Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Представник ПАТ «СК «ПЗУ Україна» - Янцо О.К. подала до суду позовну заяву до [PERSON] , у якій просить стягнути суму в якості страхового відшкодування у розмірі 36438,68 грн. та судові витрати - 1 921,00 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 106613 , предметом якого є страхування автомобіля «МАZDA3», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 27.06.2016 року у с. Дмитрівка трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «МАZDA3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Києво-Святоиіинського районного суду Київської області від 11.07.2016р. в справі №369/6069/16-п відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, ч.І ст.130 КУііАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. До позивача звернувся потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору. Позивач на підставі страхового акту №UА2016062700023/L01/01 від 14.07.2016р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 36438,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №43971 від 15.07.2016р. На адресу відповідача було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. Зазначає, що на адресу відповідача було направлено претензію щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації, однак, станом на дату подання позову виплати страхового відшкодування з боку відповідача здійснено не було, а тому просить стягнути суму, що вказана у позовних вимогах. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив (а.с.74). Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 106613 , предметом якого є страхування автомобіля «МАZDA3», державний реєстраційний номер [NUMBER] (ас.6 -11). Судом встановлено, що 27.06.2016 року у с. Дмитрівка трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «МАZDA3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Києво-Святоиіинського районного суду Київської області від 11.07.2016р. в справі №369/6069/16-п відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, ч.І ст.130 КУііАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.(ас.17). Судом встановлено, що до позивача звернулася потерпіла з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору(ас.13-15). Судом встановлено, що позивач на підставі страхового акту №UА2016062700023/L01/01 від 14.07.2016р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 36438,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №43971 від 15.07.2016р(ас. 18). Судом встановлено, що 18.09.2018 р. на адресу відповідача було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування(ас.22). Судом встановлено, що на адресу відповідача, 13.12.2018 р. було направлено претензію щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації(ас. 23). Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика (Позивач), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або особа, що одержана страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки ( (Відповідач). Відповідно до положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Враховуючи вищенаведене, особою, безпосередньо відповідальною за завданні збитки є відповідач [PERSON] , а до позивача в порядку суброгації, згідно з вимог ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування» переходить право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування в розмірі 36438,68 грн. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а відтак з [PERSON] в користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягає стягненню 36438,68 грн., в якості відшкодування шкоди, завданої ДТП. При цьому, на підставі ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, задовольняючи позов, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати у справі, а саме 1 921,00 грн. судового збору.

Outcome: approved