Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

19 грудня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 18 вересня 2009 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконувала належним чином, у зв'язку з чим станом на 23 листопада 2016 року виникла заборгованість у сумі 66 507,40 грн., з них: заборгованість за кредитом 6 560,82 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 52 908,67 грн., заборгованість по комісії та пені - 3 394,70 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3 143,21 грн. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 66 507,40 грн. грн. та судові витрати у справі. Представник позивача у судовому засіданні уточнив, що заборгованість в сумі 3 394,70 грн., що стягується з відповідача, є заборгованістю по пені, а також пояснив, що відповідачу неодноразово продовжувався строк дії платіжної картки та на даний час вона користується карткою із строком дії по липень 2017 року, кредитний ліміт на платіжній картці збільшувався у відповідності до умов договору. Відповідач, починаючи з жовтня 2013 року, має прострочену заборгованість по договору, яку не погашає, а тому просить вимоги позивача задовольнити. Відповідач\~ у судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині заборгованості по тілу кредиту - 6 560,82 грн., в решті заперечувала проти позову, посилаючись на великий розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій. Подала письмову заяву про застосування строку позовної давності, а також заяву, відповідно до якої пояснила, що оплати по кредиту 11 лютого 2014 року в розмірі 4,96 грн. та 28 квітня 2015 року в розмірі 0,34 грн. вона не здійснювала. В судовому засіданні підтвердила, що заборгованість по договору, починаючи з жовтня 2013 року, не погашала. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 18 вересня 2009 року відповідач [PERSON] підписала заяву, згідно із якою ознайомилася та згідна із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та висловила свою згоду, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.16 на звороті). Окрім того, відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду" (а.с.17) та отримано пластикову кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 500 грн. та строком дії по вересень 2012 року, по закінченню терміну дії якої вона отримувала нові картки, остання - із строком дії по липень 2017 року (а.с.49,68), що відповідачем не заперечується. Даними картками вона активно користувалася, що стверджується випискою по рахунку відповідача (а.с.57-61). Як вбачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, розмір кредитного ліміту на виданій [PERSON] картці змінювався банком та був збільшений із 500 грн. до 900 грн., що відповідає п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 15). Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та умовами укладеного між сторонами договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із умовами укладеного між сторонами договору базова відсоткова ставка за кредитом визначена в розмірі 2,5 % в місяць, що нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів в році; погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.17). Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перевитратах платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. В разі невиконання зобов'язань по договору, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати обов'язки по поверненню кредиту, оплаті винагороди Банку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином. Відповідач порушила виконання своїх зобов'язань, адже скористувалася кредитними коштами, однак, їх не повернула, а також не сплатила відсотки за користування ними, у зв'язку з чим станом на 23 листопада 2016 року виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 6 560,82 грн., по відсотках за користування кредитом - 52 908,67 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.10-14). Сума заборгованості по тілу кредиту визнається відповідачем, а тому в силу вимог ч.1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягає доказуванню. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не подано будь-яких належних доказів в обгрунтування заперечень щодо розміру нарахованих відсотків за договором в сумі 52 908,67 грн., клопотання про призначення експертизи у справі нею не заявлялось, хоча судом роз'яснювалось їй таке право. Разом з тим, [PERSON] подано письмову заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із умовами договору, укладеного між сторонами, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки (а.с.16 на звороті). Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою договору, картка діє в межах визначеного нею строку до останнього календарного дня вказаного місяця (п.3.1.1). За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року, ухваленій у справі № 6-14цс14, та є обов'язковою для всіх судів України в силу ст. 360-7 ЦПК України. Оскільки договором, укладеним між сторонами, передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, в даному випадку перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Разом з тим, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1,3 ст. 264 ЦК України). Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, [PERSON] в період з листопада 2009 року по вересень 2013 року регулярно здійснювала поповнення кредитного рахунку власними коштами. Прострочена заборгованість виникла з жовтня 2013 року та з цього часу відповідачем не погашалась. Відповідач стверджує, що погашення заборгованості 11 лютого 2014 року в сумі 4,96 грн. та 28 квітня 2015 року в розмірі 0,34 грн. вона не здійснювала. В ході судового розгляду встановлено, що вказані суми автоматично були списані банком для погашення простроченої заборгованості по кредитній картці з іншої картки, належної відповідачу, у зв'язку з наявністю на ній готівкових коштів, що підтверджується випискою по основній карті відповідача за період з 01 січня 2014 року по 20 лютого 2017 року (а.с.70). Вказане право банку на списання з любого рахунку позичальника, відкритого в банку, коштів з метою погашення боргових зобов'язань передбачено п.5.6 Умов та правил надання банківських послуг (Правил користування платіжною карткою), відповідач погодилася із вказаними умовами, що підтверджується її підписом на заяві від 18 вересня 2009 року, а тому суд вважає вказані дії такими, що свідчать про визнання нею свого боргу та обов'язку щодо сплати визначених договором платежів, а також про переривання строку позовної давності. Крім того, відповідач отримала нову кредитну картку із строком дії по липень 2017 року включно, а тому суд дійшов висновку, що при зверненні з даним позовом до суду ПАТ КБ "Приватбанк" не пропустив строку позовної давності для захисту свого цивільного права або інтересу до основної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за його користування. Згідно із поясненнями представника позивача до стягнення з відповідача підлягає 3 394,70 грн. пені. Враховуючи, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, позивач звернувся до суду 19 грудня 2016 року, тому до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 1 100 грн., нарахована в період з грудня 2015 року по день звернення до суду. Згідно із п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі суперечить ч.2 ст. 549 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. Окрім того, сума штрафу у відсотках - 3 143,21 грн. обчислена в розмірі 5% від суми заборгованості відповідача по кредиту, відсотках та пені. Однак, згідно із ч.2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються, тому при розрахунку суми штрафу слід виключити суму пені. Враховуючи зазначене, вимога позивача про стягнення штрафу у відсотковому розмірі підлягає до часткового задоволення в сумі 2 973,47 грн. ((6560,82+52908,67)*5%). Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 18 вересня 2009 року станом на 23 листопада 2016 року на загальну суму 63 542 грн. 96 коп., що складається із суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 560,82 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 52 908,67 грн., заборгованості за пенею - 1 100 грн. та 2 973,47 грн. - штраф (процентна складова), в решті позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у справі, а саме: судовий збір в сумі 1 316,54 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial