Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У жовтні 2014 року КП "Спецжитлофонд" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивують тим, що Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 07 квітня 2005 року № 539 будинок [ADDRESS] було прийнято та закріплено за КП «Спецжитлофонд» на праві повного господарського відання. Актом прийому-передачі основних засобів даний будинок було прийнято на баланс КП «Спецжитлофонд». У позовній заяві зазначено, що квартира [ADDRESS] знаходиться на праві власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, вказали, що за час знаходження даної квартири у власності боржників за ними утворилась заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги за період з 01.09.2013 року по 01.09.2014 року у розмірі 9 614 грн. 53 коп. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідачі свої зобов'язання перед позивачем не виконують належним чином, несплачуючи кошти за житлово-комунальні послуги, КП "Спецжитлофонд" просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість по квартирній платі та платі за надані комунальні послуги за період з 01.09.2013 року по 30.11.2014 року у розмірі 8 777 грн. 61 коп. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що відповідачка лише 12 березня 2014 року уклала з позивачем договори про надання комунальних послуг та саме з цього часу нею вчасно здійснюється оплата за комунальні послуги. Крім того, зазначив, що лише з квітня 2014 року відповідачка є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 68-69). Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Київської міської Ради від 01 березня 2001 року №217/1194 «Про створення комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», шляхом реорганізації Дирекції з утримання та експлуатації житлових будинків маневреного фонду КП «Київжитлоспецексплуатація» було створено комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (а.с. 6). Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 07 квітня 2005 року № 639 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва та будівництво житлових будинків на [ADDRESS], [ADDRESS]», будинок [ADDRESS] було прийнято та закріплено за КП «Спецжитлофонд» на праві повного господарського відання (а.с. 7-8). Актом прийому-передачі основних засобів даний будинок було прийнято на баланс КП «Спецжитлофонд» (а.с. 9). Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на те, що відповідачі як власники квартири [ADDRESS], в якій вони проживають, повинні сплатити заборгованість за період з 01.09.2013 року по 30.11.2014 року. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. З матеріалів справи, а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.05.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що єдиним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 41, 48). Її право власності на спірну квартиру виникло з квітня 2014 року. Згідно довідки форми № 3 особовий рахунок по квартирі [ADDRESS] значиться за [PERSON], однак вона у даній квартирі не зареєстрована (а.с. 83). 12 березня 2014 року між КП "Спецжитлофонд" та [PERSON] було укладено договір № 05/01-582-К про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та договір № 05/01-582 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 11-14). Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. У п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, з березня 2014 року [PERSON] вчасно та без будь-яких прострочень здійснює оплату за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] (а.с. 43-47). У судовому засіданні представник відповідачки пояснював, що [PERSON] є сином [PERSON], однак він у даній квартирі не проживає. Коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Таким чином, позовні вимоги до [PERSON] необґрунтовані та безпідставні. Враховуючи вищевикладене, вбачається, що відповідачка, набувши право власності на квартиру [ADDRESS] з квітня 2014 року та уклавши договори з позивачем про оплату житлово-комунальних послуг у березні 2014 року належним чином виконує свої обов'язки щодо оплати вартості послуг та утримання свого майна з березня 2014 року, у зв'язку з чим пред'явлення позовних вимог позивачем до відповідачів є необґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed