Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

представник позивача звернувся в Міжгірський районний суд Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів про визнання неправомірними і скасування рішень Міжгірської селищної ради, скасування державної реєстрації і запису про право власності земельної ділянки та зобов?язання [PERSON] демонтувати огорожу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, позивачу та третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який побудований дідом [PERSON] та бабою [PERSON] позивача у 1960 році. 23.02.1989 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів будинок №33 своєму сину [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщину за ним шляхом спільного проживання прийняли його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] та син [PERSON] . Спадкові справи за майном [PERSON] та [PERSON] не відкривалися. [PERSON] на випадок своєї смерті заповітів не складала. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповітів не складав, спадщину за ним шляхом спільного проживання прийняли його дружина [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , на випадок своєї смерті заповітів не складала. Спадщину за нею шляхом спільного проживання прийняли її сини [PERSON] і [PERSON] . Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20.11.2018 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на будинок №33 по 1/2 частці в порядку спадкування за законом після смерті їх батьків. Згідно Генерального плану (схеми) присадибної ділянки [PERSON] , розташованої в [ADDRESS] складеного 13.03.1963 року, в користуванні [PERSON] перебувала присадибна ділянка площею 0,1550 га. Крім того, рішенням виконкому Міжгірської селищної ради від 20.04.1989 року №29 [PERSON] було надано дозвіл на добудову до будинку №33 . В 1980-х роках на належній [PERSON] земельній ділянці площею 0,1550 га побудував будинок його син [PERSON] , який на даний час має адресу: [ADDRESS] . 10.01.2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Міжгірської селищної ради із заявою про передання їм у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] та надати їм дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). Рішенням 24 сесії VII скликання Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області від 30.04.2019 року №368 [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою для надання у спільну часткову власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га по [ADDRESS] . 08.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Т`ОВ «Землемір» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Рішенням №РВ-2100359292019 від 05.09.2019 року [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей про земельну ділянку площею 0,1040 га до Державного земельного кадастру у зв`язку з перетином цієї ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 на 5,654%, т.т. на 0,0059 га (0,1040 га х 5,654%). З витягу з Державного земельного кадастру стало відомо про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 розташована за адресою: [ADDRESS] , її площа складає 0,0659 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, власником якої є відповідач [PERSON] , земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 05.02.2018 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 09.11.2017 року, виготовленої ТОВ «Землемір». Земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 за [PERSON] було зареєстровано державним реєстратором Міжгірської райдержадміністрації Галай В.В.18.05.2018 року на підставі рішення Міжгірської селищної ради №256 від 19.04.2018 року, запис про право власності №26296948. Представник позивача посилається на те, що 26.10.2017 року рішенням 15 сесії VII скликання Міжгірської селищної ради №209 визначено та закріплено земельні ділянки за [PERSON] площею 0,0659 га та [PERSON] площею 0,0713 га згідно схематичного зображення земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . 09.11.2017 року відповідач [PERSON] звернулася до ТОВ «Землемір» із заявою про виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,0659 га в [ADDRESS] . Рішенням 16 сесії VII скликання Міжгірської селищної ради від 28.12.2017 року №228 затверджено розміри земельної ділянки [PERSON] площею 0,0659 га, призначеної для будівництва та обслуговування будинку [ADDRESS] . 05.02.2018 року земельну ділянку [PERSON] площею 0,0659 га зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно їй кадастровий номер 2122455100:01:030:0281. Рішення 18 сесії VII скликання Міжгірської селищної ради від 19.04.2018 року №256 земельну ділянку передано у власність [PERSON] . В жовтні 2018 року [PERSON] встановила по межі земельної ділянки від будинку №33 [PERSON] огорожу з металевої сітки, яка проходить впритул до ґанку будинку №33 (відстань між огорожею та ґанком складає 0,33 метра). Вважає, що вищевказані рішення Міжгірської селищної ради були прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, технічна документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 виготовлена із суттєвими порушеннями, оскільки ні [PERSON] , ні її чоловіку [PERSON] . Міжгірською селищною радою не виділялася у власність та/або в користування земельна ділянка для будівництва і обслуговування будинку [ADDRESS] , в т.ч. саме площею 0,0659 га., [PERSON] збудував будинок [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,1550 га, що належала на праві користування його батькові [PERSON] , яка в цілому була призначена для будівництва і обслуговування будинку №33 , право власності на який в порядку спадкування перейшло до позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у законний спосіб не позбавляли права власності на земельну ділянку площею 0,1550 га призначену для будівництва і обслуговування буд. №33 чи її частини, а тому рішення №209 від 26.10.2017 року, рішення №228 від 28.12.2017 року та рішення №256 від 19.04.2018 року були прийняті Міжгірською селищною радою незаконно, що мало наслідком порушення прав [PERSON] та [PERSON] на володіння майном. В результаті неправомірних дій селищної ради з володіння [PERSON] та [PERSON] фактично вибула частина їхнього дворогосподарства. Ні [PERSON] , ні [PERSON] не повідомляли про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки [PERSON] площею 0,0659 га в натурі (на місцевості), а тому вони не були присутні при проведенні цих робіт і відповідно їм не пропонували підписати Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. З технічної документації із землеустрою щодо встановлення, відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 взагалі не зрозуміло коли проводилися роботи із закріплення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), адже навіть Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не містить дати його складання. Також він не містить підпису [PERSON] і в ньому взагалі не значиться [PERSON] 25.10.2019 року суддею Міжгірського районного суду Закарпатської області у справі відкрито провадження. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Шишола В.М. подав до суду відзив на позовну заяву представника позивача, в якому зазначив, що будинок [ADDRESS] збудований чоловіком відповідачки [PERSON] на підставі відповідних документів, а саме: будівельного паспорту на забудову земельної ділянки 1971 року, який складається з рішення виконкому Міжгірської селищної Ради від 14.05.1970 року №38, яким виділено земельну ділянку під будівництво нового житлового будинку гр. [PERSON] по [ADDRESS] в кількості 700 кв.м.; нотаріально посвідченого договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, на праві особистої власності від 26.101971 року; Акту про відведення в натурі присадибної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовника [PERSON] від 19.10.1971 року; Плану забудови земельної ділянки, на якому, окрім того, вказана добудова згідно рішення Міжгірської селищної ради №29 від 20.04.1989 року, підтверджена підписом Головного архітектора району Фуцура І.С. від 15.06.1992 року; будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника [PERSON] , яким надано право на добудову до житлового будинку по [ADDRESS] , який складається з таких документів: рішення Виконкому Міжгірської селищної Ради народних депутатів від 20.04.1989 року №29, яким надано дозвіл гр. [PERSON] на добудову до житлового будинку котельні, ванни, кухні, кладової, жилої кімнати по [ADDRESS] ; дозволу головного архітектора району Фуцура І.С. на право виконання будівельних робіт [PERSON] , проекту забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку, узгодженого районним архітектором Міжгірського району І.С. Фуцуром від 29.06.1992 року; планом головного та бокового фасадів; планом дворового фасаду, бокового фасаду, плану фундаментів; рекомендовані типи огорож. Вищенаведені докази є належним і достовірним підтвердженням факту, що вже покійний чоловік відповідачки [PERSON] був законним забудовником належного йому на праві особистої власності будинку [ADDRESS], яка йому була виділена рішенням Виконкому Міжгірської селищної Ради від 14.05. 1970 року №38. Після смерті [PERSON] відповідачка [PERSON] стала його одноосібним спадкоємцем, згідно судового рішення від 21.09.2016 року за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0659 га для його обслуговування, які належали її чоловікові [PERSON] . Даним судовим рішенням від 21.09.2016 року визнано право власності на земельну ділянку площею саме 0,0659 га. Рішення Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області, а саме: рішення 15 сесії VII скликання Міжгірської селищної Ради Міжгірського району Закарпатської області від 26.10.2017 року №209 «Про розгляд заяв та прийняття рішення»; рішення 16 сесії VII скликання Міжгірської селищної ради Міжгірського району від 2812.2017 року №228 «Про затвердження розмірів земельної ділянки»; рішення 18 сесії VII скликання Міжгірської селищної ради від 19.04.2018 року №256 (Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», які позивач оскаржує, були прийняті вже після ухвалення судового рішення від 21.09.2016 року. Відповідно до Акту роботи комісії Міжгірської селищної ради від 30.06.2017 року, яка була створена на підставі Розпорядження Міжгірського селищного голови з метою розгляду звернення [PERSON] щодо затвердження розмірів земельної ділянки, яка надана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS], а також звернення [PERSON] , запропоновано винести на розгляд чергової сесії Міжгірської селищної ради питання щодо визначення та закріплення земельних ділянок громадянам [PERSON] площею 0,0659 га та [PERSON] площею 0,0713 га згідно схематичних зображень земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, по [ADDRESS] . Після складання відповідного акту і були прийняті рішення Міжгірською селищною радою рішення від 26 жовтня 2017 року №209, 28 грудня 2017 року №228 і 19 квітня 2018 року №256, на підставі яких відповідачка [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,0659 га, кадастровий номер 2122455100:01:030:0281, які оскаржуються позивачем. Однак, всупереч Акту комісії Міжгірської селищної ради, Міжгірська селищна рада рішенням від З0.04.2019 року №368 вирішила задовольнити заяву позивача [PERSON] та його брата [PERSON] і надати їм дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку орієнтовною площею 0,15 га. Проте, при проведенні обмірів земельної ділянки землевпорядною організацією ТОВ «Землемір», встановлено, що фактична площа земельної ділянка не може складати 0,15 га, позаяк такої немає в наявності фізично, тому вважає позовні вимоги безпідставними. Розпорядженням голови Міжгірського районного суду Закарпатської області №29 від 06.11.2020 року справу передано на розгляд Воловецького районного суду Закарпатської області у зв`язку із неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи. 11.11.2020 року ухвалою судді Воловецького районного суду Павлюк С.С. цивільну справу прийнято до свого провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача в суді позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу порушення його права на землю, зверненню позивача [PERSON] до суду з даним позовом мало передувати вирішення питання про видачу йому нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. В матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу [PERSON] або [PERSON] свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку №33 , порушенням права на яку [PERSON] мотивує свій позов, твердження позивача про те, що в його користуванні як спадкоємця [PERSON] з 60-х років перебувала земельна ділянка саме площею 0,15 га є нічим іншим як припущенням позивача не підтвердженим жодним належним та допустимим доказом, враховуючи наведене представник відповідача в задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача Міжгірської селищної ради Закарпатської області в призначені судові засідання жодного разу не з?явився, причини його неявяки суду невідомі, про розгляд справи Міжгірська селищна рада повідомлялась належним чином. Представник головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області на розгляд справи не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без участі представника головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області з врахуванням письмових пояснень наданих суду по суті від 03.12.2019 року, з яких вбачається, що за покійними [PERSON] та [PERSON] право власності на земельні ділянки не було оформлено відповідно до законодавства діючого на той час. В підтвердження площі присадибної земельної ділянки 0,1550 га, яка була у користуванні громадян від яких позивач та третя особа отримали у спадщину житловий будинок по [ADDRESS] позивач посилається на копію Генерального плану складеного 1963 році, однак, згідно до статтей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції від 06.04.1999 діючого на момент смерті [PERSON] ) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами , земельна ділянка, яка була у користуванні [PERSON] не набула ознак об`єкта права власності, при передачі у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . Міжгірська селищна рада може прийняти рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка є у фактичному користуванні (згідно з геодезичними обмірами). На підставі договору на виконання робіт, рішення 15 сесії VII скликання Міжгірської селищної ради від 26 жовтня 2017 року №209 "Про розгляд заяв та прийняття рішень", завдання на складання технічної документації із землеустрою від 09.11.2017 ТзОВ "Землемір" розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянці [PERSON] на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0659 гектара. Державним кадастровим реєстратором відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та "Порядку ведення Державного земельного кадастру", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за № 1051 відомості про дану земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер 2122455100:01:030:0281, таким чином, отримання у власність гр. [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0659 га за кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 відбулося у межах і в порядку встановленому чинним законодавством. Залучений до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] на розгляд справи не з`явився, причини його неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами ст.ст. 90, 152-155 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарський будівлями і спорудами на [ADDRESS] . Даний будинок побудований [PERSON] та [PERSON] (померлі дід та баба позивача), який вони отримали у власність на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20.11.2018 року. Згідно з інформацією наданої КП "Міжгірським БТІ'" (копія Генерального плану складеного 1963 р.) за дворогосподарством по [ADDRESS] у користуванні [PERSON] перебувала присадибна ділянка площею 0,1550 га. Таким чином, після смерті [PERSON] його син [PERSON] , в порядку спадкування отримав у власність будинок №33 та земельну ділянку площею 0,1550 га, призначену для його будівництва і обслуговування. В подальшому після смерті [PERSON] та його дружини право власності на будинок №33 та земельну ділянку площею 0,1550 га перейшло в порядку спадкування за законом до їх синів [PERSON] та [PERSON] . Згідно вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Як вбачається із Рішенням Міжгірської селищної ради від 30 квітня 2019 року №368 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також для визначення площі та місця розташування земельної ділянки в натурі на (місцевості)" [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою для надання у спільну часткову власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га на [ADDRESS] . Після проведення ТОВ "Землемір" геодезичних обмірів земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,1040 гектара. Однак, як видно із рішення №РВ-2100359292019 від 05.09.2019 року позивачу [PERSON] відмовлено у внесенні Відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1040 га у зв`язку з перетином цієї ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 на 5,654%, т.т. на 0,0059 га (0,1040 га х 5,654%). Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №184651731 від 14.10.2019 року земельна ділянка з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 площею 0,0659 га належить на праві власності [PERSON] , цільове призначення для будівництва і облуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначену земельну ділянку відповідачка отримала у власність на підставі рішення сесії Міжгірської селищної ради №256 від 19.04.2018 року, запис про право власності №26296948. 26.10.2017 року рішенням 15 сесії VII скликання Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області №209 «Про розгляд заяв та прийняття рішення» визначено та закріплено земельні ділянки за [PERSON] площею 0,0659 га та [PERSON] площею 0,0713 га згідно схематичного зображення земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Рішенням 16 сесії VII скликання Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області від 28.12.2017 року №228 «Про затвердження розмірів земельної ділянки» затверджено розміри земельної ділянки [PERSON] площею 0,0659 га, призначеної для будівництва та обслуговування Будинку [ADDRESS] , а 05.02.2018 року земельну ділянку [PERSON] площею 0,0659 га Державним кадастровим реєстратором зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно їй кадастровий номер 2122455100:01:030:0281 відповідно до вимог Закону України "Про Державний земельний кадастр" та "Порядку ведення Державного земельного кадастру", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за №1051. Позивача [PERSON] та третю особу по справі [PERSON] у законний спосіб не позбавляли права власності на земельну ділянку площею 0,1550 га призначену для будівництва і обслуговування будинком №33 чи її частини, а тому рішення №209 від 26.10.2017 року, рішення №228 від 28.12.2017 року та рішення №256 від 19.04.2018 року були прийняті Міжгірською селищною радою незаконно, що мало наслідком порушення прав [PERSON] та [PERSON] на мирне володіння майном. В результаті неправомірних дій селищної ради з володіння [PERSON] та [PERSON] фактично вибула частина їхнього дворогосподарства. Судом встановлено, що при пийнятті рішень №368 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також для визначення площі та місця розташування земельної ділянки в натурі на (місцевості)" Міжгірською селищною радою не було враховано того факту, що за будинком №33 закріплено земельну ділянку площею 0,1550 га ще з 1963 року, а тому в селищної ради не було жодних правових підстав для зменшення площі цієї ділянки до 0,0713 га, і в рішенні від 26.10.2017 року №209 «Про розгляд заяв та прийняття рішення» про такі підстави не зазначено. Також Міжгірською селищною радою при прийнятті рішення №209 «Про розгляд заяв та прийняття рішення» від 26.10.2017 року не було враховано межі фактичного землекористування спірних сторін та вимоги ст. 107 ЗК України, згідно якої основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Рішенням Міжгірської селищної ради від 28.12.2017 року №228 «Про затвердження розмірів земельної ділянки» затверджено розміри земельної ділянки [PERSON] , призначеної для будівництва та обслуговування будинку [ADDRESS] , згідно кадастрового плану земельної ділянки, виконаного ТОВ «Землемір» площею 0,0659 га, цим рішенням були узгоджені межі цієї земельної ділянки без погодження меж із суміжними землекористувачами, зокрема, із [PERSON] та [PERSON] , які не були повідомлені про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки [PERSON] площею 0,0659 га в натурі (на місцевості), а тому вони не були присутні при проведенні цих робіт і відповідно їм не пропонували підписати Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Крім цього, внаслідок прийняття Міжгірською селищною радою оскаржуваних рішень порушено вимоги діючого на той час ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Так, згідно п. 3.25. ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Натомість діючим ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» встановлено, що для садибної та дачної забудови у разі розміщення житлових будинків в північно-східній, північній та північно-західній частинах земельної ділянки відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м (п. 6.1.41). Однак, відстань від ґанку будинку №33 до межі A-Б земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 складає 0,33 м. Ухвалою суду від 11.12.2020 року за клопотанням представник позивача в справі призначено судову інженерно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта судової інженерно-технічної експертизи №486/03-21 від 07.04.2021 року, площа, конфігурація та розміри земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 не відповідає площі, конфігурації та розмірам земельної ділянки, яка зазначена в будівельному паспорті земельної ділянки [PERSON] від 1971 року та будівельному паспорті на забудову земельної ділянки в [ADDRESS] [PERSON] від 1993 року, в тому числі відносно розташування житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] . Встановити на місцевості межі дворогосподарства [ADDRESS] точно у тих параметрах, що зазначені в будівельних паспортах технічно неможливо, так як в такому випадку межа б повинна була проходити безпосередньо в притул до ганку житлового будинку дворогосподарства [ADDRESS] (на відстані 4 см) , а частина покрівлі даху цього житлового будинку знаходилася б вже на сусідній земельній ділянці. Межі фактичного користування земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та межі земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 перетинаються між собою. Площа такого перетину становить 140,65 м.2. Визначити межу між дворогосподарствами [PERSON] та [PERSON] згідно картографічних матералів технічно неможливо по причині неточного і спрощеного зображення планів забудови земельної ділянки, які виготовлялися в шістдесятих роках. Отже, оскаржуваними рішеннями Міжгірської селищної ради та в результаті відведення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281 в теперішніх межах, була створена ситуація, за якої розташування будинку №33 порушує права [PERSON] як суміжного землевласника на недоторканість її земельної ділянки, збереження господарських споруд, що проходять по межі цієї ділянки. Суд дійшов висновку, що Міжгірська селищна рада діяла у неправомірний спосіб, і завідомо знаючи, що межі земельної ділянки належним чином не узгоджені, суміжні землекористувачі належним чином не повідомлені, прийняла рішення №228 «Про затвердження розмірів земельної ділянки» та №256 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд». Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання статті 106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. У пункті 3.12. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року № 376 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Згідно статті 95 Земельного кодексу порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (стаття 21 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст.ст. 24, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить відомості про земельну ділянку. Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки і ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі, а закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Згідно п. 60 Порядку №1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Оскільки підставою для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1122455100:01:030:0281 площею 0,0659 га в Державному земельному кадастрі були рішення Міжгірської селищної ради від 26.10.2017 року №209 та від 28.12.2017 року №228 та виготовлена ТОВ «Землемір» технічна документація із землеустрою, то враховуючи незаконність цих рішень органу місцевого самоврядування, численні порушення, що були допущені виконавцем при виготовленні цієї документацїї, а також невідповідність даних про цю земельну ділянку між даними технічної документації та даним Державного земельного кадастру, то державна реєстрація цієї земельної ділянки підлягає скасуванню. За приписами ч.13 ст.79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "ПроДержавний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Згідно статті 16 Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. В разі скасування рішення Міжгірської селищної ради від 19.04.2018 року №256 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», скасуванню підлягає і запис про право власності за №26296948 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281, оскільки саме це рішення органу місцевого самоврядування і стало підставою для внесення даного запису. Згідно ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Такий спосіб захисту права власності був викладений у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/127/18 та від 16.01.2019 у справі № 755/9555/18, згідно з висновками яких після внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що представником позивача заявляючи вимоги про визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності доведено, що оскаржувані рішення сесії Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області порушують право позивача на користування земельною ділянкою, яка знаходиться в межах земельної ділянки, на яку відповідач [PERSON] отримала право власності, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно зі ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно довимог ч.ч. 1,3 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Таким чином, [PERSON] зобов`язана звільнити незаконно зайняту нею частини земельної ділянки, належної позивачу та третій особі [PERSON] , шляхом проведення демонтажу огорожі спорудженої нею на земельній ділянці з кадастровим номером 2122455100:01:030:0281. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved