Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути із [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 2 814,09 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 30.04.2018, біля 11 год. 30 хв., [PERSON], керуючи автомобілем марки Фольтсваген Т 4, р.н. [NUMBER] іноземної реєстрації, під час виїзду з заїзду до багатоквартирного будинку на вул. Рязанська, в порушення п.10.9 Правил дорожнього руху, рухаючись заднім ходом, здійснила наїзд на пішохода [PERSON] - позивача по справі. Внаслідок цього наїзду, згідно висновку експерта №348-екс від 17.05.2018 р. позивач отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці спинки носу з переходом на праву та ліву нижні повіки з саднами на спинці та кінчику в кількості 6-ти; синців у верхньому та нижньому внутрішніх квадратах лівої молочної залози; у нижньому внутрішньому квадраті правої молочної залози; по попередньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині; в проекції верхніх внутрішніх квадратів обох сідниць; садна по передній поверхні правої гомілки у середній третині. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 29.05.2018 р., а також відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №125035/3142, зазначається, що в діях водія [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП. В результаті отриманих тілесних ушкоджень позивача було госпіталізовано до Заставнівської ЦРЛ, де вона пройшла курс лікування, витрачаючи на медикаменти власні кошти. Загальна вартість придбаних позивачем ліків становить 2 814,09 грн. Зважаючи на те, що [PERSON] є особою пенсійного віку і єдиним джерелом доходу у неї є мінімальні пенсійні виплати - вказана сума коштів, витрачених на лікування, для неї є значною. Крім того, внаслідок здійснення [PERSON] наїзду на [PERSON], в момент отримання даного тілесного ушкодження остання перенесла значний фізичний біль та пережила емоційний стрес, що призвело до зниження ефективності її діяльності та негативних наслідків для її психічного і фізичного здоров'я, у зв»язку із чим порушився нормальний ритм її життя, виникла необхідність у додаткових зусиллях для організації свого життя та додаткових незапланованих матеріальних витратах. Враховуючи те, що позивач є особою похилого віку, то для відновлення її стану необхідний тривалий час. Таким чином, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] також було заподіяно психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань вона оцінює в 20 000 грн. та просить їх стягнути із відповідача разом із понесеними нею матеріальними витратами в розмірі 2 814,09 грн, оскільки остання ухиляється від сплати належної компенсації та взагалі відмовляється допомогти по відновленню стану здоров'я позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та обгрунтували їх обставинами, викладеними в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином. Проте, у встановлений судом строк на адресу суду надала відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої постраждала [PERSON] відбулася і з вини останньої також, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 29.05.2018, в ході розслідування якого слідчим було встановлено, що потерпіла свідомо порушила Правила дорожнього руху і як наслідок отримала тілесні ушкодження. Також зазначила, що позивачем до позовної заяви на підтвердження витрат, ніби-то понесених останньою під час лікування внаслідок ДТП, додано чек з Аптеки №1, що розташована за адресою: вул. Незалежності,98, м. Заставна, на суму 332,93 грн. датований 30.04.2018 4:36:34 год., з якого вбачається, що купівля ліків відбулася до настання дорожньо-транспортної пригоди; та чеки про купівлю ліків на суму 123,18 грн. від 09.07.2018 та на суму 22 грн. від 30.05.2018, тобто, коли позивач вже була виписана з лікарні, а тому вказані ліки не можуть визнаватися матеріальними витратами, пов'язаними з ДТП. Крім цього, позивачем додано фіскальний чек від 21.06.2018 р. на суму 300 грн. ТОВ «Мавекс Буковина», довідку про результати медичного мамографічного обстеження від 21.06.2018 та направлення від 02.04.2018 [PERSON] для проведення мамологічного обстеження, тобто задовго до події, а тому вказані витрати також не пов'язані із лікуванням тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП. Окрім того, [PERSON] не надано розрахунку розміру моральної шкоди, з яких міркувань вона виходила визначаючи її, не надано жодного доказу, підтверджуючого факт завдання їй моральної шкоди. Посилаючись на наведені вище доводи, відповідач просила суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог повністю та розгляд справи провести в її відсутності. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.04.2018, біля 11 год. 30 хв., відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], яка керуючи автомобілем марки Фольтсваген Т 4, р.н. [NUMBER] іноземної реєстрації, під час виїзду з заїзду до багатоквартирного будинку на вул. Рязанська м. Заставна Чернівецької області, рухаючись заднім ходом, здійснила наїзд на пішохода [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці спинки носу з переходом на праву та ліву нижні повіки з саднами на спинці та кінчику в кількості 6-ти; синців у верхньому та нижньому внутрішніх квадратах лівої молочної залози; у нижньому внутрішньому квадраті правої молочної залози; по попередньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині; в проекції верхніх внутрішніх квадратів обох сідниць; садна по передній поверхні правої гомілки у середній третині, які згідно висновку експерта №348-екс від 17.05.2018 р. відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров'я. Згідно постанови слідчого Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Чокана В.І. від 29.05.2018 кримінальне провадження №12018260090000135 за фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КРК України за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Із змісту даної постанови вбачається, що дорожньо-транспортна пригода настала в результаті порушення водієм [PERSON] вимог п. 10.9 ПДР та пішоходом [PERSON] - вимог п.4.1 ПДР. Порушення вказаних вище норм знаходяться в прямому причинному зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками (а.с.7-8). Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №125035 від 29.06.2018 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. Позивача [PERSON] також було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 127 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 54 грн., що підтверджується копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №125085 від 25.06.2018. Після дорожньо-транспортної пригоди позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Заставнівської ЦРЛ з 30.04.2018 р. по 18.05.2018 р. Вказані обставини підтверджуються довідкою, виданою 03.08.2018 р. завідуючою терапевтичним відділенням Заставнівської ЦРЛ [PERSON] (а.с.13). Позивач посилається на те, що вартість її лікування внаслідок ДТП становить 2 814, 09 грн., для підтвердження якої надала суду чеки та квитанції, отримані нею при здійснені розрахунків за ліки, та направлення на подальше обстеження та лікування (а.с. 10-12,14-16), які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У судовому засіданні встановлено, що тілесні ушкодження позивачу [PERSON] були спричинені внаслідок наїзду на неї автомобіля марки Фольтсваген Т 4, р.н. [NUMBER] іноземної реєстрації під керуванням [PERSON] Таким чином, з огляду наведеного та зі змісту наведених правових норм вбачається, що особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду позивачу є [PERSON] Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з того, що позивач на підтвердження її розміру надала суду докази, які не підтверджують понесення цих витрат саме на лікування, тобто в період з 30.04.2018 р. по 18.05.2018 р., оскільки частина квитанцій датована 4:36:34 год. 30.04.2018 ( на суму 332,93 грн.), 09.07.2018 ( на суму 123,18 грн.) та 30.05.2018 ( на суму 22 грн.), а тому суд дійшов висновку про доведеність матеріальної шкоди в розмірі 2335,98 грн., у зв'язку з чим задовольняє позовні вимоги в цій частині частково в зазначеному розмірі за виключенням сум, вказаних у вищенаведених квитанціях. Водночас суд зазначає, що до вартості лікування суд врахував також витрати, понесені позивачем під час проходження мамографічного обстеження, оскільки в судовому засіданні із показань свідка [PERSON] - районного онколога, встановлено, що направлення на консультацію до мамолога для вирішення питання подальшого обстеження та лікування на ім'я [PERSON] було видано під час її перебування на лікуванні у терапевтичному відділенні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з метою попередження виникнення новоутворень внаслідок отриманих [PERSON] тілесних ушкоджень в ділянку молочних залоз. Крім того, судом встановлено, що крім тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] були спричинені і моральні страждання. Моральну шкоду, яку було спричинено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з врахуванням перенесених душевних страждань позивач оцінює в розмірі 20 000 гривень. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 1 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пункт 9 цієї ж Постанови містить позицію, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Задовольняючи позов щодо стягнення моральної шкоди суд з'ясовує наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа "Войтенко проти України", "Науменко проти України"). Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві було завдано шкоду здоров'ю, що призвело до зниження ефективності її діяльності та негативних наслідків для її психічного і фізичного здоров'я, у зв'язку із чим порушився нормальний ритм її життя, виникла необхідність у додаткових зусиллях для організації свого життя та додаткових незапланованих матеріальних витратах. Частина 2 ст. 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. З огляду на вищенаведене, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину душевних страждань позивача, яких вона зазнала під час лікування і реабілітації, ступінь вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням того, що шкода позивачу заподіяна внаслідок її власної необережності, суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди до 3 500 грн., а тому позовна вимога в цій частині підлягає до часткового задоволення. На підставі вищенаведеного та ст. ст. 22, 23, 1167, 1187, 1193 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року № 4, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах відшкодування моральної шкоди" від 25.05.2001 р. № 5,

Outcome: partial