Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача - редакції часопису газети «Галицька зоря», [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди в розмірі 25 тисяч гривень. Просить визнати інформацію, поширену відносно нього [INFO] у газеті « Галицька Зоря » Дрогобицької міської і районної ради , Трускавецька міської ради, [NUMBER] на першій шпальті у статті (автор [PERSON]) за назвою «[INFO]». Відповідачі у справі [PERSON] , видається, тримають свого адвоката на голодному пайку», а саме: «[INFO]. Відповідачі у справі [PERSON], видається, тримають свого адвоката на голодному пайку »( заголовок статті) , «Причина непорозумінь почала вилазити, мов шило з мішка, відразу після того, як суд позбавив [PERSON] можливості у котре скористатися, висловлюючись футбольною термінологією, положенням поза грою. Як тільки адвоката змусили вступити в «гру», його самовпевненість почала танути як сніг. Втрачаючи самовладання, [PERSON] поніс таку ахінею, яка абсолютно нівелює його позиціонування як правника європейського зразка, яким ім'ярек «козиряв» раніше.» (абзац 08 статті), «...Адже два тижні тому адвокат [PERSON], посилаючись на відомості, опубліковані в місцевих інтернет-порталах, домігся «відставки» судді [PERSON].Хоча ці віртуальні відомості, на противагу реальним відомостям, що опубліковані в «Галицькій Зорі», грунтувалися виключно на припущеннях і домислах, адвокат [PERSON], підсиливши їхню значимість тирадами про європейські стандарти, досяг своєї мети: слухання справи внаслідок самовідводу [PERSON] було «заморожено» на два тижні» (абзац 10 статті), «Якби таке зневажливе ставлення до друкованого ЗМІ як до джерела інформації: яке продемонстрував на суді адвокат [PERSON], дозволив собі навіть іменитий адвокат західного світу, то, висловлюючись фігурально, завтра пас би гуси, а не займався юриспруденцією.» (абзац 12 статті), «Під час перехресного допиту свідка [PERSON] явно почав втрачати самовладання.Недоречними репліками і запитаннями усіляко намагався збити з пантелику Николаїшина, проте головуючий [PERSON] вчасно, так би мовити, тицяв йому під ніс «жовту картку». Врешті, відчувши, що програє «в суху», [PERSON] знайшов «геніальний» вихід із ситуації.» (абзац 15 статті), «Група підтримки, яка, мов ревізійна комісія, переслідує бідолашного [PERSON] на всіх засіданнях у справах [PERSON] і [PERSON], схвально підтримала непереборне бажання адвоката, як мовиться, закропити душу» (абзац 18 статті), «Якщо хтось із відомих на теренах Дрогобича правників скаже, що адвокат відповідача грає у цьому процесі за правилами судового протоколу і професійної етики, то хай [PERSON] кине в мене каменем» (абзац 21 статті) такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Також просить зобов'язати відповідача спростувати поширену інформацію шляхом опублікування у газеті спростування , а також стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 25 тисяч гривень. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, опубліковану [INFO] у газеті « Галицька Зоря » [NUMBER] Дрогобицької міської і районної ради , Трускавецької міської ради, на першій шпальті у статті (автор [PERSON]) за назвою «[INFO] » а саме: «Адвокат з легендою або Рятуймо дрогобицьку громаду від захисту [PERSON] »( заголовок статті), «Легенда про безкорисливість захисника страждущих і навіть далеко не страждущих довірителів, котрий, що називається, заткнув за пояс [PERSON],[PERSON] і [PERSON], разом узятих, видається, є лише одним із способів, за допомогою яких [PERSON] заробляє собі на життя. Адже, мабуть, навіть той, хто володіє мінімумом звивин, не повірить у таке диво, що [PERSON] харчується корінцями і спить у діжці, як [PERSON]» (абзац 03 статті), «Проте самовпевненості [PERSON], котрий обіцяє своїм довірителям якщо не порвати їхніх супротивників, то бодай посадити в тюрму,...» (абзац 11 статті), «... якийсь адвокат [PERSON], котрий з 'явився у Дрогобичі, шахрайським способом вициганив 18 тисяч гривень» (абзац 13 статті), «Дізналися також, що офіс належить [PERSON], котрий невдовзі теж до нас звернувся з приводу шахрайських дій [PERSON] » (абзац 13 статті) , «Таким чином [PERSON], нову «контору» котрого хлопці знайшли біля базару, сам повиводив нас на потерпілих унаслідок його бурхливої адвокатської діяльності.» (абзац 13 статті), «У зв 'язку з тим, що він ці заяви підробив, бо люди навіть не знали, що від їхнього імені пішли заяви в такі високі інстанції» (абзац 13 статті), «Тому [PERSON], як мовиться, досі живе і здравствує. І продовжує обманювати довірливих людей.» (абзац 13 статті), «У чім полягає цей обман? Із кожним клієнтом адвокат має укладати угоду, на яку суму він надає юридичні послуги. Він цього не робив і далі не робить. І якимсь чином представляє інтереси людей у судах До речі, йдеться про подвійний обман. Адже із вказаної в угоді суми належить сплатити податок. Тобто [PERSON] таким чином обманює державу.» (абзац 14 статті), «Вже й не пригадую, хто мені нарадив зв'язатися із тим пройдисвітом. Він хвалився, що його тато суддя в тій апеляції, і що він усе може залагодити. І я звірилася з тим, що його тато суддя. Але через пару днів адвокат сказав, що аби все пройшло гладко, треба терміново внести 10 тисяч гривень. Я сказала, що таких грошей не маю, що мушу позичити. І на свою біду позичила. Але того виявилося замало. Він сказав, що треба додати ще 8 тисяч.» (абзац 17 статті), «Але [PERSON] сказав, що в нього зламалася машина і щоби ми на суд не йшли. Що суд залишить все без змін.» (абзац 17 статті) , «Отак той [PERSON] вирихтував нас за 18 тисяч.» (абзац 17 статті), «Нарешті додумався викликати на мене міліцію. Добре, що мала з собою судові папери. Бо не знати, за кого видав мене [PERSON], коли викликав (абзац 18 статті), «Є свідок - вахтер тієї ж 16-ої школи [PERSON] з приводу, так би мовити, збирання данини [PERSON] дала покази «слідчій [PERSON]»(абзац 21 статті), а також на інтернет-сторінці газети «Галицька Зоря» у мережі інтернет за інтернет ( WЕВ ) адресою [INFO]., у опублікованій [INFO] статті (автор [PERSON]) за назвою «[INFO] ». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що зазначена інформація є негативною, неправдивою, недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Також відповідачі звинувачують позивача у шахрайстві та інших кримінально-караних діяннях , тому така інформація підлягає спростуванню в той самий спосіб , що була поширена. Просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 25 тисяч гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав , дав суду пояснення, аналогічні вищевикладеним. Представник відповідача редакції газети «Галицька злоря» та відповідач- [PERSON]. в останні судові засідання не з»явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. За таких обставин суд вважає, що причина неявки представника відповідача є неповажною та можливо розглянути справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Аналіз вищезазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. За правилами ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно ст. 277 ЦК України та п.15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із ст.277 ЦК України, об'єктивна сторона складу даного цивільного правопорушення передбачає одночасну наявність двох складових елементів - недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ст. 18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Ст. 302 ЦК України встановлює обов'язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Як встановлено судом, [INFO] у газеті « Галицька Зоря » [NUMBER] Дрогобицької міської і районної ради , Трускавецької міської ради, на першій шпальті опубліковано статтю (автор [PERSON]) за назвою «[INFO] ». Зокрема опубліковано такі фрази : «Проте самовпевненості [PERSON], котрий обіцяє своїм довірителям якщо не порвати їхніх супротивників, то бодай посадити в тюрму,...» (абзац 11 статті); «Легенда про безкорисливість захисника страждущих і навіть далеко не страждущих довірителів, котрий, що називається, заткнув за пояс [PERSON],[PERSON] і [PERSON], разом узятих, видається, є лише одним із способів, за допомогою яких [PERSON] заробляє собі на життя. Адже, мабуть, навіть той, хто володіє мінімумом звивин, не повірить у таке диво, що [PERSON] харчується корінцями і спить у діжці, як [PERSON]» (абзац 03 статті), «Розповідає заступник голови Антикорупційного бюро [PERSON]: - До мене звернувся керівник районного відділення бюро [PERSON]. Сказав, що до нього підходила жіночка на прізвище [PERSON], в якої, начебто, якийсь адвокат [PERSON], котрий з'явився у