Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

21 травня 2021 року [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Онисковця Ю. звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення коштів, в якому просить стягнути з ПРАТ "СК "ПЗУ УКРАЇНА" страхову виплату шляхом оплати наданих медичних послуг опосередковано через Асистуючу компанію на користь Університетської клініки землі Шлезвіг-Гольштейн(UNIVERSITATSKLINIKUM Schleswig-Holstein, UKSHInternational, CampusKiel, Arnold-Heller-Stra?e 3 (Haus 18), 24105 Kiel), відповідно до рахунку за стаціонарне лікування №61323336 від 09.11.2020 року [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), суму у розмірі, що складає 7 619,93 ЄВРО (сім тисяч шістсот дев`ятнадцять євро 93 центів), що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ, станом на дату подання позову становить 255 420,05 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень 05 копійокна один із наступних розрахункових рахунків: [PERSON] IBAN: [NUMBER] SWIFT/BIC:NOLA DE 21 KIE [PERSON] IBAN: [NUMBER] SWIFT/BIC:NOLA DE 21 SPL . Стягнути з ПРАТ "СК "ПЗУ УКРАЇНА" на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі, що становить 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень. Стягнути з ПРАТ "СК "ПЗУ УКРАЇНА" на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі, що становить 2754,20 грн. (дві тисячі сімсот п`ятдесят одна) гривня 91 копійка. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 03 лютого 2020 року у місті Рівному він уклав Договір страхування подорожуючих за кордон через представника ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». 08 липня 2020 року за місцем проживання, а саме адресою: [ADDRESS] з [PERSON] стався страховий випадок. Під час виконання роботи у саду з циркулярною пилкою він послизнувся та пошкодив собі при цьому кисть у районі великого пальця на лівій руці. Після надання первинної медичної допомоги в лікарні м. Бад-Зегеберг та у зв`язку з підозрою на відсічення EPL-сухожилля [PERSON] у супроводі пані [PERSON] , яка здає йому житлота може перекладати, був доставлений до Університетської клініки землі Шлезвіг-Гольштейн за спеціалізацією хірургія кисті (надалі - Клініка). Внаслідок травми йому було виставлено діагноз: Пошкодження циркулярною пилкою лівого променевого зап`ястка: 80% відсічення APL-сухожилля (сухожилля довгого абдуктора великого пальця) в місці прикріплення, 100% відсічення ЕPL-сухожилля (сухожилля довгого розгинача великого пальця) та ЕPВ-сухожилля (сухожилля короткого розгинача великого пальця), 20% відсічення ECRL-сухожилля (сухожилля довгого променевого розгинача зап`ястка), 100% відсічення поверхневої гілки променевого нерву (Ast Ramus superficialis Nerv radialis). Його було негайно, 09 липня 2020 року прооперовано у відділенні невідкладної медичної допомоги Університетської клініки землі Шлезвіг-Гольштейн. У вказаній клініці він перебував на стаціонарному лікуванні протягом періоду з 08.07.2020 року по 13.07.2020 року. При поступленні до клініки він надав адміністрації Оригінал договору страхування, які вказали, що зв`яжуться з представниками Страхової. Враховуючи, що адміністрація клініки повідомила Страхову компанію «ПЗУ Україна» про страховий випадок з їх клієнтом, він повернувся до України 16 липня 2020 року, продовжив лікування амбулаторно за місцем проживання в селі Цепцевичі Сарненського району Рівненської області. Оскільки, [PERSON] оригінал договору страхування передав до адміністрації невідкладної медичної допомоги Університетської клініки землі Шлезвіг-Гольштейн, єдиним контактом з представників ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був [PERSON] та його дружина [PERSON] , яким 12.08.2020 року вперше було повідомлено про настання із [PERSON] страхового випадку за допомогою інтернет-месенджеру Viber по телефону [NUMBER] , та отримано копію Договору страхування, що підтверджується Актом огляду мобільного телефону та скріншотами листування. У подальшому, 08.10.2021 року, засобами поштового зв`язку Укрпошта через сусідів в с. Цепцевичі, [PERSON] отримав поштове відправлення, а саме довідку з Університетської клініки землі Шлезвіг-Гольштейн, рентгену та рахунку за стаціонарне лікування від 13.07.2020 року на суму 7 472,82 ЄВРО. Фактично лише з вказаного числа він дізнався, що Страхова компанія не провела будь-яких розрахунків з Університетською клінікою землі Шлезвіг-Гольштейн за надану йому медичну допомогу. На адресу проживання в село Цепцевичі [PERSON] надійшло ще чотири листи-повідомлення від 14.10.2020 року, 28.10.2020 року, 11.11.2020 рокута 24.03.2021 рокуз Університетської клініки землі Шлезвіг-Гольштейн, щодо сплати суми коштів за його лікування, з нарахованою пенею. Таким чином, відповідно до останнього рахунку, наданого Університетською клінікою землі Шлезвіг-Гольштейн, загальна сума, яка підлягає до сплати, складає 7 619,93 ЄВРО (сім тисяч шістсот дев`ятнадцять євро 93 центів), що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ, станом на дату подання позову становить 255 420,05 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень 05 копійок. [PERSON] , діючи через свого адвоката неодноразово звертався до страхової з вимогою про проведення розрахунків з Університетською клінікою землі Шлезвіг-Гольштейн за надану медичну допомогу та лікування травми [PERSON] на рахунок, зазначений у вимозі клініки, однак Страховою компанією було йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування через несвоєчасне звернення до Страховика про настання страхового випадку та неузгодження витрат на амбулаторно - поліклінічне, стаціонарне лікування. Вказав, що отримавши травму та враховуючи її небезпечний характер, 08.07.2020 року, [PERSON] не мав можливості повідомити та узгодити своє лікування зі Страховиком, оскільки був терміново госпіталізований та прооперований в Університетській клініці землі Шлезвіг-Гольштейн, з можливою втратою великого пальця та порушення функціонування лівої кисті руки. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні протягом періоду з 08.07.2020 року по 13.07.2020 року і не мав змоги повідомити Страховика про нещасний випадок, який з ним стався, оскільки був без жодних засобів зв`язку. Крім того, відразу передавши оригінал Договору страхування представникам Університетської клініки [PERSON] був впевнений, що її представники повідомили Страхову компанію про нещасний випадок, що стався з ним, та у зв`язку з чим йому була надана належна медична допомога. Крім того, при підписанні та отриманні Договору страхування подорожуючих закордон представником Страхової компанії не було ознайомлено, під розпис, [PERSON] із «Загальними умовами страхування» Договору та не надано примірник для ознайомлення. Враховуючи небезпечний характер травми, а також можливість втрати великого пальця та порушення функціонування лівої кисті руки [PERSON] , останній доклав багато зусиль для лікування та відновлення функціонування своєї руки. Більше того, неналежне та несвоєчасне виконання обов`язків Страхової компанії щодо виплати страхових зобов`язань з надання медичної допомоги потерпілій особі, призвело до передчасного припинення надання медичної допомоги [PERSON] в Університетській клініці землі Шлезвіг-Гольштейн. Після повернення в Україну він довгий час лікувався амбулаторно за місцем проживання. За цей час, [PERSON] відчував фізичний біль та страждання внаслідок ушкодження здоров`я. Також [PERSON] до цього часу має проблеми із функціонуванням великого пальця лівої кисті руки, зокрема не може їм рухати на 100% як раніше. Отже, позивач вказує, що оцінює моральну шкоду в сумі 20 000 грн. При визначенні моральної шкоди виходив із характеру та ступеню складності ушкодження здоров`я, фізичного болю і страждань внаслідок даного ушкодження та неналежного виконання обов`язків Страховою компанією. Просить позов задоволити. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 23 червня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивач у позові, він 12.08.2020 р. у телефонному месенджері Viber повідомив про настання випадку, що має ознаки страхового, страхового агента ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на його особистий телефон зазначивши, що 08.07.2020 р. він перебуваючи у Німеччині, отримав травму та пошкодив кість лівої руки у районі великого пальця. При цьому на телефонний номер контакт-центру ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та/або Асистуючої компанії Balt Assistance Ltd, які зазначені у Договорі страхування та відповідно за якими уповноважені працівники Страховика приймають дзвінки за страховими випадками, він не звертався та не повідомляв про факт настання такого випадку. 06.11.2020 року представником позивача, адвокатом Онисковець Ю.А. до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було подано письмову вимогу, в якій він повідомляв про стаціонарне лікування [PERSON] в Університетській клініці землі Шлезвіг-Гольштейн у Німеччині та вимагав проведення розрахунків із даною клінікою. До вимоги був доданий рахунок клініки за лікування [PERSON] на загальну суму 7 472, 82 євро. Таким чином, вважає, що страховику про подію, що сталася зі страхувальником 08.07.2020 p., стало відомо лише після звернення представника страхувальника до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із письмовим повідомленням про подію, що містить ознаки страхової. Вказують, що несвоєчасне звернення страхувальника із повідомленням про страхову подію, унеможливило своєчасне прийняття рішення страховиком про відшкодування витрат. У Договорі страхування, що був наданий Страхувальнику, окремою сторінкою виділені контактні засоби зв`язку Страховика та його представництв, за якими слід звертатися для надання потерпілим відповідної допомоги. Такі вимоги є необхідними з метою надання висококваліфікованої медичної допомоги потерпілим у клініках та лікарнях, які співпрацюють із Страховиком, для надання відповідної допомоги застрахованим особам за кордоном та узгодження відповідних лікувальних установ і процедур. Таким чином, оскільки позивач не повідомив вчасно у телефонному режимі про подію та не подавав до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» після повернення в Україну письмову заяву та документи, які передбачені п. 3.4. та п. 4.4. Договору страхування та на підставі яких Страхувальник міг би з`ясувати діагноз який був поставлений [PERSON] , інформацію про лікувальні процедури та дати їх проведення, а також оригінали рахунків та документів, які підтверджують оплату здійсненого лікування, це призвело до неможливості Страховика встановити чи є заявлена подія страховим випадком. Отже, дії позивача щодо неповідомлення Страховика у строки та у порядку визначеному Договором страхування, є підставами для відмови, визначеними у п. 4.5 ЗУС Договору страхування. Вважає доводи позивача стосовно того факту, що неповідомлення про страховий випадок та ненадання відповідних документів обґрунтовано поважними причинами не заслуговують на увагу, оскільки операція на кисті руки не є такою, що загрожує життю пацієнта, вже наступного дня, тобто 10.07.2020 року стан здоров`я [PERSON] був стабілізований, загроза його життю була відсутня. Отже, вищенаведене свідчить, що у Застрахованого була об`єктивна можливість повідомити Страховика про подію відразу після проведеної операції або до її проведення, проте [PERSON] не здійснив цього обов`язку. Повідомлення про подію було ним здійснено після спливу тривалого часу лише після повернення в Україну. Крім цього, слід відмітити, що Страхувальник, окрім не виконання обов`язків передбачених п. 2.8.1. Договору страхування, також не виконав обов`язки, передбачені п.3.3.7. Договору страхування а саме, на протязі 30-ти календарних днів після повернення із-за кордону, не звернувся до Страховика із зверненням щодо виплати страхового відшкодування і не надав документів, передбачених п. 3.4. Договору страхування, які є підставою для прийняття рішення про отримання страхового відшкодування. Зазначає, що страхувальник не здійснив зазначені дії та не звернувся до страховика із письмовим повідомленням про страхову подію та вимогою про виплату страхового відшкодування, натомість навпаки, 14.09.2020 року знову виїхав за межі України. Не знання, або доводи Страхувальника про незнання умов Договору страхування, не звільняють особу від обов`язку його виконання та дотримання. Як зазначено у позовній заяві, моральну шкоду позивач обґрунтовує небезпечністю травми та можливістю втрати великого пальця і порушенням функціонування лівої руки, тощо. Отже, у випадку, якщо моральна шкода полягає у стражданнях, які особа зазнала внаслідок того, що, зазначала фізичної травми, то таку шкоду відшкодовує лише особа винна у таких діях, Страховик за це не несе відповідальності. Ухвалою суду від 24 червня 2021 року задоволено клопотання представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 07 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, оскільки [PERSON] відразу при доставленні його у Клініку, тобто 08.07.2020 року, передав оригінал Договору страхування представникам Університетської клініки і був впевнений, що її представники повідомили Страхову компанію про нещасний випадок, що стався з ним, та у зв`язку з чим йому була надана належна медична допомога. У зв`язку з цим, у позивача не було жодних контактів Страхової компанії, за якими останній міг зв`язатися зі Страховиком. Єдиним контактом з представників ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був представник компанії [PERSON] його дружина [PERSON] , для яких [INFO] [PERSON] було повідомлено про настання з ним страхового випадку, за допомогою інтернет-месенджеру Viber на телефон [NUMBER] , який належить [PERSON] та отримано копію Договору страхування, що підтверджується Актом огляду мобільного телефону та скріншотами листування. Таким чином, відповідно до підпункту 3.3.7 Договору, [PERSON] після повернення в Україну, особисто повідомив Страхову компанію в місячний термін щодо необхідності проведення розрахунків за його лікування з Університетською клінікою землі Шлезвіг-Гольштейн. [PERSON] (представник компанії), дізнавшись про нещасний випадок з [PERSON] (застрахованої особи) не встановив обставин нещасного випадку, не повідомив про це у центральний орган СК і не роз`яснив потерпілому про порядок подальших дій щодо подачі необхідних документів до Страхової компанії (виконання вимог 988 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про страхування») у зв`язку із страховим випадком, який стався. Крім того, вважає, що невірним є твердження представника Страхової компанії про те, що "не знання умов Договору страхування, не звільняють особу від обов`язку його виконання та дотримання", оскільки при підписанні та отриманні Полісу страхування №ЕМВ.08456364 від 12.02.2020 року представником Страхової компанії не було ознайомлено [PERSON] із «Загальними умовами страхування» та ненадано примірник Договору для ознайомлення самостійно. 22.09.2021 року до суду надійшли від відповідача додаткові пояснення, Ухвалою суду від 19 липня 2021 року вирішено проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року вирішено проведення судового засідання в режимі відеоконференції. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив та просив їх задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні проведеному в порядку відео конференції представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що 03 лютого 2020 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був укладений договір страхування подорожуючих за кордон №ЕМВ.08456364, строком дії з 12.02.2020 року по 10.02.2021 рік, територія дії - Польща, Європа, програма страхування - STANDART, ліміт перебування за кордоном 104 дні, ліміт страхової суми внаслідок нещасного випадку - 30 000,00 грн., медичні та інші витрати 30 000,00 євро; цивільна відповідальність - 10000,00 євро; франшиза - 50,00 євро (а.с. 22). Відповідно до довідки про перебування від 13.07.2020 року слідує, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні протягом періоду з 08.07.2020 року по 13.07.2020 року в Університетській клініці землі Шлезвіг-Гольштейн (а.с. 36). Відповідно до попереднього виписного епікризу Університетської клініки землі Шлезвіг-Гольштейн [PERSON] поставлено діагноз: пошкодження циркулярною пилкою лівого променевого зап`ястка: 80% відсічення APL-сухожилля (сухожилля довгого абдуктора великого пальця) в місці прикріплення, 100% відсічення ЕPL-сухожилля (сухожилля довгого розгинача великого пальця) та ЕPВ-сухожилля (сухожилля короткого розгинача великого пальця), 20% відсічення ECRL-сухожилля (сухожилля довгого променевого розгинача зап`ястка), 100% відсічення поверхневої гілки променевого нерву (Ast Ramus superficialis Nerv radialis) (а.с. 37-39). В судовому засіданні представник позивача стверджував, що при поступленні до клініки його довіритель [PERSON] надав адміністрації оригінал договору страхування, які вказали, що зв`яжуться з представниками ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». З оглянутого в судовому засіданні листування представника [PERSON] з Університетською клінікою землі Шлезвіг-Гольштейн через офіційну адресу електронної пошти вбачається, що за вказаними реквізитами для зв`язку у Договорі страхування Університетська клініка землі Шлезвіг-Гольштейн не можуть зв`язатися зі Страховою компанією та просять дізнатися про порядок проведення розрахунків (а.с. 84-85). З оглянутої в судовому засіданні довідки з Університетської клініки землі Шлезвіг-Гольштейн, рентгену та рахунку вбачається, що за стаціонарне лікування від 13.07.2020 року необхідно сплатити 7 472,82 ЄВРО, з проханням переказати суму рахунку не пізніше 10.10.2020 року на один із наступних розрахункових рахунків: [PERSON] IBAN: [NUMBER] SWIFT/BIC:NOLA DE 21 KIE [PERSON] IBAN: [NUMBER] SWIFT/BIC:NOLA DE 21 SPL (а.с. 44-46). Адвокатом Ониськовцем Ю.А. було направлено вимогу за 0910/1 до ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА" про проведення розрахунків з Університетською клінікою землі Шлезвіг-Гольштейн за надану медичну допомогу та лікування травми [PERSON] на рахунок, зазначений у вимозі клініки (а.с. 53). Страховою компанією у відповіді за №6071-31 від 11.11.2020 року на вищевказану вимогу, запропоновано надати додаткові документи, оскільки наявних документів не достатньо для прийняття рішення (а.с.55,56). 25.11.2020 року на виконання вимог Страхової компанії представником [PERSON] , адвокатом Онисковцем Ю.А., було подано лист з додатковими роз`ясненнями та документами (а.с. 57,58). У відповідь на даний лист у Страховою компанією було прийнято рішення про відмову від 01.12.2020 року у виплаті страхового відшкодування (а.с. 59,60). У відповідь на дане рішення Страхової компанії, 13.01.2021 року представником [PERSON] було повторно подано клопотання про здійснення страхової виплати на користь [PERSON] або на відповідний рахунок за стаціонарне лікування Університетської клініки землі Шлезвіг-Гольштейн з додатковими документами, зокрема з заявою від 13.01.2021 року про настання страхового випадку та здійснення страхової виплати за договором страхування подорожуючих за кордон (а.с. 61,62). 19.01.2021 року Страховою компанією було прийнято повторне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с. 63, 64). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до тексту листів-відмов ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», основною причиною відмови у виплаті страхового відшкодування було наступне: "Згідно пункту 1.6 «Загальних умов страхування» Договору Асистуюча компанія - юридична особа, з якою Страховик має договірні стосунки щодо обслуговування Договорів страхування в частині організації та фінансування медичних та інших послуг в обсязі Програм страхування. Асистуюча компанія організовує та оплачує послуги від імені та за рахунок Страховика. Відповідно підпунктів 2.8.1. та 2.8.3, пункту 2.8 Розділу 2 Договору «Ді Страхувальника/Застрахованої особи при настанні події, що має ознаки страхового випадку», Застрахована особа зобов`язана негайно зв`язатись з Асистуючою компанією до звернення за медичною допомогою в медичний заклад за вказаними у Договорі координатами і повідомити наступну інформацію: 2.8.1.1. номер Договору страхування; 2.8.1.2. прізвище та ім`я Застрахованої особи; 2.8.1.3. мiсце знаходження Застрахованої особи (країна, місто, контактний телефон); 2.8.1.4 докладний опис обставин та характер необхідної допомоги. Якщо застрахована особа з об`єктивних причин (стан Страхувальника/Застрахованої особи, відсутність фізичної можливості зателефонувати) не змогла зв`язатися з Aсистуючою компанією до надання їй послуг, передбачених програмою страхування, вона зобов`язана протягом 24-х годин з моменту настання страхового випадку сповістити Асистуючу компано про настання страхового випадку та узгодити надані їй послуги та їх оплату. Дані умови Застрахованою особою не були виконані, у вказаний термін інформація про випадок не надходила. На підставі вищенаведеного, згідно підпунктiв 3.3.4, 3.3.7 пункту 3.3, підпунктів 3.5.1.1., 3.5.1.2., 3.5.4.44, пункту 3.5, розділу 3 Договору страхування, Страховик має право відмовити в оплаті рахунку. 3.3. Умови здійснення страхової виплати. 3.3.4. Страхова виплата Застрахованій особі за витрати на стаціонарне лікування здійснюється тільки у випадках, узгоджених зі Страховиком. 3.3.7. Для отримання страхової виплати Страхувальник/Застрахована особа (близькі родичі Застрахованої особи) повинен звернутись до Страховика протягом 30-ти календарних днів з моменту повернення із-за кордону. 3.5. Виключення зі страхових випадків. Причини відмови у страховій виплаті. 3.5.1. Страховик має право повністю або частково відмовити у страховій виплаті пo Договору страхування у випадках: 3.5.1.1. якщо Страхувальник/Застрахована особа не виконала обов`язки згідно Договору страхування; 3.5.1.2. несвоєчасного повідомлення в Асистуючу компанію про страховий випадок; 3.5.4. Страховик не визнає страховим випадком подій, які сталися із Застрахованою особою та прямо чи опосередковано пов`язані з: 3.5.4.44. витратами на амбулаторно-поліклінічне, стаціонарне лікування, не узгоджене зi Страховиком/ Асистуючою компанією." Таким чином, основною причиною відмови Страхової компанії у виплаті страхового відшкодування для [PERSON] є несвоєчасне звернення до Страховика про настання страхового випадку та неузгодження витрат на амбулаторно - поліклінічне, стаціонарне лікування. Судом встановлено, що позивач, отримавши травму та враховуючи її небезпечний характер, 08.07.2020 року, [PERSON] не мав можливості повідомити та узгодити своє лікування зі Страховиком, оскільки був терміново госпіталізований та прооперований в Університетській клініці землі Шлезвіг-Гольштейн, з можливою втратою великого пальця та порушення функціонування лівої кисті руки. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні протягом періоду з 08.07.2020 року по 13.07.2020 року і не мав змоги повідомити Страховика про нещасний випадок, який з ним стався, оскільки був без жодних засобів зв`язку. Крім того, відразу передавши оригінал Договору страхування представникам Університетської клініки [PERSON] був впевнений, що її представники повідомили Страхову компанію про нещасний випадок, що стався з ним, та у зв`язку з чим йому була надана належна медична допомога. Судом встановлено, що після повернення до України, [PERSON] продовжив лікування амбулаторно за місцем проживання в селі Цепцевичі Сарненського району Рівненської області (а.с. 151,152), а 12.08.2020 року, повідомив представника страхової компанії [PERSON] та [PERSON] про нещасний випадок, який з ним стався та отримав копію договору страхування, про що свідчать скріншоти листування через інтернет-месенджеру Viber по телефону [NUMBER] . Таким чином, відповідно до підпункту 3.3.7 Договору, [PERSON] після повернення в Україну, особисто повідомив страхову компанію в місячний термін щодо необхідності проведення розрахунків за його лікування з Університетською клінікою землі Шлезвіг-Гольштейн. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» (далі по тексту - Закон) добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування життя; страхування від нещасних випадків; медичне страхування (безперервне страхування здоров`я); страхування здоров`я на випадок хвороби. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону, ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Частиною 2 ст. 8 Закону визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За змістом п. 2) ч. 1 ст. 20 Закону та п. 2 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування. Згідно з положеннями ст. ст. 11, 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання умов якого не допускається. Предметом договору страхування за добровільним страхуванням медичних витрат є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям та працездатністю застрахованої особи, а саме: з непередбаченими медичними та додатковими витратами, що виникають у зв`язку з необхідністю отримання медичної та іншої допомоги, що передбачена договором страхування. Предметом договору страхування за добровільним страхуванням фінансового ризику, пов`язаного із непередбаченими витратами під час поїздки за кордон є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать закону і пов`язані з ризиками непередбачених фінансовими витрат під час поїздки за кордон (п. 3.1 договору страхування). За змістом п. 3.2 договору страхування, страховим випадком за даним договором страхування в частині добровільного страхування медичних витрат вважаються медичні витрати та витрати, що з ним пов`язані в залежності від Програми страхування, на послуги, що надавались застрахованій особі при раптовому захворюванні та/або нещасному випадку, коли відсутність негайного медичного втручання могло призвести до серйозних порушень функцій організму або до виникнення загрози життю. Отже, за умовами даного договору страхування, були застраховані майнові ризики позивача, що пов`язані з непередбаченими медичними витратами, що виникають у зв`язку з необхідністю отримання медичної та іншої допомоги та, які він може понести під час перебування на території Німеччини. Пунктом 2.8.1 договору страхування передбачено, що при настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник зобов`язаний негайно, до звернення за медичною або іншою допомогою, зв`язатись з Асистуючою компанією за вказаними у договорі координатами і повідомити наступну інформацію: номер договору страхування, прізвище, ім`я страхувальника, місце знаходження страхувальника (країна, місто, контактний телефон), докладний опис обставин та характер необхідної допомоги. У п. 2.8.3 договору страхування зазначено, якщо страхувальник з об`єктивних причин (стан страхувальника, відсутність фізичної можливості зателефонувати) не зміг зв`язатися з Асистуючою компанією до надання йому послуг, передбачених Програмою страхування, він зобов`язаний протягом 24-годин з моменту настання події, що має ознаки страхового випадку, сповістити Асистуючу компанію про її настання та узгодити надання та оплату необхідної послуги. Відповідно до п. 2.7.1.3 договору страхування, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку вжити заходів оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати. З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2020 року під час перебування позивача в Німеччині його було госпіталізовано в Університетську клініку землі Шлезвіг-Гольштейн, де його було прооперовано. Медична допомога надавалася позивачу в умовах стаціонару з з 08.07.2020 року по 13.07.2020 року. Отже, в розумінні ч. 2 ст. 8 Закону та п. 3.2 договору страхування, дана подія є страховим випадком. Щодо неповідомлення страховика про страховий випадок у строки, визначені п.п. 2.8.1, 2.8.3 договору страхування, позивач обґрунтував тим, що його було госпіталізовано внаслідок критичного стану, і він був прооперований, а відтак з об`єктивних причин не мав можливості негайно повідомити відповідача про настання страхового випадку. Посилання представника відповідача на те, що повідомлення позивача 12.08.2020 року про настання страхового випадку [PERSON] та [PERSON] є неналежним повідомленням, оскільки договір страхування подорожуючих за кордон був укладений із [PERSON] представником ПрАТ СК «ПЗУ Україна» агентом ФОП [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] , не є страховими агентами, не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються твердженням представника відповідача, що [PERSON] та [PERSON] здійснюють свою діяльність за місцезнаходженням ФОП [PERSON] на підставі договору про надання їй інформаційних (консультаційних) послуг. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] (страховий агент), дізнавшись про нещасний випадок з [PERSON] (застрахованої особи) не встановив обставин нещасного випадку, не повідомив про це у центральний орган СК і не роз`яснив потерпілому про порядок подальших дій щодо подачі необхідних документів до Страхової компанії (виконання вимог 988 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про страхування») у зв`язку із страховим випадком, який стався. Відтак, в судовому засіданні знайшло своє пітвердження, що протягом 30 календарних днів після настання страхового випадку та повернення в Україну, позивач повідомив про настання страхового випадку представника ПрАТ СК «ПЗУ Україна» гр. [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору страхування п. 2.7.4.1 застрахована особа зобов`язана повідомити Страховика/асистуючи компанію про настання випадку, що має ознаки страхового. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідач відмовив йому у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 3.5.1.2 договору страхування, мотивуючи тим, що позивач несвоєчасно повідомив страховика про подію та не попередив страховика про необхідність медичної госпіталізації. Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2019р. у справі № 501/5264/15, касаційна інстанція зазначила, що у системному зв`язку з п. 5) ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. У постанові від 26 березня 2018р. по справі № 916/4613/15, Верховний Суд прийшов до висновку, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Суд, перевіряючи всі обставини справи, прийшов до висновку, що позивач з об`єктивних причин не мав можливості повідомити страховика про настання події, яка в розумінні п. 3.2 договору страхування є страховим випадком, в строки, встановлені у п.п. 3.8.1, 2.8.3 договору, при цьому про настання страхового випадку, відповідач був повідомлений медичним закладом, в якому проходив лікування. Відповідач, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування не навів жодних мотивів, яким чином порушення позивачем строку повідомлення про страховий випадок завадило йому визнати подію страховим випадком та в подальшому здійснити страхову виплату. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо невиконання позивачем обов`язків, передбачених п. 3.3.7 договору страхування, яким визначено, що страхувальник повинен звернутися до страховика протягом 30-ти календарних днів з моменту повернення із-за кордону та надати документи, передбачені п. 3.4 договору страхування, з огляду на наступне. Відповідно до п. 5.4.2 договору страхування, при наявності всіх необхідних документів страховик здійснює їх перевірку та приймає рішення про страхову виплату або відмову у страховій виплаті протягом 15-ти робочих днів з дня отримання останнього документа про події, що має ознаку страхової виплати. Відповідно до відповіді ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на вимогу адвоката Онисковця Ю.А. за 6071-31 від 11.11.2020 року, відповідач запропонував надати додаткові документи, оскільки наявних документів не достатньо для прийняття рішення, що було зроблено позивачем. Листами ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 01.12.2020 року та 19.01.2021 року повідомлено позивача, що страховою компанією розглянуто документи і за результатами розгляду цих документів прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Тобто, даним повідомленням відповідач фактично визнав надання позивачем всіх необхідних документів для визнання події страховим випадком, однак підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення про подію. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні позивачем було доведено обставини та причини настання страхового випадку, розмір заподіяної шкоди, а також причини неповідомлення страховика в строки, передбачені договором страхування, які суд визнав поважними. При цьому, відповідачем не надано обґрунтованих доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, яким чином повідомлення позивачем про страховий випадок після виписки з лікарні позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком та за результатами перевірки наданих позивачем, як страхувальником, необхідних документів, визначити розмір страхового відшкодування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, на підставі п. 3.5.1.2 договору страхування, оскільки повідомлення страховика про страховий випадок після виписки з лікарні не є тими обставинами за наявності яких відповідач не мав можливості встановити факт та умови настання страхового випадку. Крім того, матеріали справи не містять інформації проте, що при підписанні та отриманні Договору страхування подорожуючих за кордон №ЕМВ.08456364 від 12.02.2020 року представником Страхової компанії [PERSON] було вручено «Загальні умови страхування» Договору та надано примірник для ознайомлення. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Судом враховано, що за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг, тобто страхувальник є споживачем послуг і посилання відповідача, що в договорі надана вся необхідна інформація не заслуговують на увагу суду, виходячи з такого. Вирішуючи питання про відповідність закону підстави, яка обумовила відмову позивачеві в отриманні страхового відшкодування, суд виходить з такого. Оскільки договір між сторонами є публічним в розумінні статті 633 ЦК України, до нього належить застосовувати положення Закону України «Про захист прав споживачів», які є загальними, тоді як Закон України «Про страхування» є спеціальним по відношенню до вказаних правовідносин. Обов`язок страховика ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування встановлений статтею 988 ЦК України, зміст якої повністю узгоджується з положеннями статті 20 спеціального Закону «Про страхування». Як встановлено судом, між сторонами укладено договір страхування. Договір містить посилання на те, що страхувальник ознайомлений з «Загальними умовами страхування». Виходячи із поняття договору, наведеного в положеннях цивільного законодавства, саме договір добровільного страхування від нещасних випадків та доведені до відома страхувальника положення «Особливі умови страхувальника» та умовами страхування, повинні містити умови договору між сторонами. Проте суду не надано доказів про обізнаність позивача зі змістом Умов страхування до договору добровільного страхування від нещасних випадків, на підставі яких позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Для ознайомлення з правилами страхування, які є багатосторінковим документом, містять значний обсяг специфічної інформації та термінології, незрозумілих для широкого загалу, недостатньо лише разового ознайомлення з ними в умовах обмеженого часу та можливостей під час укладення договору. Для повного ознайомлення із зазначеними правилами необхідно видати клієнту копію у постійне користування, що у випадку [PERSON] зроблено не було. Разом з тим у відповідності до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Як випливає зі змісту частини 9 ст. 15 Закону, під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першоїстатті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у правовідносинах, які виникли між сторонами суд зауважує, що пересічний споживач вказаних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови по особовому рахунку споживача та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих нарахувань. Тому відсутні підстави вважати, що відповідач надав позивачу зрозумілу та доступну інформація по договору страхування. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту такого договору. З урахуванням наведеного у суду є підстави для констатації того, що позивач як пересічний споживач послуг в сфері страхування з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови страхування за конкретним договором добровільного страхування, та умови страхування це значні за обсягом документи, що стосується усіх аспектів надання послуг в сфері добровільного страхування та потребують як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку, що за вказаних обставин неможливо констатувати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених вказаними положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», про обов`язковість повідомлення споживача про умови споживчих договорів. Статтею 12 ЦК України встановлено презумпцію розумності та добросовісності здійснення особою свого права, яка діє до того часу, коли інше буде встановлено судом. Оцінюючи поведінку позивача в аналізуємій обстановці, суд вважає, що він діяв розумно та добросовісно, вчинивши всі дії, необхідні для отримання страхового відшкодування після того, як був виписаний зі стаціонару медичного закладу. Право позивача як застрахованої особи на отримання страхового відшкодування передбачено як договором, так і законом. Відмова у виплаті страхового відшкодування є лише правом страховика і реалізація ним цього права не обмежує потерпілого в праві на отримання страхової виплати. Спори, пов`язані із страхуванням, вирішуються в порядку, передбаченому чинним законодавством України, як витікає зі змісту ст. 45 Закоону України «Про страхування». Способом захисту порушеного права в силу цивільного процесуального законодавства є, зокрема, звернення до суду з позовом. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку (ст. 26 Закону України «Про страхування»). Знаряддя судового захисту, застосоване позивачем, спрямоване на стягнення належної йому як застрахованій особі суми цього відшкодування, тому з урахуванням добросовісності його поведінки суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову в частині стягнення страхового відшкодування. Вирішуючи вимоги позову про притягнення відповідача до відповідальності за спричинену моральну шкоду, суд виходить з такого. Позивач в позовній заяві вказує, що при визначенні моральної шкоди виходив із характеру та ступеню складності ушкодження здоров`я, фізичного болю і страждань внаслідок даного ушкодження та неналежного виконанння обов`язків Страховою компанією. Відшкодування моральної шкоди внормовано статтею 23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у випадках, встановлених законодавством. Як випливає з роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Прозахист правспоживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З наведених норм закону та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України витікає, що загальне правило відшкодування моральної шкоди не застосовується в тих випадках, коли обсяг цивільно-правової відповідальності чітко визначений і не включає можливості відшкодування моральної шкоди. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року в справі № 6-1575цс16. Позивач висуває вимогу про відшкодування моральної шкоди, спрямовуючи її в русло законодавства про захист прав споживачів, проте законодавством про страхування, яке належить застосовувати до спірних правовідносин як спеціальне в таких відносинах, стягнення моральної шкоди не передбачено, а обсяг цивільно-правової відповідальності учасників договору чітко визначений як Законом «Про страхування», так і Главою 67 ЦК України. Частинами 1, п.2, п.3 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цією статтею. Відповідно до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,заподіянихфізичнійчиюридичнійособі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи з викладеного та аналізу вказаного законодавства, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача задоволенню не підлягають, оскільки лише посилання позивача на неправомірні дії відповідача без надання належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, в даному випадку не є достатнім для відшкодування моральної шкоди, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Крім цього, відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб, само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями. Щодо вимоги позову про відшкодування витрат з отримання професійної правничої допомоги та послуг перекладача, суд враховує таке. Підставою для покладення на відповідача судових витрат зі сплати професійної правничої допомоги є наявність доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, а також доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 2ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 та ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до Договору про надання правової допомоги №0910/20 від 19.10.2020 року [PERSON] надається правова допомога адвокатом Онисковцем Ю.А. (а.с. 103-105). Згідно з п. 1 Додаткової угоди №1 від 21.10.2020 року до Договору про надання правової допомоги №0910/20 від 19.10.2020 року, сторони узгодили надання виконавцем переліку юридичних послуг щодо страхового випадку, який стався з [PERSON] , зокрема: аналіз правової позиції; підготовка необхідних процесуальних документів (заяви, клопотання); спілкування зі страховою компанією тощо. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 вартість послуг адвоката складає 10 000,00 (десять тисяч гривень) грн. а.с. 153). Факт оплати послуг адвоката підтверджується квитанцією про оплату коштів [PERSON] на рахунок адвоката Онисковця Ю.А. (а.с. 156,157). Відповідно до звіту про надані послуги від 10.05.2021 року, у якому детально розписано перелік послуг та затрачений час на їх виконання (а.с. 154). Надані адвокатом Онисковцем Ю.А. послуги з професійної правничої допомоги прийняті [PERSON] , що підтверджується актом надання послуг №1 від 10.05.2021 року (а.с. 155). Згідно з п. 1 Додаткової угоди №2 від 10.05.2021 року до договору про надання правової допомоги №0910/20 від 19.10.2020 року, сторони узгодили надання виконавцем переліку юридичних послуг щодо комплексного юридичного супроводження судового спору в суді першої інстанції. Звернення із цивільним позовом [PERSON] до ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА" про стягнення страхового відшкодування. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 вартість послуг адвоката складає 5 000, 00 грн. (а.с. 158). Факт оплати послуг адвоката підтверджується квитанцією про оплату коштів [PERSON] на рахунок адвоката Онисковця Ю.А. (а.с. 161). Згідно до звіту про надані послуги від 16.07.2021 року, у якому детально розписано перелік послуг та затрачений час на їх виконання (а.с. 159). Надані адвокатом Онисковцем Ю.А. послуги з професійної правничої допомоги прийняті [PERSON] , підтверджується актом надання послуг №1 від 16.07.2021 року (а.с. 160). Крім того, позивачем понесені витрати з оплати послуг перекладачів, зокрема переклад документів, отриманих від Німецької клініки. Відповідно до квитанції за замовлення №177 від 30.10.2020 року [PERSON] за послуги перекладача сплачено готівкою 1950 грн. (а.с. 164). Також, згідно з квитанцією за замовлення №424 від 20.05.2021 року [PERSON] за послуги перекладача сплачено по безготівковому розрахунку 700 грн. Факт безготівкової оплати підтверджується квитанцією про оплату послуг перекладу №0.0.2129603473.1 від 18.05.2021 року (а.с. 163). Так, відповідно загальна сума наданих послуг перекладачів становить 2650,00 грн. та є судовими витратами. Проаналізувавши надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу та за послуги перекладача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. та 2650,00 грн. за послуги перекладача. Крім того, позивачем сплачено судовий збір у сумі 2754,20 грн., що стверджується квитанцією. № 0.0.21334566882.1 (а.с. 108). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 2754,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved