Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"(далі-АТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11 листопада 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2018 року за ним рахується заборгованість у загальній сумі 44391.10 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У зв`язку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по договору на загальну суму 44391.10 грн. та судовий збір у розмірі 1921.00 грн.. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява, відповідно до якої просив розглядати справу без їх участі, вказував, що дійсно [PERSON] укладав з позивачем договір б/н від 11 листопада 2013 року. Останню проплату [PERSON] здійснив 17 вересня 2015 року, тому відповідно до вимог ст.257\~ЦК України просив до виниклих правовідносин застосувати строк позовної давності. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд прийшов до таких висновків. Відповідно ст.ст.1049, 1050 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 11 листопада 2013 року відповідач [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви уклав з позивачем договір б/н, відповідно до якого отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами у ПАТ КБ "Приватбанк", які йому були надані, про що свідчить підпис відповідача у Анкеті-заяві. Тим самим, відповідач погодився на те, що вказана Анкета-заява, разом із запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає та означає укладення між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Фактично між сторонами виникли кредитні зобов`язання і були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобов`язання, строки дії, права, обов`язки та відповідальність сторін. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2018 року має заборгованість в сумі 44391.10 грн., яка складається з: 2000 грн. - заборгованості за кредитом; 39001.05 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 800 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн. - штраф(фіксована частина), 2090.05 - штраф(процентна складова). Відповідно ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч.2 ст.258\~ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно ст.253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 18 червня 2014 року у справі №6-61цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі №134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У ч.ч.1, 3 ст.264\~ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 17 вересня 2015 року відповідачем було здійснено погашення за наданим кредитом у сумі 111,65 грн.(а.с.5 зворот), потім вказана дата нарахування коштів для сплати в розрахунку - 30 вересня 2015 року. Отже, перебіг строків загальної позовної давності розпочався 30 вересня 2015 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору б/н від 11 листопада 2013 року закінчився 30 вересня 2018 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише 18 червня 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Сторони у справі не укладали окремий письмовий договір про збільшення строку позовної давності у порівнянні із загальним строком позовної давності у три роки. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог Акціонерного товариства\~\~КБ "ПриватБанк" до\~\~ [PERSON] стягнення\~\~заборгованості за кредитним договором б/н від 11 листопада 2013 року в розмірі 443914.10 грн. слід відмовити.

Outcome: dismissed