Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 29.05.2015 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lexus LX 570» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки\~«Hyundai Sonata» д.н. [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок даного ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2015р. винним у скоєнні даного ДТП визнано відповідача [PERSON] Відповідно до звіту суб'єкта оціночної діяльності №9156 від 12.06.2015 р. вартість матеріального збитку, заподіяного майну позивача становить 244 941 грн. 86 коп. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], на момент дорожньо- транспортної пригоди, застрахована відповідно до договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ номер 4770444 у ПАТ "Українська Охоронно- Страхова Компанія". Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну, згідно вказаного договору, становить 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та франшиза у розмірі 1000 грн. Станом на день звернення до суду ні [PERSON], ні ПАТ "УОСК" не виплатили позивачу в добровільному порядку кошти за завдану шкоду, згідно до вимог чинного законодавства. З огляду на зазначене та положення ст. ст.1187, 1194 ЦК України, позивач вважає, що на відповідача [PERSON] необхідно покласти обов'язок по відшкодуванню спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 207441,86 гривень, а з відповідача - ПАТ "Українська Охоронно-Страхова Компанія" страхового відшкодування майнової шкоди - 49000 гривень. Крім того на користь позивача стягнути моральну шкоду з відповідачів - [PERSON] та ПАТ "Українська Охоронно-Страхова Компанія" пропорційно нанесеній матеріальній шкоді, а саме: стягнути з відповідача - [PERSON] - 8000 гривень, а з відповідача - ПАТ "Українська Охоронно-Страхова Компанія" - 2000 гривень. 21 липня 2016 р. судом було прийнято до розгляду заяву позивача, якою було уточнено розмір позовних вимог, в зв'язку із збільшенням позовних вимог. Відповідно до зазначеної заяви, позивач просив стягнути з відповідача ПАТ «Українська Охоронно-Страхова Компанія» страхове відшкодування в сумі 49000 грн. та з відповідача [PERSON] в якості відшкодування матеріальної шкоди 198241,86 грн. та 10000 грн. моральної шкоди, а також покласти на відповідачів судові витрати ( а.с 24-25 том ІІ). В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Українська Охоронно-Страхова Компанія» в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заперечення на позовну заяву, в яких просив провести судовий розгляд справи у відсутність представника відповідача та частково задовольнити позовні вимоги до ПАТ «Українська Охоронно-Страхова Компанія» в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. та відмовити в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат(а.с. 132 том І) Представник МТСБУ в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог до МТСБУ та провести розгляд справи у його відсутність (а.с. 64 том І). Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як встановлено судовим розглядом, 29 травня 2015 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lexus LX 570» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки\~«Hyundai Sonata» д.н. [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок даного ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2015р. винним у скоєнні даного ДТП визнано відповідача [PERSON](а.с. 11 том І). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до звіту суб'єкта оціночної діяльності №9156 від 12.06.2015 р. вартість матеріального збитку, заподіяного майну позивача становить 244 941 грн. 86 коп. (а.с. 12-34 том І). За проведення даної оцінки автомобіля Hyundai Sonata д.н. [NUMBER] у "Експерт-Сервіс", [PERSON] було сплачено 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень, що підтверджується квитанцією за звіт №9156 від 12 червня 2015 року (а.с. 38 том І) Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], на момент дорожньо- транспортної пригоди, застрахована відповідно до договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ номер 4770444 у ПАТ "Українська Охоронно- Страхова Компанія", предметом якого є страхування транспортного засобу «Lexus LX 570» д.н. [NUMBER]. Згідно п.4 Поліса №АІ/4770444 (обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), по якому застрахований [PERSON], страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну складає - 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень, з яких 1000 грн. становить франшиза (а.с. 37 том І). Так, 04 червня 2015 року позивач подав заяву (вх. номер страхової компанії 6280 від 04.06.2015) про відшкодування шкоди до ПАТ "УОСК" завданої внаслідок ДТП (а.с. 36 том І), проте дані збитки не були відшкодовані. 24 листопада 2015 року представником відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» через канцелярію суду були подані заперечення на позовну заяву, в яких просив частково задовольнити позовні вимоги до ПАТ «Українська Охоронно-Страхова Компанія» в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. Враховуючи, що відповідач визнає вимогу позивача щодо стягнення страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн., то відповідно до ст. 61 ЦПК дані обставини не підлягають доказуванню, а визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав та інтересів, тому є підстави для задоволення даної вимоги. Що стосується посилань позивача, що нібито МТСБУ повинно сплатити суму страхового відшкодування, так як ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» є членом МТСБУ, то дані твердження є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону, оскільки відповідно до п. 37.3 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» незадовільне становище страховика не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Так, статтею 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, проте підстав для виплат позивачу з зазначеного фонду відсутні. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до cт. 1194 ЦК України: «Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] у відшкодування шкоди 195 241 грн. 86 коп., яка становить різницю між визначеним лімітом відповідальності страховика та сумою страхового відшкодування та 1500 грн. понесених витрат за проведення оцінки матеріальних збитків є правомірними і доведеними та підлягають задоволенню Вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] сплачених коштів у розмірі 800 грн., як витрати за втрачений заробіток та компенсацію за відрив від виробничих занять задоволенню не підлягає, так як, компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати, проте стороною позивача не було надано суду розрахунку, який би підтверджував суму стягнення у розмірі 800 грн. Відповідно до роз'яснень п.п. 3, 4постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Разом з тим, вимога про відшкодування моральної шкоди відповідачем [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідно до ст. 23 ЦК України судом встановлено порушення відповідачем прав позивача, які полягають у душевних стражданнях, хвилюванні, емоційному дискомфорті, які він зазнав у зв'язку із пошкодженням майна, витраченому часі задля вирішення питань пов'язаних з наслідками ДТП. Проте, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження у повній мірі заподіяння моральної шкоди в розмірі саме 10 000,00 грн., тому з урахуванням вимоги розумності і справедливості, суд вважає можливим визначити відшкодування у розмірі 1000 грн. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). В судових засіданнях та запереченнях представник відповідача [PERSON] звертав увагу суду на недопустимість прийняття судом доказів щодо проведення огляду автомобіля та експертного дослідження стороною позивача, проте дані твердження не були доведені стороною відповідача, а спростовані показами свідків [PERSON], [PERSON] та матеріалами справи. Так, згідно ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Судовим розглядом встановлено, що звіт № 9156 від 12.06.2015 р. про оцінку автомобіля Hyundai Sonata д.н. [NUMBER] складений на підставі договору № 9156 від 02.06.2015р., укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] Проведення початкової стадії дослідження автомобіля Hyundai Sonata д.н. [NUMBER] ФОП [PERSON] було доручено, на підставі договору підряду (б/н від 01.06.2015) оцінювачу [PERSON], який має кваліфікацію аварійного комісара (свідоцтво № 1202 від 07.03.2008 р.), свідоцтво Фонду державного майна України про реєстрацію про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 7484 від 14.05.2009 р. та стаж експертної роботи з 2008 року. (а.с. 156-166 том І). В своїх показаннях свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що бланк протоколу огляду колісного транспортного засобу - це один з довільних та зручних форматів та форм оформлення фіксації результатів, яка не потребує до себе обов'язкових вимог. В процесі дослідження КТЗ, протокол огляду КТЗ є документом для внутрішнього використання особою, яка досліджує КТЗ та складає акт (звіт) і зберігається протокол в наглядовій справі виконавця. Приєднання його ксерокопії до матеріалів звіту, це власна ініціатива особи, яка складає звіт, для зручності сприйняття та ознайомлення інших осіб зі змістом цього звіту, так як на цьому папері сконцентрована основна інформація первинного дослідження транспортного засобу. Так, на приєднаному до Звіту № 9156 від 12.06.2015 р., в якості додатку про оцінку автомобіля Hyundai Sonata д.н. [NUMBER] є типографським способом надрукована фраза «Українського Центру післяаварійного захисту «Експерт-Сервіс» та не підкреслено слово «оцінювачем». Це технічна помилка оцінювача [PERSON], яка виникла, у зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час працювали і у філії Українського центру післяаварійного захисту «Експерт-Сервіс» і центральному офісі даного центру. Також, як було зазначено свідками, формат бланку жодним чином не впливає на його зміст, який підтверджується підписами осіб, які приймали участь в огляді КТЗ та кольоровими фотографічними зображеннями пошкоджень КТЗ, які є обов'язковим додатком до акту (звіту) згідно п. 1.3 ст. 1 «Науково-методичні рекомендації з питань проведення авторознавчої оцінки транспортних засобів». Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача [PERSON] проти позову не знайшли свого підтвердження. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 490 грн. та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 2074 грн. 44 коп. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial