Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділу Служба у справах дітей Галицького району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 18.02.2006 року між позивачем та відповідачем Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області було зареєстровано шлюб, в якому [INFO] народилася донька [PERSON] [PERSON] . Позивач стверджує, що починаючи з травня 2014 року донька проживає з разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Вихованням дитини, всестороннім піклуванням про неї, забезпеченням усіх її потреб займається позивач. Зазначає, що батько дитини протягом тривалого періоду часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань стосовно дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, стан її здоров`я, навчання, не забезпечує її щоденних потреб, а саме: харчування, одяг та інше. Останні раз батько бачився з донькою навесні 2017 року та з цього часу в Україні відповідач не з`являвся, жодних контактів з [PERSON] не підтримує та не ініціює, не вітає її зі святами. Зазначає, що за зверненням [PERSON] орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. 10.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. 19.12.2019 року представником відповідача [PERSON] подано письмові пояснення, згідно яких просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що дійсно відповідач останній раз бачив свою доньку навесні 2017 року, в цей час між позивачем та відповідачем відбувся конфлікт, який триває дотепер. Відповідач протягом усього життя дитини активно брав участь у її вихованні, піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створював належні умови для розвитку її здібностей та матеріально утримував. Однак, станом на сьогоднішній день, батько фактично позбавлений можливості спілкуватися з донькою, оскільки будь-яке намагання зв`язатися з дитиною здійснюється виключно через позивача, яка кожен раз спричиняє черговий конфлікт і сварку. Стверджує, що тимчасова відсутність спілкування батька з дитиною спричинена виключно неприязними стосунками між відповідачем і позивачем, та жодним чином не свідчить про умисне ухилення батька від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що на розгляді Галицького районного суду м.Львова перебувають декілька судових справ за участі сторін, а саме: справа №461/5434/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; справа №461/429/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини; справа №461/3635/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на оформлення паспорта неповнолітній дитині без згоди батька; справа №461/7343/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в частці від заробітку. Наявність усіх цих судових справ свідчить про стійкий триваючий конфлікт між сторонами, а активний захист відповідачем своїх прав та прав дитини у цих спорах доводить бажання проживати з дитиною і брати участь у її вихованні, усі дії відповідача спрямовані виключно на захист прав дитини і здійснюються лише в найкращих її інтересах. Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , представник відповідача зазначила, що такий висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим, таким, що суперечить інтересам дитини та прийнятим з порушенням порядку щодо його прийняття, оскільки відповідач та його представник не були належним чином повідомлені про час і місце проведення засідання. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 20.12.2019 року на адресу суду від [PERSON] надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач зазначає, що відповідачу відомо про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав, однак жодних дій, протягом останніх чотирьох місяців, для виправлення ситуації не вчинив. Позивач неодноразово надсилала відповідачеві електронні листи, телефонувала, передавала прохання про контакт через його представника, однак відповідач своєї поведінки не змінив, електронна адреса надалі є заблокованою, на телефонні дзвінки не відповідає, жодних коштів на утримання доньки не надає, у зв`язку з чим просить позов задоволити. 29.01.2020 року відповідачем на електронну адресу Галицького районного суду м.Львова скеровано пояснення, в яких зазначає, що не бажає, щоб його діти зростали окремо одне від одного, у зв`язку з чим він та його адвокат зверталися до органів державної влади України із зверненням щодо повернення його доньки [PERSON] до США для воз`єднання з свої братом, де вона матиме змогу отримати належну освіту та отримати доступ до сучасної медицини. В своєму поясненні відповідач зазначив, що судом США видано наказ щодо заборони будь-якої комунікації між сином [PERSON] та його матір`ю [PERSON] , оскільки такі призведуть до заподіяння емоційної шкоди їхньому сину. Просив суд врахувати те, що він ніколи не заподіював шкоди своїм дітям, навпаки бажає, щоб його донька виїхала з України для забезпечення її найкращих інтересів, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Окрім того, представником позивача в судовому засіданні надано письмовий виступ в судових дебатах, в яких представник надав пояснення, зокрема щодо наявності на розгляді Галицького районного суду м.Львова судових справ, які свідчать про намагання матері захистити права своєї доньки, які порушені через зловживання [PERSON] своїми батьківськими правами. Просив суд врахувати той факт, що дитина перебуває з позивачем на території України зі згоди батька, оскільки сам відповідач у своїх поясненнях зазначив, що у 2014 році вся родина, а саме: він, його дружина та діти, внаслідок спільного рішення, добровільно переїхали до України, де проживали у матері позивача, проте з вересня 2014 року відповідач переїхав на постійне проживання до Лондона. Окрім того, представник позивача зазначає, що якби батько мав бажання спілкуватися зі своєю дитиною та брати повноцінну участь у її вихованні, він би сам приїхав в Україну та зустрівся з дівчинкою, знаючи, що дитина не може приїхати до батька, оскільки не має відповідного документу. Відтак, [PERSON] умисно та свідомо не піклується про дитину, не забезпечує її, свідомо та систематично, протягом майже трьох років, ухиляється від спілкування з дитиною, від участі в її житті та вихованні, у зв`язку з чим є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, з підстав, викладених у письмових поясненнях. Представник третьої особи Відділу Служба у справах дітей Галицького району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Чура Л.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з наступних підстав. Згідно до ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що батьками Дортензіо [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] /а.с.21/. 18.02.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис №343, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.19/. Відповідно до характеристики директора школи [PERSON] , [PERSON] навчається в першому класі ТзОВ «УОЛД СКУЛ ЛЬВІВ». За період навчання, мати [PERSON] , [PERSON] , цікавиться успіхами дитини, приводить та забирає доньку зі школи, відвідує індивідуальні конференції, які проводяться в школі. Батько дитини, жодного разу за період навчання дочки в школі, на зустрічі не приходив, з вчителями не спілкувався /а.с.26/. Згідно акту про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 05.08.2019 року, складеного представниками обслуговуючої організації ЛКП «Княже місто», [PERSON] та її донька [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що також це підтверджують сусіди /а.с.23/. 21.08.2019 року [PERSON] звернулася до голови Галицької районної адміністрації м.Львова із заявою щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] /а.с.29/. 13.12.2019 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок №2608-5429 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] », відповідно до якого Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] /а.с.112-113/. Відповідно до ч.1,3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.4 cт.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав поряд з іншими обставинами, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому суд зобов`язаний при вирішенні спору у кожному конкретному випадку виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати в майбутньому. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Поряд з цим, суд вважає, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, то допускається лише при наявності вини в діях батьків і належить до обов`язкових умов. Саме з цих підстав посилання позивача на фактори, які можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини самі по собі не дають підстав для висновку щодо свідомого нехтування відповідачем своїх обов`язків. Як вбачається з копій підтвердження банківських переказів коштів /а.с.118-142/, відповідач регулярно, протягом 2018 та початку 2019 років, надсилав кошти позивачу на утримання дитини. Органом опіки та піклування, який надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, а також представником Відділу Служба у справах дітей Галицького району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в судовому засіданні не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав. З огляду на отримані у справі докази слід констатувати, що відповідач не виконує всіх необхідних батьківських обов`язків щодо своєї доньки. Наразі, суд переконаний, що цьому сприяли певні об`єктивні та суб`єктивні причини і що в певній мірі це є наслідком особистих відносин сторін спору. З огляду на наведене суд, враховуючи наявність певних перешкод у спілкуванні з дитиною, а також що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який повинен відповідати інтересам дитини, дійшов висновку щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав в розумінні ст. 164 СК України на даний час і така вимога є передчасною. Згідно п. 18 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, то суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Суд вважає, що виходячи з такого засобу його недоцільно застосовувати, коли це не виключно необхідно. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Суд не може погодитись з таким висновком, оскільки такий висновок прийнятий, на переконання суду, передчасно, без достатніх правових підстав, не в повній мірі мотивований та не містить однозначного обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню доньку і захисту її інтересів, що не суперечить вимогам ч. 6 ст. 19 СК України. Суд також враховує, що у відповідності до ч. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. При вирішенні даного спору суд враховує також положення Конвенції про права дитини. У преамбулі до Конвенції зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За приписами частини та другої першої статті 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). За викладеного суд дійшов висновку, що позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав, а тому позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним і в тому числі з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, на переконання суду застосовувати не можна. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed