Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Чернятин Городенківського району померла мати позивача - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого Чернятинською сільською Радою 18.01.1994 року. Господарство в якому вони проживали знаходилося по [ADDRESS], головою якого являлася мати позивача - [PERSON], поскільки батько позивача - [PERSON] загинув на війні. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Городенківським РВК 14.06.1988 року на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988 року, господарство належало на праві власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Станом на 15.04.1991 року в колгоспному дворі були зареєстровані: мати [PERSON] голова двору, та членами двору - [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), та [PERSON] (внук), який помер [INFO] і похований в провінції Мадрид (Іспанія), що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 03.03.2016 року. Після смерті матері, позивач фактично вступив у володіння і користування даним господарством, більше 20 років підтримує його, робить ремонти, обробляє земельні ділянки, сплачує податки, однак розпоряджатись не може із-за відсутності свідоцтва на право на спадщину. В даний час виникла необхідність у оформленні спадщини, а тому [PERSON] звернувся в нотаріальну контору з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач являється єдиним спадкоємцем і тому він звернувся в нотаріальну контору для оформлення спадщини. Державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS], мотивуючи тим, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, а отже кожному із членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки між членами бувшого колгоспного двору не визначені. В зв'язку із тим, що нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] вимушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на спадковий житловий будинок, поскільки тільки в судовому порядку може бути визнано за ним право власності на дане господарство. Відповідачка - [PERSON], яка являється дружиною позивача, не заперечує в тому, щоб визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі після смерті його матері. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14.06.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11 від 13.01.1988 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 7998 від 14.03.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 511 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 14.06.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1933 р., загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 51,1 кв.м., 2 сараїв, стодоли, курника, літньої кухні, комори, вбиральні, криниці, огорожі, вимощення. Інвентаризаційна вартість становить 168621 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно витягу з погосподарської книги № 5 (ос. рах. 376) Чернятинської сільської ради, встановлено, що станом на 15.04.1991 року в господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1917 р.н. - голова господарства, [PERSON], 1937 р.н. - син, [PERSON], 1942 р.н. - невістка, [PERSON], 1972 р.н. - внук. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER]. [PERSON], [INFO], помер [INFO] в провінція Мадрид (Іспанія), про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER], видане 03.03.2016 року. У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі, що стверджено поданою до суду заявою. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Померла заповіту не вчиняла. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 29.10.1952 р. стверджено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00018308129 від 05.07.2017 р. слідує, що мати позивача - [PERSON] після укладення шлюбу 07.11.1935 року (актовий запис № 29) з [PERSON], змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]". Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] (позивач). Про те, що спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину, оскільки на момент смерті матері [PERSON] в господарстві в [ADDRESS], разом із нею проживав, був зареєстрований і вели спільне господарство, та вступив у володіння спадковим майном матері, доглядає за ним та проживає до сьогоднішнього дня, свідчить довідка № 140 від 28.11.2016 року, видана виконкомом Чернятинської сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 805/02-31 від 05.05.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 126 від 19.06.2017 року, виданої виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради слідує, що за господарством по [ADDRESS] рахується земельна ділянка, яка виділена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд розміром 0,25 га. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 1216 ЦК України,

Outcome: approved