Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Страхова компанія звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що 11.09.2012 року між ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7300037, згідно якого Позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 15.11.2012 року на 217 км а/д Стрий-Знам'янка стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідно до рішення суду від 22.05.2014 року, вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок даної ДТП транспортному засобу «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], було завдано механічних ушкоджень, а потерпіла особа [PERSON]В.(власник авто), зазнав матеріального збитку, звернувшись із заявою до Позивача про виплату страхового відшкодування. По заяві [PERSON], 11.09.2014 року було складено страховий акт, а 12.09.2014 року позивачем виплачено потерпілому страхове відшкодування в сумі 50000 грн. Оскільки відповідач не пізніше 3-х робочих днів з дня настання ДТП не звертався з повідомленням до Позивача про настання ДТП, а ними виплачено потерпілому страхове відшкодування, тому просять стягнути з відповідача на їх користь вказану суму в порядку регресу та сплачену суму судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про підтримання позову, слухання справи у його відсутності (а.с.39). Відповідач позов не визнав повністю, оскільки своєчасно не звернувся до страхової компанії про ДТП через те, що одразу після ДТП 15.11.2012 року його забрали в лікарню, де він стаціонарно лікувався до кінця листопада, крім того, після ДТП він не був визнаний винуватцем ДТП, а експерт, який оцінював збитки повідомив, що сам повідомить страхову про ДТП. Тільки пізніше він взнав, що потрібно було повідомити страхову компанію про страховий випадок, тому він, долучивши довідку про своє лікування, в травні 2013 року подав в страхову компанію повідомлення про ДТП. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 22.05.2014 року, [PERSON] визнано винним у порушенні ним вимог п.п.10.1, 12.3 ПДР та встановлено його вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15.11.2012 року на 217 км а/д Стрий-Знам'янка, за участю транспортного засобу «Тойота», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу «ВАЗ-2104», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Внаслідок винних дій відповідача, [PERSON], як власнику транспортного засобу «Тойота», державний номер [NUMBER], було заподіяно матеріальних втрат у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу на суму 80507,28 грн. Вказане рішення набрало законної сили, а згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із страховим полісом від 11 вересня 2012 року №АВ/7300037 цивільно-правова відповідальність наземного транспорту - автомобіля "ВАЗ-2104" [PERSON], застрахована у ПАТ "Страхова компанія "Провідна". 19 листопада 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ "Страхова компанія "Провідна" із заявою про виплату страхового відшкодування, а 11.09.2014 року було складено страховий акт, та 12.09.2014 року ПАТ "Страхова компанія "Провідна" здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] в сумі 50000 грн. Відповідно до ст. 993, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто право регресної вимоги виникло у Позивача з моменту виплати страхового відшкодування. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 1 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38). Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та стаття 1191 ЦК України передбачають, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно абзацу "ґ " підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову, а факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування (Постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 року, справа №6-1цс14). Підпунктом 33.1.4 ст.33 Закону передбачено, що якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, тобто не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про ДТП встановленого зразка та інші дані, він має підтвердити це документально. Враховуючи викладене, те, що відповідач після ДТП не повідомив страховика у встановлений законом строк про ДТП, а подав таке повідомлення лише 23.05.2013 року, хоча як сам у суді зазначив, він перебував на стаціонарному лікуванні лише до кінця листопада 2012 року, однак навіть це документально не підтверджено, і відповідно таке повідомлення він мав надати одразу після перебування на стаціонарному лікуванні, а не в травні 2013 року, та враховуючи, що позивачем виплачено потерпілому [PERSON] завдані ДТП збитки в розмірі 50000 грн., тому суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved