Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрінком» про визнання поруки припиненою, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Красилівмаш», посилаючись на наступне. 19 жовтня 2007 року між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Укрінком», та Закритим акціонерним товариством «Холдингова компанія Укртехнопром» було укладено Кредитну угоду № 07-112 (далі - Кредитна угода), за якою Банк надав Позичальнику кредит на умовах кредитної лінії на термін з 19 жовтня 2007 року по 18 жовтня 2012 року з лімітом заборгованості в розмірі 17350000,00 грн. Пунктом 3.2.1. Кредитної угоди встановлені проценти в розмірі 16,5 % річних, що позичальник сплачує Банку за користування Кредитом. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за Кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі фактичної календарної кількості днів в році і підлягають сплаті на дату Платежів по процентах за Кредитом в гривнях, на рахунок, вказаний в п. 5.1.3. цієї Угоди. Відповідно до п. 3.5.1. граничним терміном повернення Кредиту є 18 жовтня 2012 року. В забезпечення виконання Кредитної угоди з [PERSON] було укладено Договір поруки № 07-112/3 від 03.07.2013, відповідно до якого Поручитель взяв на себе зобов'язання солідарно у повному обсязі відповідати перед Кредитором за виконання зобов'язань Позичальника за Кредитною угодою. Згідно з п. 3.1 Поручитель відповідає перед Кредитором усім своїм майном за виконання боржником усіх зобов'язань по Кредитній угоді у сумі, що дорівнює 22006700 грн., розмір яких був визначений Кредитною угодою, а також збитків, витрат, що можуть настати при невиконанні Боржником зобов'язань по Кредитній угоді № 07-112 від 19 жовтня 2007 року. Даний Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по Кредитній угоді, цьому Договору поруки. 05 вересня 2014 року за Договором про переведення боргу зобов'язання Позичальника за Кредитною угодою були переведені на іншу особу - TOB «Завод «Красилівмаш». До Договору Поруки сторонами вносились відповідні зміни. Проте з 01.08.2016 порука позивача за Договором поруки № 07-112/3 від 3 червня 2013 є припиненою, адже договором Поруки встановлено термін дії Договору, проте не встановлено строку поруки. Пунктом 7.1. Договору поруки передбачено, що даний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по Кредитній угоді. Позивач в своєму позові зазначає, що умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559, ст. 1050 ЦК України, тому в цьому разі порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У пункті 3.5.1. Кредитної угоди сторонами було встановлено граничний термін повернення кредиту - 18.10.2012. Додатковими угодами до Кредитної угоди цей термін неодноразово переглядався. У Додатковому договорі № 36 сторонами остаточно було визначено граничний термін повернення кредиту - 31.01.2016. Отже, строк виконання зобов'язань позичальника за Кредитною угодою настав 31.01.2016. Останнім днем шестимісячного строку для подачі відповідачем позовної заяви до поручителя [PERSON] було 31.07.2016. Зважаючи на те, що відповідачем не було пред'явлено позову до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання за Кредитною угодою (31.01.2016) позивач вважає, що його порука є припиненою з 01.08.2016. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві тв. Додаткових письмових поясненнях. Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала, надала до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких вважає, що у Додатковому Договорі № 36 сторонами остаточно було визначено граничний термін повернення кредиту - до 31.01.2016 року. В забезпечення виконання Кредитної угоди з [PERSON] було укладено договір поруки №07-112/3 від 03.07.2013. Відповідно до п.1.1 Договору поруки поручитель взяв на себе зобов'язання солідарно у повному обсязі відповідати перед Кредитором за виконання зобов'язань позичальника за Кредитною угодою. Згідно п.3.1 поручитель відповідає перед Кредитором усім своїм майном за виконання боржником усіх зобов'язань по Кредитній угоді у сумі, що дорівнює 22006700,00 грн., розмір яких був визначений Кредитною угодою, а також інших збитків, витрат, що можуть настати при невиконанні боржником зобов'язань по Кредитній угоді № 07-112 від 19.10.2007. Даний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по Кредитній угоді, цьому договору поруки. Приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, звертає увагу суду щодо шестимісячного строку пред'явлення саме вимоги до поручителя, а не як у позовній заяві позивачем помилково ототожнюються поняття "звернення з вимогою" та "звернення з позовом", які в цивільному законодавстві мають різне значення та правові наслідки. Відтак припинення строку дії основного договору, забезпеченого порукою, не є підставою припинення поруки. Також в запереченнях представник відповідача вказала, що у спірних правовідносинах між сторонами мають місце відносини майнової поруки. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Красилівмаш» в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Заяви про слухання справи без її участі до суду не надала. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 19.10.2007 року Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі директора Хмельницької філії АТ «Укрінбанк» [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Холдингова компанія «Укртехнопром» в особі голови правління [PERSON] було укладено кредитну угоду № 07-112, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит на умовах кредитної лінії на термін з 19 жовтня 2007 року по 18 жовтня 2012 року з лімітом заборгованості в розмірі 17350000 грн. та з графіком зменшення ліміту кредитної лінії, зазначеним в пп. 3.5.1 цієї Угоди. До вищенаведеної кредитної угоди № 07-112 від 19.10.2007 року неодноразово вносились зміни Додатковими договорами до Кредитної угоди, згідно останньої редакції яких від 29 грудня 2014 року предметом Кредитної угоди є отримання кредиту на умовах невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 18884699,68 грн. на термін до 31 січня 2016 року включно. Згідно із копією Договору про переведення боргу від 05.09.2014 відбулася заміна сторони ПрАТ «ХК «Укртехнопром» (первісного боржника) на сторону ТОВ «Завод «Красилівмаш» (нового боржника)у зобовязанні, що виникає із Кредитної угоди № 07-112 від 19 жовтня 2007 року та доданих угод (договорів) до неї, укладених між первісним боржником та Кредитором. Первісний боржник переводить свій борг (зобовязання) за Основним договором, укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник замінює первісного боржника у зобовязанні, що виникає із зазначеного основного договору і приймає на себе зобовязання первісного боржника за основним договором (п. 2 Договору про переведення боргу). Зазначений Договір був укладений та підписаний між первісним боржником - ПрАТ «ХК «Укртехнопром», новим боржником ТОВ «Завод «Красилівмаш» та кредитором ПАТ «Укрінбанк». 03.06.2013 між [PERSON] в якості поручителя, Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в якості кредитора та Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Укртехнопром» в якості боржника було укладено договір поруки № 07-112/3, в якому зазначено, що у відповідності до ст. 553-559 ЦК України та умов даного Договору, поручитель зобовязується солідарно в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання зобовязань за Кредитною угодою № 07-112 від 19.10.2007 та додатковими угодами та/або додатковими договорами до неї, що був укладений між кредитором та боржником. Термін виконання зобовязань за даним Договором може настати і у звязку з настанням подій, обумовлених ст. 5, 6 Кредитної угоди № 07-112 від 19.10.2007 та додаткових угодах та/або додаткових договорах до неї. До вищенаведеного договору поруки № 07-112/3 від 03.06.2013 неодноразово вносились зміни Додатковими договорами до Договору поруки, згідно останньої редакції яких від 29 грудня 2014 року предметом Кредитної угоди є отримання кредиту на умовах невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 18884699,68 грн. на термін до 31 січня 2016 року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до статті 553 ЦК України, під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У частині 2 ст. 554 ЦК України зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед Банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно, з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 у справі № 6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. У кредитній угоді по цій справі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений 31 січня 2016 року. Оскільки, строк дії поруки договором не визначено, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання, забезпеченого порукою. За таких обставин у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 01.02.2017 і протягом наступних шести місяців, тобто до 31.07.2016 (дата закінчення шостого місяця). Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Посилання представника відповідача на те, що між сторонами існують правовідносини майнової поруки (іпотеки чи застави) на думку суду є повністю необґрунтованими, адже договорів застави чи іпотеки сторонами не укладалося. Згідно із п. 23 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Позивач у спірних правовідносинах не є ані заставодавцем, ані іпотекодавцем. Стосовно надіслання позивачем на адресу відповідача вимоги (повідомлення) від 01.02.2016 року щодо необхідності погашення кредитної заборгованості суд зазначає наступне. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання припиненою з 01 серпня 2016 року поруки [PERSON] за Договором поруки № 07-112/3 від 03 червня 2013 року по всім зобовязанням, що випливають з Кредитної угоди № 07-112 від 19 жовтня 2007 року, в якій кредитором виступає Публічне акціонерне товариство «Укрінком», а боржником Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Красилівмаш». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № ПН 21900С1 від 10.11.2017 року про сплату судового збору в сумі 580,00 грн. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, а позивачем надмірно сплачено судовий збір і позивач не заявляв клопотання про повернення йому суми надмірно сплаченого судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 551,20 грн. [PERSON] вказаний розмір судового збору є таким, що відповідає Закону станом на час подачі позову.

Outcome: approved