Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

\~\~Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недійсним кредитний договір №80-р від 01.04.2008р. укладеного між ВАТ АТ "Укргазбанк" та [PERSON], правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк", Додаткової угоди №1 від 29.11.2010р. до кредитного договору від 01.04.2008р. №80-р укладеної між ПАТ АТ "Укргазбанк" та [PERSON], [PERSON] іпотеки без оформлення заставної від 01.04.2008р. посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1052, додаткової угоди №1 про внесення змін до договору іпотеки посвідченого 01.04.2008р. приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1052 від 09.11.2010р. зареєстрованого в реєстрі за №2711. Посилається в позові на те, що року між 01.04.2008р. між позивачем та ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», в особі Львівської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір № 80-р. Згідно п. 1.1. [PERSON] відкриває Позичальнику відкличну кредитну лінію з лімітом 54748,00 дол. США (пятдесят чотири тисячі сімсот сорок вісім доларів США 00 центів). Кредитна лінія надається на строк з 01 квітня 2008 року по 31 березня 2020 року, або по день визначений в п.3.3.11. цього [PERSON], зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних. Відповідно до п.3.1.2. надання кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється окремими частинами. Підставою для видачі кожного окремого траншу є письмова заява позичальника. Строк розгляду заяви банком заяви не може перевищувати двох робочих днів. 01.04.2008р. в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №80-р від 01.04.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір від 01.04.2008 року реєстровий №1052, згідно якого позивачем передано відповідачу в іпотеку: будинок № 15 (п'ятнадцять) по вул. Лемика в м.Стрий, який складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 81,7 кв.м., загальною площею 123,2 кв.м, та належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.1980р, зареєстрованого в реєстрі за №2-340, та записаного Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 2 за № 217 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №22087525, та земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно, площею 193,0 кв.м., що знаходиться в м.Стрий по вул. Лемика, №15 та належить позивачеві на підставі державного акта про право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ №047392 від 21.12.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №1538, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Стрийської міської [PERSON] народних депутатів від 22 грудня 1997 року № 408; 24 липня 2000 року № 243. Кадастровий номер: 4611200000:02:026:0013. У зв'язку зі зміною умов кредитування 29 листопада 2010 року було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №80-р від 01.04.2008 року. Основні умови кредитного договору залишились без змін, але змінився порядок погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Кредит надається на задоволення споживчих потреб позичальника. Відповідно до нових умов договору сторони домовились про таке: повернення кредитних коштів здійснюється на рахунки відкриті у Львівській відповідно до графіку зменшення ліміту кредитної лінії (п.3.1.), щомісячно не пізніше 10-го числа наступного місяця сплачувати проценти за користування кредитом на рахунок №373960111637.840 виходячи з 12,5% річних. У разі виникнення простроченої (заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з 13,5 % річних (п. 3.2., її. 1,4.2.), встановлювався наступний порядок погашення заборгованості: прострочені комісійні винагороди (якщо буде мати місце прострочення); прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); прострочена сума за кредитом (якщо буде мати місце прострочення); строкові комісійні винагороди (якщо буде мати місце); строкові проценти; строкова заборгованість за кредитом. На виконання умов додаткової угоди до кредитного договору 29.11.2010р. за реєстровим №2711 між позивачем та відповідачем було посвідчено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 01.04.2008 року за реєстровим №1052. На підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору, позивач отримав кошти у розмірі зазначеному в договорі і погашав основний кредит (тіло кредиту) та відсотки. [PERSON] передбачено графік погашення заборгованості. Відповідно до п. 1.4. [PERSON] кредитна лінія надається на задоволення споживчих потреб позичальника. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для потреб позичальника. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про умови договору. Згідно ч. 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно п. 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України N 168 від 10 травня 2007 року Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. З п. 3.2 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України N 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. З Кредитного договору № 80-р від 01.04.2008р. вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п. п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З доданого розрахунку (Додаток № 1) не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. Кінцева сума відсотків не є зрозумілою. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача відсутній. Отже, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідач не надав [PERSON], як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ N 168 від 10.05.2007 р. "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). З п. 1.1. [PERSON] слідує, що Позичальник зобов'язаний сплатити комісію за відкриття позичкового рахунку - 1% від ліміту кредитної лінії, визначеної в п.1.1., що становить 547,48 дол. США. Оплата здійснюється у національній валюті України за курсом НБУ на день фактичної оплати або на дату укладання кредитного договору. Таким чином [PERSON], до спірного договору про споживчий кредит, включив положення які відповідно до ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживача" є несправедливими, так як містять умови про зміни у витратах. Крім того, враховуючи додаткові нарахування, відсоток за користування кредитними коштами збільшився. Із додатку №1 до [PERSON] вбачається дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, не справедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях. Отже, умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища Споживача. Аналіз норм Закону України "Про захист прав споживача" дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за надання кредиту, його обслуговування та Плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Таким чином визнання недійсним кредитного договору, тягне за собою визнання недійсним договору іпотеки, оскільки цей договір є похідним від головного договору. Виходячи з цього, представник позивача просив задовольнити позов та пояснив, що про порушення своїх прав позивач дізналась в червні 2015 року, з моменту звернення ПАТ АБ «Укргазбанк» до Стрийського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. Отримавши розрахунки заборгованості по кредитному договору, позивач звернула увагу, що вони відрізняються від тих умов, які були запропоновані для укладення кредитного договору. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та подав клопотання про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON], оскільки з матеріалів справи позивач звернувся з позовною заявою 09.07.2015р., договір укладений 01.04.2008р., тобто пройшло значно більше часу ніж три роки з моменту укладення, крім того посилався на те, що при укладенні договору сторони досягли всіх істотних умов договору, визначили сукупну вартість кредиту, плату за кредит, строки його погашення, процедуру видачі кредиту. Крім того, при укладенні договору позивач отримав повну інформацію як про орієнтовні умови кредитування, так і про сукупну вартість кредиту, про що особисто розписався позивач, умовах кредитування та заяві-позичальника фізичної особи на отримання кредиту. Вважає, що умови укладеного з позивачем договору відповідають вимогам закону, волевиявленню сторін, підтвердженням чого є виконання умов договору позивачем протягом тривалого часу, а тому просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. Частинами 1, 3 та 5\~ст. 203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Встановлено, що 01 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк »Укргазбанк», був укладений Кредитний договір №80-р, за умовами якого банк зобовязався надати позивачу кредитну лінію з лімітом 54748,00 США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% строком до 31 березня 2020 року. Пунктом 3.1 договору банк взяв на себе зобовязання відкрити позичальнику позичковий рахунок №2203260111637.840 і рахунок для погашення заборгованості за договором №2620711637.840. Додатковою угодою №1 до Кредитного договору від 29 листопада 2010 року сторони дійшли згоди, що банк відкриває позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію, з лімітом 54748,00 доларів США на строк з 01 квітня 2008 року до 31 березня 2020 року. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив і цього не спростовував представник позивача, банк свої зобовязання за умовами договору виконав, надав позивачу кредит у розмірі, визначеному договором. Представник відповідача в судовому засіданні також зазначив і цього не спростував представник позивача, позивач виконував умови договору, погашав кредит та відсотки за користування коштами. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ст.\~ст.627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В ч.1\~ст.628 ЦК України\~зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зі змісту кладеного між сторонами Кредитного договору вбачається, що при його укладенні сторони досягли всіх його істотних умов, визначили суму кредиту, розмір відсотків, строки погашення кредиту, процедуру видачі коштів. Крім того, з заяви позичальника-фізичної особи, підписаної сторонами, вбачається, що позивачу була в письмовій формі та в повному обсязі доведена інформація, передбачена п.2\~ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів». Аналізуючи дані норми закону, а також викладене вище, суд приходить до висновку, що кредитний договір був укладений за взаємною згодою сторін, відповідає домовленості сторін, викладеній в ньому, а тому має виконуватися сторонами. Відповідно до ст.629\~та\~638 ЦК України\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Виходячи з викладеного вище, порядку, умов та обставин укладення Кредитного договору між сторонами, добровільності даного договору з боку позивача, суд приходить до висновку, що його умови відповідають нормам цивільного законодавства України та не суперечать іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч.3\~ст.10 ЦПК України\~на сторони покладається обов'язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. В п.27\~постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Як зазначається в\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, сторони не спростовували і це підтверджується копією кредитного договору, позивач був ознайомлений з його змістом та умовами, підписав його, тобто, висловив свою волю на укладення кредитного договору на умовах, викладених у ньому. Будь-яких доказів на підтвердження того, що оспорюваний кредитний договір та умови, викладені в ньому, був укладений з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» з боку відповідача, суду не надано і не встановлено таких у судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні не спростовував, що ініціатором отримання кредиту був саме позивач, до отримання кредиту його ніхто не примушував і своєї послуги банк йому до звернення за його отриманням не навязував. Так, сторони в судовому засіданні не заперечували, що зміст кредитного договору був погоджений та підписаний обома сторонами, при його підписанні сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, погодили ціну, строк дії договору, відсоткову ставку за користування кредитом, інші платежі, які позивач брав на себе зобов'язання сплачувати, графік та розмір платежів, інші умови користування кредитом та його повернення, а також відповідальність сторін. Крім того, представник відповідача пояснив і цього не спростовував представник позивача, оспорюваний кредитний договір позивач виконував протягом тривалого часу, а звернення до суду з позовом про визнання його недійсним мало місце після зверненням банку до Стрийського міськрайонного суду про стягнення з неї заборгованості. З заяви - позичальника фізичної особи вбачається, що при укладенні договору банк надав позивачу в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену п. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідно до ч.1, п.5 ч.2 та ч.6 ст. 19 Закону нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За змістом статей\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Як встановлено вище, при укладенні Кредитного договору між сторонами банком були виконані вимоги ст.11 Закону, про що свідчить підпис позивача,\~\~спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у договорі споживчого кредиту, підписаного позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати при вирішенні даного спору строк позовної давності. Статтями\~256,\~257 ЦК України\~передбачено, що загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності, відповідно до\~ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як на порушення своїх прав позивач посилається, що він дізнався про порушення своїх прав тільки після звернення ПАТ «Укргазбанк» до суду із позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості в червні 2015 року і крім того, просив поновити строк звернення до суду, оскільки термін дії кредитного договору не завершився і діє до 31.03.2020 року. Однак, оскільки кредитний договір укладено між сторонами ще в 2008 році, відповідно позивач про порушення своїх прав, якщо такі мали місце, міг дізнатися в момент невиконання банком свого обовязку щодо надання коштів крім того, в подальшому між сторонами, 29.11.2010р. була укладена додаткова угода до кредитного договору і до договору іпотеки отже, перебіг строку позовної давності починається саме з цього моменту тобто, укладення первинного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач про порушення свого права добре знав на момент виникнення спірних правовідносин, тобто в 2008 році відповідно, до суду звернувся з цим позовом в липні 2015 року, а тому пропустив строк позовної давності. Частиною 3\~статті 267 ЦК України\~встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити і в звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив представник відповідача, а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності, які наведені в поясненні позивача та надані представником в суді пояснення є безпідставними і суд не знаходить підстав для поновлення строку позовної давності.

Outcome: dismissed