Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 14.05.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до ДП «Одеський державний цирк», Міністерства культури України, Одеської місцевої прокуратури №3, Заступника прокурора Одеської області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків за договором оренди. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2007 р. у справі №2-8754/2007 визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення, площею 77,8 кв.м., по [ADDRESS] . 14 січня 2008 року [PERSON] відчужив зазначене нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] , який у свою чергу 16 квітня 2009 року відчужив приміщення [PERSON] , яка за договором дарування від 15 лютого 2013 року здійснила відчуження на користь [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 липня 2008 року у справі №2-8754/2007 рішення суду першої інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в результаті якого ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2008 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року у справі №2/1522/12876/11 витребувано у [PERSON] , [PERSON] та повернуто державі Україна в особі Міністерства культури України нежитлове приміщення, загальною площею 77,8 кв.м., розташоване по [ADDRESS] . Позивачі вважають себе добросовісними набувачами та просять відшкодувати збитки в порядку ст. 661 ЦК України у розмірі 1 621 782,00 грн. на підставі незалежної оцінки вартості майна, складеної Товарною біржою «ПРОФІ-Т» від 08 травня 2020 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2020 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до ДП «Одеський державний цирк», Міністерства культури України, Одеської місцевої прокуратури №3, Заступника прокурора Одеської області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків за договором оренди було залишено без руху. 17.06.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси було подано заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 16.07.2020 року від Прокуратури Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на те, що нежитлове приміщення позивачами було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, доказів здійснення поліпшень приміщення позивачами не надано, з огляду на що розмір збитків є недоведеним, більш того до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 661 ЦК України адже позивачі набули майно безоплатно за договором дарування, тобто не сплачували кошти за його набуття іншій стороні договору, через що вимоги про зобов`язання Державного підприємства «Одеський державний цирк» сплатити на їх користь в рівних долях збитки в розмірі 1 621 782,00 грн. не підлягають задоволенню. Додатково зазначено, що Одеська місцева прокуратура №3 та її посадові особи не є належними відповідачами у справі. 25.08.2020 року від ДП «Одеський державний цирк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивачі безоплатно набули право власності на нежитлове приміщення, не були стороною договору оренди, доказів здійснення поліпшень та витрат на реконструкцію приміщення не надали, через що вимоги про визнання та стягнення збитків на підставі статті 661 ЦК України є безпідставними. 25.08.2020 року від Міністерства культури України надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що спірне майно вибуло з володіння власника (держави) поза його волею на підставі судового рішення, яке у подальшому скасоване, Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 року дійшов висновку про наявність підстав для витребування майна на користь законного володільця. Оскільки нежитлове приміщення було набуте позивачами безоплатно від особи, яка не мала права його відчужувати, воно підлягає безумовному витребуванню навіть у добросовісного набувача. Посилання на положення статті 661 ЦК України не відповідає суті правовідносин з огляду на те, що позивачами набуте майно за договором дарування, а не за договором купівлі-продажу. Додатково зазначено, що позовні вимоги до Міністерства культури України відсутні. В судове засідання, призначене на 25.08.2020 року з`явились представник позивачів та представник Одеської місцевої прокуратури №3 та прокуратури Одеської області, інші учасники по справі не з`явились, суд належним чином сповістив їх про день, час та місце засідання. Не розглянутих заяв та клопотань матеріали справи не містять, присутні представники сторін не заперечували проти закриття підготовчого засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 10.11.20 р. сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. У судове засідання 09.02.21 р. з`явились представник позивачів та представники відповідачів, інші учасники по справі не з`явились, суд належним чином сповістив їх про день, час та місце засідання. Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 року N 40 "Про день початку роботи окружних прокуратур" 15.03.2021 року визначено днем початку роботи окружних прокуратур. Крім того, наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 року N 39 "Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур" затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур, згідно із додатком до даного наказу визначено територіальну юрисдикцію та місце розташування Приморської окружної прокуратури м. Одеси. З огляду на що судом залучено до участі у справі правонаступника Одеської місцевої прокуратури №3, а саме Приморську окружну прокуратуру м. Одеси. У судове засідання 18.03.21 р. сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. У судове засідання 21.04.21 р. з`явився представник позивачів та представники відповідачів. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2007 року у справі № 2-8754/2007 за позовом [PERSON] до МП «Бульвар-85», виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності на самостійне нежитлове приміщення, площею 77, 8 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення, площею 77,8 кв. м, по [ADDRESS] . В подальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 липня 2008 року рішення Приморського районного суду м. Одесі від 07 листопада 2007 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2008 року позовні вимоги [PERSON] було залишено без розгляду. Під час розгляду судом апеляційної інстанції справи № 2-8754/2007 було встановлено, що будівництво (реконструкція) спірного приміщення проведено самочинно, оскільки в установленому порядку дозвіл на будівництво (реконструкцію) цього приміщення не отримано. Згідно технічного паспорту на нежиле приміщення, площею 77,8 кв. м, по [ADDRESS] , зазначене приміщення належить ДП «Одеський державний цирк». 14 січня 2008 року [PERSON] за договором купівлі-продажу відчужив нежитлове приміщення, площею 77, 8 кв. м, за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , який 16 квітня 2009 року відчужив його на користь [PERSON] . [PERSON] за договором дарування від 15 лютого 2013 року здійснила відчуження нежитлового приміщення, площею 77, 8 кв. м, за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року у справі №2/1522/12876/11 витребувано у [PERSON] , [PERSON] та повернуто державі Україна в особі Міністерства культури України нежитлове приміщення, загальною площею 77,8 кв.м., розташоване по [ADDRESS] . 08 травня 2020 року Товарною біржою «ПРОФІ-Т» складено незалежну оцінку вартості майна, а саме нежитлового приміщення, площею 77, 8 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої вартість майна складає 1 621 782,00 грн. Позивачі вважають себе добросовісними набувачами та просять відшкодувати збитки в порядку ст. 661 ЦК України у розмірі 1 621 782,00 грн. на підставі незалежної оцінки вартості майна, складеної Товарною біржою «ПРОФІ-Т» від 08 травня 2020 року. Положення ст. 661 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] за договором дарування від 15 лютого 2013 року, адже позивачі набули майно безоплатно за договором дарування, тобто не сплачували кошти за його набуття іншій стороні договору. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…". Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Позивачі не навели належних правових підстав нарахованих збитків, тобто не довели законність, обґрунтованість позовних вимог, підстави для застосування в даному випадку положення ч. 1 ст.\~661\~ЦК України для відшкодування покупцеві збитків - відсутні. Суд звертає увагу на те, що в прохальній частині позовної заяви позивач просить зобов`язати Державне підприємство «Одеський державний цирк» сплатити на користь [PERSON] , [PERSON] в рівних долях збитки, однак між сторонами відсутні зобов`язальні правовідносини, які регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, а відтак відсутні підстави для задоволення вимоги про зобов`язання Державного підприємства «Одеський державний цирк» сплатити на користь [PERSON] , [PERSON] в рівних долях збитки, а тому, відповідно, вказаний спосіб захисту не може бути застосований. Згідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи, що у задоволенні позову було відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed