Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, а саме згідно: " Розписки" від 16.07.2012 року в сумі 2500 євро з відсотками в розмірі 8500 грн., в обгрунтування позову зазначила, що [PERSON] позичила в неї кошти, у вищезазначеній сумі, але відмовляється в добровільному порядку повернути їх, повернувши лише 30 євро, що і змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, але надала заяву з проханням розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала до суду письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні, враховуючи, що з наданої до суду розписки не вбачається, строку її повернення, розписка надана позивачем не має жодного доказового значення і не може свідчити про факт укладення договору між позивачем та відповідачем, оскільки кошти по вказаній розписці не передавались, що підтверджується обставинами справи. Відсутня фраза про те, що кошти відповідачем отримані. Крім того позивач не вірно нарахував кошти, які підлягають стягненню, так як різниться сума зазначена в позові із сумою, яка відповідає офіційному курсу НБУ. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Згідно договору позики, яким в даному випадку є " Розписка", значиться, що [PERSON] позичила в [PERSON] 2500 євро під 4% 16.07.2012 року + 8500 гривень процентів, 05.04.2015 року [PERSON] отдала 30 євро. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач категорично заперечив проти даного факту, стверджуючи, що договір позики наданий позивачкою немає ніякого доказового значення, як неналежний, оскільки не містить в собі обов'язку повернути кошти та термін їх повернення, але зі змісту ст. 1049 ЦК України слідує, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивачка про свою вимогу заявила 18.06.2015 року, 26.06.2015 року відповідачка отримала копію позовної зави з додатками, отже 30-денний строк минув, а відповідач кошти зазначені в розписці не повернула. Що стосується заперечень відповідача, що кошти не були одержані насправді ним від позикодавця, то суд не бере до уваги дані заперечення, оскільки в розписці міститься власноручно написаний відповідачем запис (остання не заперечила даний факт) про повернення коштів в розмірі 30 євро. Відповідач в свою чергу не пояснив, за що вона повертала дані кошти, коли підписувала розписку. В той же час відповідач в своїх запереченнях, посилається на те, що стягнення відсотків, за надання фінансових послуг по розписках фізичними особами не передбачено чинним законодавством, але в даному випадку розписка є договором позики і є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). В той же час сума відсотків, яку позивач просить стягнути з відповідача не обгрунтована жодним чином та не надано відповідного розрахунку про їх нарахування, так в розписці значаться відсотки в розмірі 4%, але чи річних чи місячних відсотків не зрозуміло, так і незрозуміла сума 8500 грн. відсотки, а тому оскільки розрахунок позивача, щодо суми відсотків не був наведений в позовній заяві, позовні вимоги, щодо стягнення з відповідачки відсотків в розмірі 8500 грн. задоволенню не підлягають. Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Суд бере до уваги заперечення відповідача, щодо суми боргу, а саме позивач просить стягнути з відповідача кошти за договором позики в розмірі 2500 євро, що становить 83600 грн., але як вбачається із довідки ПАТ Державний ощадний банк України, наданої позивачем, курс євро станом на 25.09.2015 року становить 100 євро - 2412,8210, а тому враховуючи суму боргу 2500 євро, від якої необхідно відняти 30 євро, (які були повернуті відповідачкою за договором позики), тобто, борг відповідача перед позивачем становить - 2470 євро, що, по вищезазначеному курсу, становить 59596 грн. 68 коп. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь суму 59596 грн. 68 коп. боргу за договором грошової позики підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки в судовому засіданні доведено факт невиконання боргових зобов'язань відповідачем перед позивачем. Посилання відповідача на те, що коштів за вказаною розпискою він не отримував, суд до уваги не бере за їх голослівністю, справжність підпису в розписці відповідач не оспорює, крім того відповідач, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в судове засідання не з'являється, по невідомій суду причині, що свідчить про байдужість до результатів розгляду справи, і в своїх запереченнях на позовну заяву відповідач фактично посилається на форму договору розписки, яка складена з певними недоліками її оформлення, але саме заперечення не базується на тому, що відповідачка категорично заперечує факт отримання коштів від позивачки, і про те, що розписка написана не нею, а іншою особою не зазначає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 596 грн.- сплаченого позивачем судового збору за подачу позовної заяви, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial