Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір міни земельної ділянки, кадастровий номер 3522288500:02:000:0488, посвідчений 19 грудня 2017 року приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Котляренком Юрієм Івановичем, між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ-ССВ». Просить застосувати наслідки недійсності вказаного правочину, вчиненого під впливом обману, та зобов`язати відповідача повернути їй земельну ділянку. Вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522288500:02:000:0488, загальна площа якої становить 4,244 га у межах згідно з планом, що розташована на території Цибулівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, була передана позивачеві у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р 1 № 302888. 14 грудня 2005 року між нею та ВАТ «Цибулівське ХПП» укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 25 років, який зареєстрований у Знам`янському міськрайвідділі КРФ ДП ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.01.2006 року за № 23. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - прідприємців, ВАТ «Цибулівське ХПП» було реорганізоване у ТДВ «Цибулівське ХПП», з тим самим кодом ЄДРПОУ. Навесні 2016 року, через скрутне становище, яке склалося в родині позивача, а саме хворобу близьких людей, [PERSON] звернулася до керівника Орендаря - [PERSON] з проханням виплатити орендну плату за передану в оренду земельну ділянку на декілька років наперед. Орендар погодився за умови продовження строку оренди земельної ділянки на більш довгий строк. На подовження терміну дії договору оренди землі вона погодилася та підписала в нотаріуса запропоновані документи, які вважала подовжують строк дії договору оренди належної їй земельної ділянки та слугують гарантіями, яких вимагав [PERSON] , що позивач не буде цей договір достроково розривати. При цьому [PERSON] виплатив готівкою оренду плату на п`ять років вперед. Ця сума становила приблизно 50 тисяч гривень. Наприкінці зими 2018 року позивач звернулася до адвоката за правничою допомогою за роз`ясненням можливих правових наслідків підписання паперів у нотаріуса в Олександрівці. В адвоката вона дізналася, що 19.12.2017 року приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Котляренко Юрій Іванович посвідчив договір міни земельної ділянки кадастровий номер 3522288500:02:000:0488, власником якої тепер є Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ-ССВ». Даний договір міни вчинений від імені позивача та без її згоди та з грубим порушенням права власності, вважає по-перше таким, що він вчинений із застосуванням обману, а по-друге недійсним за своєю природою та таким, що підлягає скасуванню. Вказала, що фактично договір міни має ознаки продажу земельної ділянки, що на даний час заборонено відповідно до пп.б п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до якого (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Таким чином вважає нікчемною за своєю сутністю заяву складену від імені [PERSON] та посвідчену 25.05.2016 року приватним нотаріусом Олександрівського міського нотаріального округу Котляренко Ю.І., зареєстровану в реєстрі за № 349 - про отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 50 000 гривень за продаж земельної ділянки кадастровий номер 3522288500:02:000:0488, та довіреність від імені позивача на [PERSON] та [PERSON] , посвідчену 25.05.2016 приватним нотаріусом Олександрівського міського нотаріального округу Котляренко Ю.І. та зареєстровану в реєстрі за № 348. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. З тексту довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. від 25.05.2016 року № 348, [PERSON] мав повноваження укладати від імені позивачки будь-які правочини, в тому числі і договору міни, стосовно належних позивачці земельних ділянок, визначаючи умови договорів на власний розсуд. Будь-яких обмежень повноважень або конкретизації умов договорів вказана довіреність не містить. Позивачка особисто підписала дану довіреність, що нею не заперечувалося, довіреність нотаріально посвідчена. Питання визнання довіреності недійсною позивач перед судом не ставить. Видаючи довіреність, позивачка виразила свою волю та свій інтерес. Таким чином, представник позивачки [PERSON] діяв в межах наданих йому повноважень, не порушуючи вимоги статей 237, 244 ЦК України. Воля позивачки на укладення правочину щодо міни землі, була зафіксована та відображена нею в заяві, посвідченої приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. від 25.05.2016 року № 349 та довіреності від 25.05.2016 року № 348, яка не була відкликана на дату укладання спірного договору міни. Договір міни земельних ділянок відбувся 19 грудня 2017 року. В довіреності не зазначено будь-яких істотних умов в межах яких [PERSON] має право вчиняти правочини. Причиною для видачі позивачкою 25.05.2016 року довіреності стало те, що саме 25.05.2016 року позивачка особисто отримала від [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 50000.00 (п`ятдесят тисяч) гривень, що підтверджується заявою позивачки з її особистим підписом, посвідченої приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. від 25.05.2016 року №349. Наявність волі позивачки на розпорядження належною їй земельною ділянкою також підтверджується тим фактом, що 25 травня 2016 року позивачка видала заповіт щодо земельної ділянки на користь [PERSON] , [INFO] , який взагалі не є її родичем, але остання особисто зробила таке заповідальне розпорядження. Встановлена пунктом 15 розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у редакції, чинній до 1 січня 2019 року, передбачала винятки, одним з яких була можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону, а не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай). Таким чином, договір міни (обміну) земельних ділянок від 19 грудня 2017 року № 1102, посвідчений приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І., укладений відповідно до чинного законодавства, та виключає підстави для визнання спірного правочину недійсним в судовому порядку. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову та просять їх задовольнити в повному обсязі. Позива в судовому засіданні неодноразово зазначала, що не мала наміру продавати, обмінювати земельну ділянку, а лише хотіла отримати орендну плату наперед . крім того їй в нотаріальній конторі ніхто нічого не роз`яснбвав , дали лише підписати якісь папірці не на бланках як видно з матеріалів справи, саме таких документів вона не підписувала. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні на підставі доводів, викладених у відзиві на позовну заяву. Свідок по справі [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] мала намір обміняти чи продати земельну ділянку так як мала потребу в грошових коштах. Сама власноруч підписала довіреність та отримала кошти в розмірі 50000 гривень. Нотаріусом їй було роз`яснено всі права та обов`язки а також наслідки підписаних нею документів та укладених в майбутньому угод, на що вона погодилася та розуміла значення своїх дій. Оригінал довіреності на його ім`я від [PERSON] не зберігся, так як довіреність втратила свою чинність, зберігати її було не доцільно. Стосовно заяви [PERSON] про отримання грошових коштів від нього пояснив, що вона була підписана також особисто [PERSON] без примусу і нотаріус лише завірив справжністьпідпису в даному документі, а яким чином [PERSON] мала намір відчужити земельну ділянку чи продати чи обміняти йому достовірно не відомо, у довіренності на нього були визначені всі умови на розпорядження належній їй земельної ділянки. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 грудня 2005 року між [PERSON] та ВАТ «Цибулівське ХПП» укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,24 га розташованої на території Цибулівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області строком на 25 років, який зареєстрований у Знам`янському міськрайвідділі КРФ ДП ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.01.2006 року за № 23. Право власності на земельну ділянку відповідно до договору підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р1 №302888. 25 травня 2016 року [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] бути її представниками з усіма необхідними повноваженнями з питань: в тому числі відчуження (продажу,міни), здачі в найом (Оренду), Управління, а також вчинення для неї та/чи в її інтересах будь-яких дій щодо належного їй на праві власності нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови правочинів на власний розсуд, про що складено довіреність та посвідчено приватним нотаріусом Олександрівського міського нотаріального округу Котляренком Ю.І., зареєстровано в реєстрі за № 348. В довіреності вказано, що [PERSON] обізнана із загальними вимогами, одержання яких є необхідним для чинності правочинів, діє усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із своїм вільним волевиявленням, котре повністю відповідає її внутрішній волі, як учасника цього правочину. Довіреність зберігає чинність до 25 травня 2026 року. За заявою [PERSON] від 20 січня 2020 року довіреність від 25 травня 2020 року на № 348 скасована, про що свідчить витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 41116868 від 20 січня 2020 року. 25 травня 2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом Олександрівського міського нотаріального округу Котляренком Ю.І., зареєстрований в реєстрі за № 350, яким заповіла належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,24 га кадастровий номер 3522288500:02:000:0488 [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59066932 від 10 січня 2020 року вказаний заповіт скасовано. 25 травня 2016 року [PERSON] усвідомлюючи значення своїх дій, розуміючи обставини, що мають істотне значення, без впливу насильства (фізичного та психічного) з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті написала заяву, в якій підтвердила, що [PERSON] є її повіреною особою відповідно до довіреності від 25 травня 2016 року та нею отримано від [PERSON] у повному обсязі грошову суму готівкою в розмірі 50000 гривень, яку мав намір виручити від продажу належній їй земельної ділянки кадастровий номер 3522288500:02:000:0488. В зв`язку з цим після укладення від її імені договорів купівлі-продажу, міни, які передбачені у зазначеній вище довіреності, грошові кошти, що будуть отримані її представником від Покупця, не підлягатимуть передачі [PERSON] , а мають лишитися в власності [PERSON] 19 грудня 2017 року між ТОВ «АГРОІНВЕСТ-ССВ» в особі засновника та директора [PERSON] , та [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діє [PERSON] , укладений договір міни (обміну) земельних ділянок. Відповідно до вказаного договору сторони обміняли належні їм земельні ділянки площею 0,01 га на території Соснівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 4,2440 на території Цибулівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вказаного договору ТОВ «АГРОІНВЕСТ-ССВ» набуло право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3522288500:02:000:0488, розташовану на території Цибулівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Відповідно до актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права за номером запису 24507614 від 24 січня 2018 року ТОВ «АГРОІНВЕСТ-ССВ» передало в оренду земельну ділянку кадастровий номер 3522288500:02:000:0488 ТДВ «Цибулівське ХПП» строком на 49 років. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частина перша статті 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Близький за змістом припис передбачає частина перша статті 317 ЦК України. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Відповідно до частина першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина четверта статті 13 Конституції України вказує, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частинами першою та другою статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України). Тобто, власник земельної ділянки має повноваження щодо володіння, користування та розпорядження нею, а держава не повинна втручатися у здійснення громадянами свого права розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до підпункту «а» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором міни. Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України). Відповідно до частин першої та другої статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог ЗК України. Відповідно до частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої-третьої статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Згідно з пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається: До набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Отже, заборона відчуження, встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, і яка діяла до 1 січня 2018 року, передбачає винятки, а саме : можливість вилучення (викупу) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності для суспільних потреб (див. пункт 29.1 цієї постанови). можливість передання земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв) у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб (див. пункт 29.2 цієї постанови). можливість зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Таким чином, довід [PERSON] про неможливість обміну земельними ділянками та відповідно визнання договору міни недійсним згідно з забороною, передбаченою підпункту «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, що була чинною до 1 січня 2018 року є необґрунтованим. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст.715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правовідносини, які виникли між сторонами внаслідок укладення договору міни не суперечать підпункту «б» пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, та відповідають приписам статей 203, 715 ЦК України. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо нікчемності довіреності посвідченої приватним нотаріусом Олександрівського міського нотаріального округу Котляренком Ю.І., зареєстровано в реєстрі за № 348 та заяви [PERSON] про отримання від [PERSON] у повному обсязі грошову суму готівкою в розмірі 50000 гривень, яку мав намір виручити від продажу належній їй земельної ділянки кадастровий номер 3522288500:02:000:0488. Твердження позивача про відсутність волевиявлення при посвідченні вказаних документів, а також їх не підписання особисто [PERSON] не були підтвердженні ніякими доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України . Відповідно до ч.ч.1,3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.3ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, в своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, за своєю правовою природою представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та в інтересах довірителя. Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки лише для особи, яку він представляє. Судом не встановлено будь-яких обмежень повноважень довіреної особи відповідно до вказаної довіреності, довірена особа діяв в межах наданого доручення, [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій, розуміла обставини, що мають істотне значення, без впливу насильства (фізичного та психічного) з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті написала заяву про отримання грошових коштів та довіреність, що виключає їх нікчемність. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Представник відповідача Большаков Р.В. надав до суду договір про надання правничої допомоги № 78 від 10.04.2020, ордер серії КР № 92829, відповідно до яких надавав правничу допомогу відповідачеві. Відповідно до наданого додатку до договору, акту приймання передачі правової допомоги та платіжного доручення № 143 від 15.04.2020, відповідач сплатив адвокатові 10000 гривень за надані ним послуги. На підставі викладеного суд судові витрати покласти на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved