Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач, АТ КБ "ПриватБанк", звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 10.12.2013. Посилався на те, що [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з сплатою відсотків за користування у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті ( http://.privatbank.ua/terms/pages/70/ ) складає між ними та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Зазначав, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті (http://.privatbank.ua/terms/pages/70/ ), що дає підстави банку змінювати відсотки за користування кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом станом на 15.11.2017 у сумі 61 613.98 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 4 993.50 грн, 49 875.75 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 334.54 грн заборгованість за пенею та комсією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн штраф ( фіксована частина) , 2 910.19 грн штраф ( процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 61 613.98 грн та витрати по справі. 23.01.2018 заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.12.2013 року в розмірі 58 203 грн. 79 коп., витрати по справі у розмірі 1600 грн., а всього 59 803 грн. 79 коп. Ухвалою суду від 13.11.2019 скасовано заочне рішення суду від 23.01.2018 по цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Остапенко О.П. позовні вимоги не визнали. Не заперечуючи того, що на анкеті - заяві б/н від 10.12.2013 підпис вчинено він імені [PERSON] , стверджували, що вказаний договір відповідач з банком не укладав. Просили застосувати позовну давність до вказаних позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд керується наступним. Судом встановлено, що [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з сплатою відсотків за користування у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, на підставі анкети-заяви від б/н від 10.12.2013. Позивач за несвоєчасне виконання [PERSON] умов договору нарахував заборгованість за кредитом станом на 15.11.2017 у сумі 61 613.98 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 4 993.50 грн, 49 875.75 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 334.54 грн заборгованість за пенею та комсією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн штраф ( фіксована частина) , 2 910.19 грн штраф ( процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами статей 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ( ч. 1 ст. 638 ЦК україни). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ "Приватбанк", тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства ( ч.1, 2 ст. 551 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, довідку про умови кредитування, витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що: «роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.» Анкета-заява від 10.12.2013 не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Отже надана позивачем анкета - заява б/н від 10.12.2013 не є належним доказом укладання договору про надання банківського кредиту на вказаних в Витягу з Тарифів та Витягу з умов. Тим більше, що із розрахунку заборгованості убачається, що протягом дій кредитного договору банк неодноразово змінював відсоткову ставку за користування кредитними коштами . Матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи , визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.12.2013 шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Беручи до уваги вищевказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, слід дійди до висновку про те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти надані банком на кредитну картку , але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів , яка на час розгляду справи не повернута відповідачем. Так із розрахунку заборгованості убачається, що станом на 15.11.2017 заборгованість за тілом кредитом становить 4 993.50 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про застосування позовної давності, то вони не можуть бути задоволені, бо із розрахунку заборгованості убачається, що відповідач сплачував кошти в рахунок повернення кредиту, останній платіж був ним здійснений 04.05.2015, тоді як банк звернувся до суду із позовом 01.12.2017, тобто в межах позовної давності. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником позивача адвокатом Остапенко О.П. надано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, що полягає у написанні адвокатом заяви про скасування заочного рішення, формування та її подача до Київського районного суду м.Полтави - 2 400 грн, написання заяви про поновлення строку на подання заяви про скасування заочного рішення, формування та її подача до Київського районного суду м.Полтави - 100 грн, участь адвоката у судовому засіданні при розгляді заяви про скасування заочного рішення - 1 200 грн, написання адвокатом відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості , направлення відзиву позивачеві та подача його до Київського районного суду м.Полтави - 1 200 грн, участь адвоката у судовому засіданні (не відбулося) - 600 грн, участь адвоката у судовому засіданні - 1 200 грн. Сплата позивачем [PERSON] адвокату вказаної суми підтверджується меморіальними ордерами № @2PL339009 від 27.11.2019 та № @2PL342403 від 18.10.2019. Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то підлягають стягненню з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в межах сплачених відповідачем коштів за надання правничої допомоги щодо складання заяви про скасування заочного рішення, участь адвоката у розгляді вказаної заяви та частково за участь адвоката у розгляді справи по суті, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, що в сукупності складає 3 940 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, то підлягаює стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 128 грн.

Outcome: partial