Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У грудні 2014 року позивач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (далі - ПрАТ "СК "Інтер-Поліс") звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON], про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.10.2014 року на вул. Бажана у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Як стверджував позивач, винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди є водій [PERSON] Позивач зазначив, що відповідачем не сплачено страховий платіж за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів (поліс) від 07 квітня 2014 року №АС/9914939, укладеного між ПрАТ "СК "Інтер-Поліс" та [PERSON] а тому на підставі ст. ст. 203, 215, 983, 988 ЦК України просив суд визнати недійсним зазначений договір страхування. У судове засідання представник позивача не з'явився, позивач про дату, час та місце розгляду належним чином повідомлявся, представник позивача надіслав до суду факсом заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснила, що на виконання умов договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 07 квітня 2014 року №АС/9914939 вона сплатила страховику страховий платіж, що підтверджується полісом. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування"). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Поняття договору страхування закріплено в ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України "Про страхування". Так, згідно з наведеною статтею Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 18 Закону для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2014 року між ПрАТ "СК "Інтер-Поліс" (страховик) та [PERSON] (страхувальник) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9914939. Предметом договору є майнові інтереси, які не суперечать закону та пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля [NUMBER]. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100000,00 грн, майну - 50000,00 грн, франшиза за договором - 0 грн. Страховий платіж в сумі 990 грн. 66 коп. сплачений 07.04.2014 року. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса. Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору страхування, сторони погодили, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії. При цьому, у полісі зазначений строк його дії з 00 год. 00 хв. 05.05.2014 року до 04.05.2015 року включно. Згідно положень ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. Отже, сторони оспорюваного договору страхування будучи вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, визначили, що договір набирає чинності не з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, а з початку строку дії договору, яким визначено 00 год. 00 хв. 05.05.2014 року, що відповідає вимогам чинного законодавства України стосовно надання сторонам права визначити договором інший момент набрання чинності договором страхування ніж той, що передбачений законом - з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу. Тож, на думку суду, посилання позивача на те, що договір страхування не набрав чинності у зв'язку з несплатою страхового платежу є безпідставними, оскільки в даному випадку за умовами укладеного договору, набрання ним чинності не пов'язане з моментом фактичної сплати страхового платежу (в даному випадку договір був укладений 07.04.2014 року, а набирав чинності 05.05.2014 року), більш того, як вбачається з п.10 договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9914939 страховий платіж в сумі 990 грн. 66 коп. сплачений 07.04.2014 року. Як стверджував позивач, відповідачем [PERSON] не сплачено страховий платіж за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 07 квітня 2014 року №АС/9914939, а тому на підставі ст. ст. 203, 215, 983, 988 ЦК України цей договір слід визнати недійсним. Разом з тим, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 2 статті 998 ЦК України визначені додаткові підстави для визнання недійсним договору страхування. Так, за змістом цієї норми договір страхування визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 998 ЦК України, для визнання недійсним договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 07 квітня 2014 року №АС/9914939. Враховуючи вищевикладене, в процесі розгляду справи, обставин, які б свідчили про нікчемність, або недійсність укладеного договору страхування в межах заявлених позовних вимог та підстав позову судом не встановлено, а саме по собі питання фактичної сплати чи не сплати страхового платежу не впливає на дійсність договору і мало б значення лише щодо наявності обов'язку страховика здійснити виплату страхового відшкодування у разі якби момент набрання договором чинності збігався з моментом здійснення страхувальником сплати страхового платежу. Тобто, навіть фактична несплата страхувальником страхового платежу, не є підставою для визнання договору страхування недійсним. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ПрАТ "СК "Інтер-Поліс" у задоволенні його позову. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 203, 206-208, 638, 979, 980-984, 998 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16-18 Закону України "Про страхування",

Outcome: dismissed