Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

13.04.2020 року (згідно дати поштового відправлення) [PERSON] звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості в сумі 19038,80 грн. за кредитним договором від 12.04.2011 року. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що свої зобов`язання за вказаним договором від 12.04.2014 року позивач АТ КБ "Приватбанк" виконав, надавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав і станом на 22.03.2020 року допустив заборгованість в сумі 19038,80 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту) в розмірі 9645,59 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 3967,50 грн., заборгованості по нарахованій пені - 4042,91 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 882,80 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.1-5). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 07.05.2020 року за відомостями щодо останнього відомого місця проживання відповідача відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 02.10.2020 року на черговий запит суду отримано повідомлення Телелинецької сільської ради Жмеринського району про зареєстроване у встановленому порядку місця проживання відповідача [PERSON] за адресою: с.Телелинці Жмеринського району Вінницької області. За вказаною адресою відповідачу [PERSON] у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України 04.11.2020 року належно вручена копія ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів, за наслідком чого відзиву на позовну заяву чи інших клопотань відповідачем суду не представлено. Представник позивача заздалегідь подав клопотання про розгляд справи без його участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 12.04.2011 року відповідач [PERSON] уклав з позивачем двосторонній правочин, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. У даній заяві позивачем вказано про власне бажання оформити на своє ім`я банківську картку Кредитка "Універсальна", та зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною картою в розмірі 3000 грн. (а.с.32). Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 12.04.2011 року (а.с.7-21) за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість перед позивачем, що станом на 22.03.2020 року становить 19038,80 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту) в розмірі 9645,59 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 3967,50 грн., заборгованості по нарахованій пені - 4042,91 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 882,80 грн. - штраф (процентна складова). З виписки за договором вбачається, що [PERSON] використовував кошти з карткового рахунку банківських карток № [NUMBER] та № [NUMBER] АТ КБ "ПриватБанк" шляхом зняття готівки в банкоматах, оплати товарів та послуг, переказу грошових коштів; а також регулярно здійснював поповнення карткового рахунку, останнє з яких в обсязі представлених станом на 24.03.2020 року відомостей вчинено поповненням готівкою на суму 350 грн. 29.12.2018 року (а.с.22-29). У відповідності до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц. Отримання вказаного оспорюваного кредиту також ні в який спосіб не заперечено відповідачем. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", що підписана відповідачем [PERSON] 12.04.2011 року, тобто у день підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанк, ним відповідно погоджено базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць та процентну ставку на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування в розмірі 4,5% на місяць, розмір пені (1), що нараховується у розмірі базової процентної ставки за договором / 30 за кожен день прострочення кредиту, та пені (2) за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1% від суми загальної заборгованості, але не менше 30 грн. нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 та більше днів, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 50 грн. та більше, а також штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, понад 30 днів в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (а.с.33). Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору (а.с.34-57). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, чого також не становить додана позивачем копія свого наказу від 06.03.2010 року (а.с.58-59), оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим банком у період часу з моменту виникнення спірних правовідносин сторін з 12.04.2011 року до часу звернення до суду з даним позовом 13.04.2020, тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Відтак надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника. При цьому суд враховує, що роздруківка із сайту не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення позивача, який може вносити відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Вказане узгоджується з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду України від 03.07.2019 року в справі №342/180/17. З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Відтак суд приходить до висновку, що заявлена заборгованість за простроченим тілом кредиту та нарахована пеня на загальну суму 13688,50 грн (9645,59 грн + 4042,91 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних від простроченої суми є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Втім, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на підставах саме такої спеціальної цивільно-правової відповідальності відповідача з огляду на вказаний у розрахунку заборгованості розмір процентної ставки на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 86,4% річних (а.с.21), суд з урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства в межах заявлених вимог визначає, що вимоги в частині стягнення забогованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 3967,50 грн. є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі. Також, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів: 500,00 грн - фіксована частина, 882,80 грн - процентна складова, суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.549 ЦПК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. З порівняльного аналізу вказаних вище довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення позичальником строків виконання зобов`язання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню та штраф. Окрім того, позивачем всупереч положенням ч.2 ст. 550 ЦК України при розрахунку відсоткової частини штрафу включено розмір пені (неустойки). Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що є вочевидь необґрунтованим та неприйнятним з огляду на вимоги ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та нараховані відсотки на неустойку, а зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення вказаних сум штрафів. Клопотань про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із сторін не заявлено. Пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн. (а.с.6), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved