Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами. У заяві зазначив, що 06 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії Ф080606П, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 29000 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Умовами Договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом та кінцевий термін користування ним. Зобовязання за кредитним договором були забезпечені порукою [PERSON] та [PERSON] на підставі окремих договорів поруки, укладених 06 травня 2008 року. Позичальник свої зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28 лютого 2017 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 263072грн.02коп.; за відсотками у сумі 234813грн.48коп., розмір інфляційних витрат за кредитом у сумі 7198грн.09коп. і 2756грн.32коп. за відсотками. Позивач просив стягнути з відповідачів, як із солідарних боржників, вказану суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, представник позивача не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] за належного повідомлення судом про місце і час розгляду справи у судове засідання не з"явилися, звернулися до суду із письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, ствердивши, що поруку припинено. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Між сторонами виникли цивільні правовідносини із зобов»язальних правовідносини по кредитному договору. Судом встановлено, що 06 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі ПАТ "УКРСОЦБАНК") та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії Ф080606П, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 29000 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, із сплатою 11,4 процентів річних та комісій, внесенням щомісячних платежів у розмірі та у порядку визначеному графіком зниження максимального ліміту заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 05 травня 2023 року (включно) (а.с.16-21). У наступному позивач і [PERSON] неодноразово уклали додаткові угоди про внесення змін до кредитного договору, якими змінювали процентну ставку по кредиту, графік погашення заборгованості, а останньою угодою №5 було змінено з 12 червня 2012 року й валюту кредиту, переведено суму залишку кредиту в розмірі 21686 доларів 96 центів США в гривню, що склало 263396 грн.40 коп., зі щомісячним погашенням кредиту рівними частинами по 1471грн.49коп., починаючи з червня 2013 року по квітень 2028 року, зі сплатою 12,5 процентів річних до 1 червня 2013 року, а далі по плаваючій ставці від 12 до 27 процентів річних (а.с.22, 23-25, 26-28, 64-67). В забезпечення виконання зобов"язань за наведеним кредитним договором 06 травня 2008 року були укладені два договори поруки між відповідачем, АКБ «УРСОЦБАНК» та [PERSON] № 02-23-Ф080606П-905, та між відповідачем, АКБ «УРСОЦБАНК» та [PERSON] № 02-23-Ф080606П-906, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Як видно із представлених позивачем матеріалів до вказаних договорів поруки також вносилися зміни укладенням додаткових угод (а.с.32-33,34; 35-36,37). Взяті зобовязання за кредитним договором [PERSON] не виконав, у звязку з чим рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05 жовтня 2016 року з нього було стягнено на користь банку заборгованість за кредитом станом на 04.09.2015 року в загальному розмірі 529587грн.17коп., з яких: тіло кредиту 263072грн.02коп., заборгованість по відсоткам 149406грн.64коп., пеня за прострочення по кредиту - 13977грн.81коп., пеня за прострочення по процентах в розмірі 44397грн.87коп. та інфляційні витрати в розмірі 58732грн.82коп. При цьому, як видно із змісту наведеного рішення, Третейським судом було відмовлено у задоволенні вимог банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитом з [PERSON] та [PERSON]І за встановлення припинення поруки відповідачів, що забезпечувала зобов"язання Позичальника перед банком, через збільшення розміру відповідальності боржника без згоди поручителів (а.с.64-67). Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст.ст.526,629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Як визначено у п.17 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року (далі Постанова) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Верховний Суд України у постанові № 6-1206цс15 висловив правову позицію про те, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. За правовою позицією Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі № 6-113 цс14 за змістом 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов"язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов"язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Таким чином, за судовим рішенням відповідач [PERSON] заборгованість не сплатив та продовжує порушувати зобовязання за укладеним з банком договором, який не припинено, тоді як порука інших відповідачів припинилася, що встановлено рішенням Третейського суду, а тому є обґрунтованими вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором саме з [PERSON] й у частині, що становить різницю між наявною станом на 28.02.2017 року заборгованістю та стягненою за рішенням Третейського суду станом на 05.09.2015 р., яка згідно розрахунку, представленого банком на вимогу суду (а.с.104-109), у межах заявлених позовних вимог складає 85245грн.13коп. за відсотками, 7198грн.09коп. інфляційних витрат за кредитом, 7325грн.58коп. інфляційних витрат за процентами, а всього 99768грн.80коп. В іншій частині вимоги банку не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути задоволені. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач [PERSON] на зворот позовним вимогам суду не представив доказів погашення кредитного зобов"язання. Крім того, правова позиція Верховного Суду України висловлена при розгляді справи № 6-2630цс15 свідчить про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону №1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Тому, заперечення відповідача у цій частині судом не приймаються. Враховуючи наведене позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до статті 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1496грн.50коп.

Outcome: partial