахування боргу за договором кредиту після настання строку виконання договору. Так, згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, до дня повернення позики. В судовому засіданні встановлено неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 05.05.2015 р. позичальнику направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості відповідно до умов кредитного договору № 50009773 від 29.07.2013 р. /а.с. 33/. Зазначена вимога не була отримана боржником та повернута на адресу відправника з відміткою повернута за закінченням терміну зберігання /а.с. 36/. Відповідно до п. 3.3. договору позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отрмиано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. Вимога була відправлена 13.05.2015 року, останнім днем поверення кредиту та заборгованості відповідно було 12.06.2015 року. Згідно матеріалів справи, станом на 12.10.2015 р. поверненню підлягає сума кредиту і процентів у розмірі 480392,22 грн., з яких 47325,04 грн. - несплачені щомісячні платежі станом на 12.10.2015 року; 19132,85 доларів США, що еквівалентно 419009,42 грн. (1 долар США=21,90 грн.) - сума кредиту та 14057,77 грн. - відсотки за користування кредитом за період з 13.06.2015 року по 12.10.2015 року (419009,42 грн. х 9,90% х 122 дні/360 днів = 14057,77). За положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до п. 8.2 кредитного договору нараховано штраф за порушення п. 3.3. договору за порушення терміну повернення кредиту, у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 44243,64 грн. (221218,20 грн. х 20%), відповідно до п. 8.4 кредитного договору нараховано штраф за порушення п. 5.5 договору щодо несплати сум страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, в розмірі 15% від суми кредиту, що становть 33182,73 грн. (221218,20 грн. х 15%), відповідно до п. 8.3 кредитного договору нараховано штраф за порушення п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору сплачує штраф у еквіваленті 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 30 доларів США за третю вимогу, що становить 5479,12 грн., а всього нараховано штраф у загальному розмірі 82905,49 грн. та пеню за порушення будь-якого чергового платежу з повернення кредиту у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно у загальному розмірі 2848,68 грн., яка нарахована у межах строку, встановленого чинним законодавством України. Крім того, приписами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За розрахунком наданим представником ТОВ «Порше Мобіліті», що його було перевірено в судовому засіданні, 3% річних за період з 15.01.2015 р. по 12.10.2015 р. становлять 5090,62 грн., інфляційні втрати 17889,82 грн. Зважаючи на те, що [PERSON] не виконуються належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором суд вважає за можливе стягнути з останнього основну суму боргу зі сплати кредиту за кредитним договором № 50009773 від 29.07.2013 р. 480392,22 грн., штрафу у розмірі 82905,49 грн., пені у розмірі 2848,68 грн., 3% річних у розмірі 5090,62 грн та інфляційних витрат у розмірі 17889,82 грн. За положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, в якості збитків представник ТОВ «Порше Мобіліті» зазначає витрати на страхування предмету застави у розмірі 4400,67 грн, а з урахуванням ПДВ у розмірі 5280,81 грн. Умовами п.5.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного Договору, передбачено забезпечити страхування, яким забезпечено виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією. З п. 5.6 вказаних умов вбачається, якщо позичальник в порушення ст. 5.5 цього кредитного договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими Загальними умовами кредитування. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв'язку із виконанням даного доручення/укладення договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, в порядку передреченому п. 1.7.1-1.7.6 цього договору. Починаючи з серпня 2015 року [PERSON] було порушено зобов'язання, визначене у п. 5.5 Договору щодо сплати страхових платежів на користь страхової компанії за договором страхування. На виконання п. 5.6 Договору ТОВ «Порше Мобіліті» було сплачено страхові платежі, які не компенсовані [PERSON], за серпень 2015 року у розмірі 2933,78 грн., за вересень 2015 року 1466,89 грн., що підтверджується наданими до суду платіжними дорученнями, а всього у загальній сумі 4400,67 грн., які є збитками та які підлягає стягненню на користь ТОВ «Порше Мобіліті» з [PERSON] При цьому, суд вважає необґрунтованою та безпідставною вимогу щодо стягнення вказаних збитків у урахуванням ПДВ у розмірі 5280,81 грн. Крім того, в якості збитків представник ТОВ «Порше мобіліті» зазначає витрати на вчинення виконавчого напису у розмірі 3500 грн., з урахуванням ПДВ 4200 грн. та збитки на правову допомогу у розмірір 12000 грн. з урахуванням ПДВ, оскільки ТОВ Порше Мобіліті є платником податку на додану варстість та збитки Зважаючи на те, що представником ТОВ «Порше Мобіліті» не доведено в судовому засіданні, що такі витрати в розумінні положень ст. 22 ЦК України є збитками, а збитки на правову допомогу віднесені законодавцем до судових витрат, суд не знаходить підстав для задоволення позову у цій частині. Таким чином, суд приходить до переконання що вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за первісним позовом є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог документально підтверджені судові по сплаті судового збору у розмірі 8902,91 грн. (593526,83 грн. х 9159,12/ 610607,64 грн. = 8902,91). Понесені [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору віднести за його рахунок. Що стосується стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» понесених судових витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн. з урахуванням ПДВ, суд приходить до наступного: На підтвердження заявлених вимог, ТОВ «Порше Мобіліті» надано суду договір про надання юридичних послуг з ТОВ «ЮФ Вернер і Партнери» №24/2010 від 15 жовтня 2010 року, Додаткові угоди №8 від 09 січня 2013 року, № 224 від 10 серпня 2015 року, Додаток №1 від 10.08.2015 року, договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, укладений між ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" та ТОВ "Порше Мобіліті", рахунок - фактуру №308 від 24.07.2015 року, Акт №747 від 07.10.2015 року до Договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року, платіжне доручення № 50009380 від 15.10.2015 року на суму 10000 грн. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз. У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 р. №10 роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Однак, в межах розгляду даної цивільної справи інтереси ТОВ «Порше Мобіліті» представляють представники за довіреністю, доказів, що мають підтвердити правовий статус даних фізичних осіб, як адвокатів, суду надано не було. При цьому, суду не доведено та не надано розрахунку таких витрат, що є піставою для відмови в відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Outcome: partial