Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.11.2012 року з [PERSON] було укладено договір про страхування наземного транспорту № 070- 3202/535-12, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль [NUMBER]. Вказує, що 24.05.2013 року було отримано повідомлення від [PERSON], як власника застрахованого автомобіля про те, що 23.05.2013 року, близько 14 год. 40 хв., у м. Києві, трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля, яким керував (припаркував) [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON], внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав пошкоджень. Також вказує, що відповідно до довідки ДАІ ГУМВС України у Києві № 9204196 від 10.06.2013 року, постанови Подільського районного суду м.Києва від 25.06.2013 року вищезазначена ДТП сталася з вини [PERSON]. Зазначає, що 12.06.2013 року, спеціалістом-оцінювачем Корнят Б.М., за участю власника застрахованого автомобіля [PERSON], було складено протокол огляду пошкодженого транспортного засобу №529, в якому було зазначено пошкоджені частини транспортного засобу. Вказує, що на підставі заяви власника пошкодженого автомобіля про виплату страхового відшкодування від 12.06.2013 року, було складено страховий акт № 32-151-13-01/13 від 24.06.2013 року, дорожньо-транспортну пригоду, що трапилась із застрахованим автомобілем визнано страховим випадком, а розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті визначений на рівні 2 366 грн. Відповідно до звіту вартість відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля в результаті вищезазначеної ДТП, становить 2 398,22 гривень Також вказує, що 26.06.2013 року відповідно до пункту 11.7 договору про страхування наземного транспорту між ВАТ «Акціонерна страхова компанія «Дністер» та [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 2 366 гривень було перераховано на відновлювальний ремонт транспортного засобу. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, змушений був звернутись до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача 3 853,20 грн., з яких 2 366 грн. - сума страхового відшкодування; 1 287,20 грн. - юридичні послуги, 200 грн. - оплата експертизи та судові витрати. Представник позивача в судове засідання 31.01.2017 року не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив задоволити позов повність з підстав викладених в ньому та проводити розгляд справи у його відсутності на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд з урахуванням положення п. 5 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та заяви представника позивача, в якій він не заперечував проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія АБ2 № 202073, 23.05.2013 р. о 14 год. 40 хв. по вул. Костянтинівській 22/17, відповідач - [PERSON], керуючи автомобілем "Фольксваген", д.н.з. [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Шкода", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], своїми діями відповідач порушив п. 13.1 ПДР, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що також підтверджується довідкою ДАІ ГУМВС України у Києві № 9204196 від 10.06.2013 року (а.с.18-19), постановою Подільського районного суду м.Києва від 25.06.2013 року (а.с.20). Крім того, ДТП сталась з вини відповідача, що підтверджується вищезазначеною постановою, згідно якої останній визнаний винним у вчиненні зазначеної ДТП та на нього накладено адміністративне стягнення. Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про страхування наземного транспорту № 070- 3202/535-12, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль [NUMBER] (а.с.7-13), який належить їй на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.39). Судом встановлено, що 24.05.2013 року позивачем було отримано повідомлення від [PERSON], як власника застрахованого автомобіля про те, що 23.05.2013 року, близько 14 год. 40 хв., у м. Києві, трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля, яким керував (припаркував) [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON], внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав пошкоджень (а.с.14-15). Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2013 року, спеціалістом оцінювачем Корнят Б.М., за участю власника застрахованого автомобіля було складено протокол огляду пошкодженого транспортного засобу № 529 (копія протоколу додається), в якому зазначаються пошкоджені частини транспортного засобу (а.с.16-17). Крім того, оскільки [PERSON], як власник пошкодженого у вищезазначеній ДТП автомобіля [NUMBER] звернулась до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.34) та з урахуванням звіту про оцінку її автомобіля від 21.06.2013 року (а.с.24-33), вартість якого склала 200 гривень (а.с.21, 22), позивачем було складено страховий акт № 32-151-13-01/13 від 24.06.2013 року (а.с.36-37), цим самим вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, що трапилась із застрахованим автомобілем визнано страховим випадком, а розмір страхового відшкодування, що підлягав виплаті було визначено у розмірі 2 366 грн. Судом встановлено, що 26.06.2013 року на виконання пункту 11.7 договору про страхування наземного транспорту між позивачем та [PERSON] з урахуванням мирової угоди від 24.06.2013 року (а.с.23), страхове відшкодування у розмірі 2 366 гривень було перераховано на відновлювальний ремонт транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням №292 від 26.06.2013 року (а.с.38). Відповідно до вимог ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (п.п. "ґ" п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 цього Закону). Відповідно до п.п. «ґ» п.38.1.1. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право вимагати від страхувальника в порядку зворотної вимоги стягнення сплаченого страхового відшкодування. Згідно ст. 1166 Цивільного Кодексу України, шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 993 Цивільного Кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування має до особи відповідальної за завдані збитки. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на дослідженні наявних в справі доказах. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що оскільки в ході судового розгляду встановлено, що шкоду внаслідок вищезазначеної ДТП заподіяно з вини відповідача, позивачем на користь [PERSON], як власника пошкодженого у вищезазначеній ДТП автомобіля сплачено страхове відшкодування в розмірі 2 366 грн., в зв'язку з чим позовні вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування, а також вартість оплати звіту про оцінку її автомобіля від 21.06.2013 року (а.с.24-33), вартість якого склала 200 гривень обґрунтовані, знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача вартості юридичних послуг у розмірі 1 287,20 грн., суд приходить до висновку, що в цій частині вони не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з матеріалів справи, будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.57-62 ЦПК України у їх підтвердження позивач не надав, у порушення вимог ст.ст.58-60 ЦПК України, у зв'язку з чим своїм правом на представлення доказів у підтвердження позовних вимог не скористався. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 378 гривень (а.с.62). На підставі викладеного та

Outcome: approved