Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач є власником земельної ділянки площею 0,19 га, що включає земельну ділянку розміром 0,8 га по [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,11 га по [ADDRESS] (без встановлення меж), суміжними землевласниками якої є [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ). Прохід до земельної ділянки позивача здійснюється через земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] (далі відповідачі), при цьому іншого проходу до земельної ділянки позивач не має. З весни 2017 року відповідачі чинять позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою, оскільки не дають їй можливості пройти до неї та обробити її. Для встановлення меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, позивач звернулась до Турбівської селищної ради з проханням створити комісію по обстеженню земельної ділянки. Вказане звернення селищна рада залишила без реагування, що стало приводом для звернення позивача до суду із зазначеним позовом, оскільки поновити свої права в інший спосіб, як судовий, позивач не може. З метою захисту своїх прав позивач просила суд: - зобов`язати Турбівську с/р створити комісію по обстеженню земельної ділянки площею 0,11 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка межує з земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , для складання акту погодження меж з суміжними землекористувачами шляхом встановлення межових знаків; - зобов`язати Турбівську селищну раду Липовецького району Вінницької області надати позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації; - усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , яка межує з земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] ; - встановити земельний сервітут на користь [PERSON] щодо земельної ділянки з суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] для визначення права проходу. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 12.07.2017 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків, представник позивача виклав позовні вимогу в наступній редакції (т.1 а.с. 36): - зобов`язати Турбівську с/р створити комісію по обстеженню земельної ділянки площею 0,11 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка межує з земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , для складання акту погодження меж з суміжними землекористувачами шляхом встановлення межових знаків; - зобов`язати Турбівську селищну раду Липовецького району Вінницької області надати позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації; - усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , яка межує з земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 24.07.2017 року у справі відкрито провадження. 02.11.2017 року суд прийняв до розгляду заяву представника [PERSON] - [PERSON] про уточнення позовних вимог від 03.10.2017 року (т.1 а.с. 133-134), які викладено в наступній редакції: - зобов`язати Турбівську селищну раду забезпечити присутність спеціаліста - землевпорядника селищної ради по обстеженню земельної ділянки розміром 0,11 га за адресою: [ADDRESS] , що межує з суміжними землекористувачами - [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ), для встановлення та погодження меж земельної ділянки та закріплення її меж в натурі межовими знаками із суміжними землекористувачами землевпорядною організацією; - усунути [PERSON] перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою площею 0,11 га за адресою: [ADDRESS] , яка межує з земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , шляхом заборони відповідачам здійснювати будь-які дії щодо доступу, обробки та обслуговування спірної земельної ділянки. Вказаною ухвалою позов [PERSON] до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області в частині вимог про зобов`язання селищної ради надати дозвіл на виготовлення технічної документації, - залишено без розгляду. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 15.03.2018 року залишено без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про зобов`язання вчинити дії та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, в частині вимоги про зобов`язання Турбівської селищної ради забезпечити присутність спеціаліста - землевпорядника селищної ради по обстеженню земельної ділянки розміром 0,11 га за адресою: [ADDRESS] , що межує з суміжними землекористувачами - [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ), для встановлення та погодження меж земельної ділянки та закріплення її меж в натурі межовими знаками із суміжними землекористувачами землевпорядною організацією. Таким чином, предметом судового розгляду за позовом [PERSON] є вимога до [PERSON] та [PERSON] про усунення їй перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою площею 0,11 га за адресою: [ADDRESS] , яка межує з земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , шляхом заборони здійснювати будь-які дії щодо доступу, обробки та обслуговування спірної земельної ділянки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , звернулися до суду із зустрічним позовом (т.1 а.с. 76-79) до [PERSON] , Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про визнання недійсним Державного акту серії [NUMBER] № [NUMBER] від 27.02.1997 року на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,19 га, яка розташована в смт [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивували тим, що державний акт виданий на ім`я [PERSON] з грубим порушенням вимог ст. 116, 118, 121 ЗК України, а також Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року № 28 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)", оскільки виданий без виготовлення технічної документації, яка передбачає встановлення і погодження меж з суміжними землекористувачами/землевласниками ( [PERSON] та [PERSON] межі земельної ділянки не погоджували), а також не був затверджений органом місцевого самоврядування, що є обов`язковим згідно ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Приватизація [PERSON] земельної ділянки площею 0,19 га суперечить приписам статті 121 ЗК України, яка встановлює граничні норми для безоплатної приватизації, зокрема для будівництва та обслуговування житлового будинку не більше 0,15 га. Вказані обставини є підставою для визнання державного акту недійсним. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 15.08.2017 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву, яку об`єднано в одне провадження з первісним позовом, з присвоєнням справі одного реєстраційного № 136/1080/17. 02.11.2017 року суд прийняв до розгляду заяву [PERSON] та [PERSON] від 02.11.2017 року (т.1 а.с. 164-167), якою вимоги за зустрічним позовом доповнені вимогою: - визнати незаконним та скасувати рішення 10 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 04.02.1997 року в частині передачі безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,19 га по [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлену вимогу відповідачі зазначили, що з 1953 року в користуванні [PERSON] (матір [PERSON] ) перебувала земельна ділянка площею 0,19 га (під городом 0,11 га, під двором 0,03 га, під жилими будівлями 0,05 га), а у [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,19 га (під городом 0,12 га, під двором 0,02 га, під будівлями 0,05 га), що підтверджується виписки із погосподарських книг Турбівської селищної ради. За життя [PERSON] отримала на своє ім`я Державний акт серії [NUMBER] від 15.06.1998 року на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га. Після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняв [PERSON] , який 17.10.2001 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (зареєстровано в реєстрі за № 1105). На підставі рішення 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 26.01.1996 року [PERSON] отримав Державний акт серії [NUMBER] від 28.11.1997 року на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, що розташована на території смт. Турбів (Турбівської селищної ради), з яких: рілля 0,09 га, багаторічні насадження 0,03 га, під будівлями 0,03 га. Відповідачі вважають, що земельна ділянка площею 0,11 га по [ADDRESS] , яка була приватизована [PERSON] в лютому 1997 році, є продовженням їх земельних ділянок, підтвердженням чого є розміри зовнішніх меж, які вказані в план-схемах державних актів. Згоди на вилучення їх земельних ділянок відповідачі не надавали, у зв`язку з чим вважають, що рішення органу місцевого самоврядування про безкоштовну передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,11 га по [ADDRESS] є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Представник [PERSON] [PERSON] подав до суду письмові заперечення щодо зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 106-107), в яких просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Вказуючи на необґрунтованість вимог за зустрічним позовом, представник [PERSON] просив суд врахувати, що рішенням 10 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів від 04.02.1997 року «Про приватизацію земельних ділянок», у приватну власність [PERSON] безкоштовно передано земельну ділянку площею 0,19 га по [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення, 17.10.1996 року інженер землевпорядник склав Акт встановлення меж ділянки в натурі, який затверджено головою виконкому Турбівської селищної Ради народних депутатів. В послідуючому [PERSON] було видано Державний акт серії [NUMBER] від 27.02.1997 року на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,19 га в [ADDRESS] . Таким чином, оформлення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,19 по [ADDRESS] , проведено без порушень діючого на той час законодавства, що свідчить про необґрунтованість вимог за зустрічним позовом. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 20.12.2017 року відмовлено в задоволення клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про закриття провадження у справі за зустрічним позовом. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 15.03.2018 року у справі призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Подільському центру судових експертиз. На вирішення експертів суд поставив питання: - Яка фактична площа земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER] ? - Визначити межі земельної ділянки площею 0,11 га, що розташована в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER] , а також встановити її конфігурацію? - Яка фактична площа земельної ділянки [PERSON] , що розташована в [ADDRESS] ? - Чи розташована в межах земельної ділянки [PERSON] , інша земельна ділянка? Якщо так, встановити площу їх перетину (накладки) та конфігурацію? - Встановити суміжних землевласників щодо земельної ділянки площею 0,11 га, яка належить [PERSON] .? Провадження у справі було зупинено в період з 15.03.2018 року по 05.05.2018 року, з 31.05.2018 року по 01.11.2018 року. а також з 06.12.2018 року по 23.01.2019 року. 27.03.2019 року ухвалою суд закрив підготовче провадження у цивільній справі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне. 04.02.1997 року 10 сесія 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області розглянувши заяви жителів смт. Турбів про безкоштовну передачу у приватну власність земельних ділянок, якими вони користуються, у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" (т.1 а.с. 14), ст. 17, 56, 67 Земельного кодексу України (18.12.1990 року), прийняла рішення "Про приватизацію земельних ділянок", яким передала безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам, в тому числі [PERSON] по [ADDRESS] ) 0,19 га. На підставі вказаного рішення на ім`я [PERSON] 27.02.1997 року видано Державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,19 га (т.1 а.с. 16-17), з них: під будівлями та іншими угіддями 0,04 га., рілля 0,13 га., під багаторічними насадженнями 0,02 га., яка розташована на території смт. [ADDRESS] ). На замовлення [PERSON] було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) згідно Державного акту серії [NUMBER] від 27.02.1997 року (т.1 а.с. 145-158). Відповідно до Акту прийому передачі межових знаків на зберігання від 24.10.2017 року (т.1 а.с. 153), а також кадастрового плану земельної ділянки (т.1 а.с. 199), земельна ділянка площею 0,11 га по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , межує з землями державної власності (в користуванні Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця»), землями Турбівської селищної ради, земельною ділянкою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.11.2017 року (т.1 а.с. 198), земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1100 га (кадастровий номер [NUMBER] ), що розташована по [ADDRESS] , належить на праві особистої приватної власності [PERSON] . Таким чином, вказана земельна ділянка є сформованою ділянкою із встановленими мірами ліній по периметру та координатами поворотних точок меж, а відомості про неї внесено до бази Державного земельного кадастру. Приводом звернення до суду [PERSON] зазначила, створення їй перешкод у використанні спірною земельною ділянкою, а саме, весною 2017 року [PERSON] та [PERSON] не давали їй виорати землю. На підтвердження обставин викладених в позові, [PERSON] посилається на пояснення [PERSON] від 25.04.2017 року (т.1 а.с. 20), яка стверджує, що [PERSON] та [PERSON] не давали позивачу використовувати земельну ділянку. Крім цього, в заяві [PERSON] від 27.04.2017 року (т.1 а.с. 21), яка адресована селищному голові, вказується, що відповідачі перешкоджають їй в оранні земельної ділянки. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 13 ЦПК України). Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що як зазначається в частині 3 статті 12 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Порядок допиту свідків, встановлений статтею 230 ЦПК України і передбачає безпосередню дачу пояснень свідками в суді з попередженням їх про відповідальність за дачу неправдивих показань. Статтею 234 ЦПК України визначено, що якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їхньою згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 230-232 цього Кодексу За правилами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Пояснення [PERSON] в заяві від 25.04.2017 року, як і пояснення [PERSON] в заяві від 27.04.2017 року, не є свідченням наданими в порядку ЦПК України. Разом з тим, суд оцінює їх як письмовий доказ, який є недопустимим, оскільки письмові докази не можуть підміняти покази свідків. Крім цього, пояснення вказаних осіб не містять інформації щодо предмету доказування, тобто є неналежним доказом в силу приписів статті 77 ЦПК України (зі змісту пояснень неможливо ідентифікувати земельну ділянку). Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що [PERSON] не довела належними і допустимими доказами наявності перешкод в користування земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] зі сторони [PERSON] та [PERSON] , з якими вона пов`язувала своє звернення до суду, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи вимоги відповідачів за зустрічним позовом, судом встановлено наступне. Власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га (кадастровий номер [NUMBER] ), яка розташована по [ADDRESS] є [PERSON] . Вказану земельну ділянку [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.10.2001 року (т.1 а.с. 169). 30.10.2001 року на ім`я [PERSON] було видано Державний акт серії [NUMBER] (т.1 а.с. 243) на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1500 га (рілля 0,08 га, багаторічні насадження 0,04 га, під будівлями 0,03 га), яка розташована на території смт. Турбів. На підставі рішення 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів від 26.01.1996 року на ім`я [PERSON] було видано Державний акт серії [NUMBER] від 28.11.1997 року (т.1 а.с. 211) на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1500 га (рілля 0,09 га, багаторічні насадження 0,03 га, під будівлями 0,03 га), яка розташована на території смт. [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.11.2015 року (т.1 а.с. 86-87), [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га (кадастровий номер [NUMBER] ), яка розташована по [ADDRESS] . Дані погосподарських книг (т.1 а.с. 173, 175) підтверджують, що станом на 01.01.1954 рік по Турбівській селищній раді за [PERSON] та [PERSON] рахувались земельні ділянки площею по 0,14 га. Матеріали справи не містять допустимих доказів, які підтверджували б належність [PERSON] прав на користування земельною ділянкою площею 0,19 га по [ADDRESS] , [ADDRESS] [PERSON] прав на користування земельною ділянкою площею 0,19 га по [ADDRESS] . Згідно висновку експерта ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 17.01.2019 року № 438 (т.2 а.с. 205-237), земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] (домоволодіння [ADDRESS] , яка перебуває у власності [PERSON] , відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянок в натурі (на місцевості), не перетинається із земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] , що розташована по [ADDRESS] , яка перебуває у власності [PERSON] Між земельними ділянками кадастровий номер [NUMBER] , яка належить [PERSON] , кадастровий номер [NUMBER] , яка належить [PERSON] , а також кадастровий номер [NUMBER] , яка належить [PERSON] , накладення відсутнє (т.2 а.с. 213 на звороті). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, складовою якого є право звернення до суду (право на доступ до судової процедури), не є абстрактним, а пов`язане з правом конкретної особи, в інтересах якої виникає судовий процес, і з її переконанням у тому, що держава (в особі органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб) протиправно втрутилася у її права або свободи. Звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, тому вона має довести (а суд встановити), що позивачеві належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких він звернулася до суду. Право на оскарження рішення (індивідуального акта) органу місцевого самоврядування надано особі, щодо якої його прийнято, або прав, свобод та інтересів якої це рішення (індивідуальний акт) стосується. Якщо особа не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли з прийняттям оскаржуваного рішення, яке є правовим актом ненормативного характеру, таке рішення, відповідно, не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим відповідним позовом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не підтвердили допустимими доказами накладення земельної ділянки [PERSON] з кадастровим номером [NUMBER] на їх земельні ділянки, як і не довели, що при прийнятті рішення 10 сесією 22 скликання Турбівською селищною Радою народних депутатів від 04.02.1997 року, а також видачі Державного акту серії [NUMBER] від 27.02.1997 року, було порушено їх права чи інтереси, що свідчить про необґрунтованість вимог за зустрічним позовом. Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначений Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками" (далі Наказ № 376). Пунктом 4.3 Наказу № 376 визначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Підписання акта погодження меж самостійного значення не має і воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку. Таким чином, відсутність в Акті прийому \~передачі межових\~знаків на\~зберігання від\~24.10.2017\~року підписів власників/користувачів суміжних земельних ділянок, в тому числі [PERSON] та [PERSON] , щодо погодження меж земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , з урахуванням обставин встановлених у висновку експерта (земельні ділянки не накладаються і не перетинаються), не свідчить про порушення прав та інтересів відповідачів. Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи зазначене, суд вважає безпідставним посилання відповідачів на положення ст. 116, 118, 121 ЗК України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" як підставу недійсності державного акту, оскільки ЗК України набрав чинності з 01.01.2002 року, а Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" 12.06.1997 року, тобто після видачі державного акту 27.02.1997 року. Вирішуючи за заявою представника [PERSON] [PERSON] (т.1 а.с. 135-136) питання про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 257 ЦК позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253255 ЦК. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК). 18.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] звертались до Турбівської селищної ради з заявою (т.1 а.с. 138) щодо повернення їм земельної ділянки, якою користується [PERSON] . Розглянувши вказану заяву, Турбівська селищна рада листом від 25.07.2012 року за вих. № 02-38 повідомила їх, що земельна ділянка знаходиться у приватній власності [PERSON] на підставі Державного акту (т.1 а.с. 139). Зі змісту листа Турбівської селищної ради від 22.05.2017 року (т.1 а.с. 90) слідує, що спірна земельна ділянка використовується [PERSON] протягом 30 років. Відповідачі, як вбачається з матеріалів справи, весь цей час проживають по сусідству, у зв`язку з чим суд вважає їх такими, що обізнані зі станом своїх суб`єктивних прав з часу набуття ними у власність земельних ділянок в [ADDRESS] вул. [ADDRESS] , 106 і 108 відповідно. Таким чином, оскільки відповідачі звернулися з зустрічним позовом до суду 14.08.2017 року, тобто по спливу трьох років з дня коли вони довідалися або ж могли довідатися про порушення своїх прав, не навівши поважних причин пропущення позовної давності, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] пропустили строк позовної давності. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки право відповідачів за захистом якого вони звернулися до суд із зустрічним позовом не порушено, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за необґрунтованістю, у зв`язку із чим наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Outcome: dismissed