Дрогобичі, шахрайським способом вициганив 18 тисяч гривень. Вирішили розібратися. Ярослав разом із керівником міського відділення [PERSON] та ще одним нашим співробітником пішли шукати того [PERSON] за тією адресою, яку назвала пані [PERSON], тобто [ADDRESS]. З'ясували, що [PERSON] тут колись був, але згодом кудись перемістився. Дізналися також, що офіс належить [PERSON], котрий невдовзі теж до нас звернувся з приводу шахрайських дій [PERSON]. Таким чином [PERSON], нову «контору» котрого хлопці знайшли біля базару, сам повиводив нас на потерпілих унаслідок його бурхливої адвокатської діяльності. Ми зайшли туди, представилися, переговорили, мирно розійшлися. І добре, що, навчені досвідом і покладаючись на інтуїцію, відзняли цю зустріч на відео. Тому, що після тієї зустрічі [PERSON] увечері потрафив написати аж 19 заяв на ім'я Міністра внутрішніх справ і Генпрокурора - від свого імені та від імені громадян, які були біля офісу. Що, начебто, ми його ганьбили, погрожували розправою. У зв'язку з тим, що він ці заяви підробив, бо люди навіть не знали, що від їхнього імені пішли заяви в такі високі інстанції, [PERSON] звернувся із заявою в міліцію, позаяк перша заява стосувалася його особисто, з вимогою порушити кримінальну справу за фабрикацією цих заяв. Але ця заява, як, зрештою, і інші, що стосуються [PERSON], припадають порохом. Тому [PERSON], як мовиться, досі живе і здравствує. І продовжує обманювати довірливих людей. У чім полягає цей обман? Із кожним клієнтом адвокат має укладати угоду, на яку суму він надає юридичні послуги. Він цього не робив і далі не робить. І якимсь чином представляє інтереси людей у судах. До речі, йдеться про подвійний обман. Адже із вказаної в угоді суми належить сплатити податок. Тобто [PERSON] таким чином обманює державу. Але найгірше те, що потерпають нещасні люди, яким, унаслідок відсутності угод, складно потім щось доводити. Крім цього , зі слів [PERSON] зазначено: «Вже й не пригадую, хто мені нарадив зв'язатися із тим пройдисвітом. Він хвалився, що його тато суддя в тій апеляції, і що він усе може залагодити. І я звірилася з тим, що його тато суддя. Але через пару днів адвокат сказав, що аби все пройшло гладко, треба терміново внести 10 тисяч гривень. Я сказала, що таких грошей не маю, що мушу позичити. І на свою біду позичила. Але того виявилося замало. Він сказав, що треба додати ще 8 тисяч.» (абзац 17 статті), «Але [PERSON] сказав, що в нього зламалася машина і щоби ми на суд не йшли. Що суд залишить все без змін.» (абзац 17 статті),«Отак той [PERSON] вирихтував нас за 18 тисяч.» (абзац 17 статті), «Нарешті додумався викликати на мене міліцію. Добре, що мала з собою ті всі судові папери. Бо не знати, за кого видав мене [PERSON], коли викликав міліцію» (абзац 18 статті),« До речі, якраз у випадку з пані [PERSON] не такий уже й безнадійний варіант. Є свідок - вахтер тієї ж 16-ої школи [PERSON], котра з приводу, так би мовити, збирання данини [PERSON] дала покази «слідчій [PERSON]».» (абзац 21 статті)» Аналогічна стаття розміщена на інтернет-сторінці газети «Галицька Зоря» у мережі інтернет за інтернет ( WЕВ ) адресою [INFO]., у опублікованій [INFO] статті (автор [PERSON]) за назвою «[INFO] ». Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. Судом в якості свідка допитано позивача [PERSON], який суду пояснив, що проти нього ніколи не було порушено кримінальних проваджень за будь-які кримінально-карані діяння, він укладає угоди зі всіма клієнтами та сплачує податки в дохід держави, [PERSON] була його клієнткою, однак жодних спорів чи конфліктів з нею у нього не виникало. Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути підданий покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, судом встановлено, що позивач довів у суді факт поширення відповідачами недостовірної інформації, що порушила його особисті немайнові права та заподіяла йому моральну ( немайнову) шкоду, принизила честь, гідність. Відповідачі не довели в суді та не обґрунтували доказами свої заперечення проти позову, не надали до суду доказів та документів, якими б підтверджувалась достовірність відомостей викладених в статті за назвою «[INFO]». Більше того, неодноразовими неявками в судові засідання усунулись від обов»язку довести достовірність опублікованої ними інформації. Тому суд вважає, що в частині вимог про визнання інформації , поширеної відносно позивача [PERSON] [INFO] у газеті « Галицька Зоря » [NUMBER] Дрогобицької міської і районної ради , Трускавецької міської ради, на першій шпальті у статті за назвою «[INFO] », а саме: «Проте самовпевненості [PERSON], котрий обіцяє своїм довірителям якщо не порвати їхніх супротивників, то бодай посадити в тюрму,...» (абзац 11 статті), «Дізналися також, що офіс належить [PERSON], котрий невдовзі теж до нас звернувся з приводу шахрайських дій [PERSON] » (абзац 13 статті), «Таким чином [PERSON], нову «контору» котрого хлопці знайшли біля базару, сам повиводив нас на потерпілих унаслідок його бурхливої адвокатської діяльності»(абзац 13 статті), «У зв 'язку з тим, що він ці заяви підробив, бо люди навіть не знали, що від їхнього імені пішли заяви в такі високі інстанції» (абзац 13 статті), «Тому [PERSON], як мовиться, досі живе і здравствує. І продовжує обманювати довірливих людей.» (абзац 13 статті), «У чім полягає цей обман? Із кожним клієнтом адвокат має укладати угоду, на яку суму він надає юридичні послуги. Він цього не робив і далі не робить. І якимсь чином представляє інтереси людей у судах. До речі, йдеться про подвійний обман. Адже із вказаної в угоді суми належить сплатити податок. Тобто [PERSON] таким чином обманює державу.» (абзац 14 статті), «Вже й не пригадую, хто мені нарадив зв'язатися із тим пройдисвітом. Він хвалився, що його тато суддя в тій апеляції, і що він усе може залагодити. І я звірилася з тим, що його тато суддя. Але через пару днів адвокат сказав, що аби все пройшло гладко, треба терміново внести 10 тисяч гривень. Я сказала, що таких грошей не маю, що мушу позичити. І на свою біду позичила. Але того виявилося замало. Він сказав, що треба додати ще 8 тисяч.» (абзац 17 статті), «Але [PERSON] сказав, що в нього зламалася машина і щоби ми на суд не йшли. Що суд залишить все без змін.» (абзац 17 статті),«Отак той [PERSON] вирихтував нас за 18 тисяч.» (абзац 17 статті), «Нарешті додумався викликати на мене міліцію. Добре, що мала з собою ті всі судові папери. Бо не знати, за кого видав мене [PERSON], коли викликав міліцію»(абзац 18 статті),«Є свідок - вахтер тієї ж 16-ої школи [PERSON] з приводу, так би мовити, збирання данини [PERSON] дала покази «слідчій [PERSON]» (абзац 21 статті)» такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, позов слід задоволити. Також суд встановив, що [INFO] у газеті « Галицька Зоря » Дрогобицької міської і районної ради , Трускавецька міської ради, [NUMBER] на першій шпальті у статті (автор [PERSON]) за назвою «[INFO]. Відповідачі у справі [PERSON] , видається, тримають свого адвоката на голодному пайку», опубліковано такі відомості , а саме: «[INFO]. Відповідачі у справі [PERSON], видається, тримають свого адвоката на голодному пайку »( заголовок статті) , «Причина непорозумінь почала вилазити, мов шило з мішка, відразу після того, як суд позбавив [PERSON] можливості у котре скористатися, висловлюючись футбольною термінологією, положенням поза грою. Як тільки адвоката змусили вступити в «гру», його самовпевненість почала танути як сніг. Втрачаючи самовладання, [PERSON] поніс таку ахінею, яка абсолютно нівелює його позиціонування як правника європейського зразка, яким ім'ярек «козиряв» раніше.» (абзац 08 статті), «...Адже два тижні тому адвокат [PERSON], посилаючись на відомості, опубліковані в місцевих інтернет-порталах, домігся «відставки» судді [PERSON]. Хоча ці віртуальні відомості, на противагу реальним відомостям, що опубліковані в «Галицькій Зорі», грунтувалися виключно на припущеннях і домислах, адвокат [PERSON], підсиливши їхню значимість тирадами про європейські стандарти, досяг своєї мети: слухання справи внаслідок самовідводу [PERSON] було «заморожено» на два тижні» (абзац 10 статті), «Якби таке зневажливе ставлення до друкованого ЗМІ як до джерела інформації: яке продемонстрував на суді адвокат [PERSON], дозволив собі навіть іменитий адвокат західного світу, то, висловлюючись фігурально, завтра пас би гуси, а не займався юриспруденцією.» (абзац 12 статті), «Під час перехресного допиту свідка [PERSON] явно почав втрачати самовладання. Недоречними репліками і запитаннями усіляко намагався збити з пантелику Николаїшина, проте головуючий [PERSON] вчасно, так би мовити, тицяв йому під ніс «жовту картку». Врешті, відчувши, що програє «в суху», [PERSON] знайшов «геніальний» вихід із ситуації.» (абзац 15 статті), «Група підтримки, яка, мов ревізійна комісія, переслідує бідолашного [PERSON] на всіх засіданнях у справах [PERSON] і [PERSON], схвально підтримала непереборне бажання адвоката, як мовиться, закропити душу» (абзац 18 статті), «Якщо хтось із відомих на теренах Дрогобича правників скаже, що адвокат відповідача грає у цьому процесі за правилами судового протоколу і професійної етики, то хай [PERSON] кине в мене каменем» (абзац 21 статті). Ст. 34 Конституції України та ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» гарантують право особи висловлювати судження, оцінки та думки. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у Постанові від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова), зокрема п.19 цієї Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року . При цьому преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, але повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань, так само, як із питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати. Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Проаналізувавши зазначену в статтях інформацію, яку позивач вважає неправдивою та недостовірною, суд дійшов висновку, що частина такої інформації, враховуючи характер використання мовних засобів, побудову текстів звернень та взаємозв'язок їх частин, явне перебільшення для посилення виразності і підкреслення висловленої думки, є у даному випадку лише оціночними судженнями. Крім того, позивач не надав суду жодного належного доказу про те, що поширена про нього інформація [INFO] у газеті « Галицька Зоря » Дрогобицької міської і районної ради , Трускавецька міської ради, [NUMBER] на першій шпальті у статті (автор [PERSON]) за назвою «[INFO]. Відповідачі у справі [PERSON] , видається, тримають свого адвоката на голодному пайку», є відомостями, які містять фактичні дані. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України "Про пресу та інші засоби масової інформації", стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності. Правильність думок і оцінок автора публікації можуть бути предметом думок та оцінок інших осіб, а не предметом повноважень судової влади, тому що визначати їх правильність у судовому порядку означає втручання в правовий статус громадянина. Статтею 25 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" застережено, що журналіст є творчим працівником, який професійно збирає, одержує, створює та займається підготовкою інформації для друку, а тому має право вільно користуватися та обирати у своїх публікаціях різномовні звороти, вживати гіперболи, алегорію, сатиру. Ураховуючи викладене, суд вважає, що судом не встановлено факту поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивача та порушення його прав у статті за назвою «[INFO]». Відповідачі у справі [PERSON] , видається, тримають свого адвоката на голодному пайку». Щодо вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 25 тисяч гривень, то суд такі задовольняє частково. Частиною 1 ст.1167 ЦК встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. За положеннями ч.2 ст.23 ЦК, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Тобто, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, суд у межах позовних вимог зобов'язаний визначити, з яких підстав, передбачених указаною нормою матеріального права, заявлені вимоги. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди судом враховано роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. № 5), де , зокрема , зазначається, що моральна шкода може полягати у приниженні честі та гідності, престижу та ділової репутації , моральних переживаннях у зв'язку із пошкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи те, що опублікована в газеті «Галицька зоря» як засобі масової інформації , інформація з приводу професійної діяльності позивача є неправдивою і недостовірною, принижує його честь, гідність , престиж та ділову репутацію як адвоката, порушує стосунки з оточуючими людьми, то суд вимоги про стягнення моральної шкоди задовольняє частково в розмірі 5 тисяч гривень , виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial