Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 2007486257 у розмірі 25541,36 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 25.12.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ТОВ «ОТП Факторинг») та [PERSON] був укладений Договір № 2007486257 про надання споживчого кредиту. В порушення умов договору, позичальник не виконує зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, що і є предметом позовних вимог. Представник позивача ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позові та просить суд розглянути справу у його відсутність, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надавала. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2007486257, відповідно до якого Банк надав позичальнику споживчий кредит на суму 22256,00 грн. Цільове використання кредиту - на придбання товару. Розмір процентної ставки - 0,01 % річних. Згідно з п. 1.2.1 Договору, для придбання товару Банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком №1 "Графік платежів", що є невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору. Пунктом 1.4.4 Договору визначено, що проценти за користування кредитом після закінчення строку дії визначено цим договором пільгового періоду, сплачуються щомісячно одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентової ставки, визначеної п. 1.1 даного договору. Розмір щомісячних процентів, належних до сплати, зазначений в графіку платежів. Пунктом 1.4.5 Договору визначено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісяця одночасно з погашенням суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої зазначений в графіку платежів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб'єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття „продаж дебіторської заборгованості" та „продаж прав боргових вимог". Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як убачається з матеріалів справи, 22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено Договір Факторингу №22/12/2014, за умовами клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (Новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом та Боржниками в розмірі Портфеля Заборгованості. За вказаним договором фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов'язань за кредитними договорами (п.1.3. Договору факторингу). Згідно з Витягу з акту приймання-передачі до Договору факторингу № 22/12/2014 від 22.12.2014 р., ПАТ "ОТП Банк" передав право вимоги за Кредитним договорам № 2007486257 від 25 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON], на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст. 1082 Цивільного кодексу України Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 21 січня 2015 року (вих. №200224776) ТОВ "ОТП Факторинг Україна" направляло на адресу позивальника [PERSON] лист-повідомлення, яким повідомляло про наявність укладеного 22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг України" Договору Факторингу №22/12/2014, та вимогою усунути порушення по виконанню зобов'язань за Кредитним договором та сплати заборгованості у розмірі 25541,36 грн., однак вказана вимога залишена без належного реагування з боку відповідача [PERSON] (а.с. 13) Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало під час дії договору. Згідно із ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У пункті 3.17 Кредитного договору, передбачено, що вищевказаний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та всіх додатків до нього і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по Договору в повному обсязі. З матеріалів справи убачається, що з моменту укладення кредитного Договору сторонами, в порядку установленому договором, не заявлялось про намір його припинити. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із. суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини Відповідно до п.1.5.4, 1.5.5 договору у разі порушення позичальником строків або суми сплати будь - якого з щомісячних платежів, Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається Вимога. Якщо банк на основі умов даного договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється позичальником протягом тридцяти днів з дати одержання вимоги. Якщо протягом цього періоду позичальник не усуне порушення умов договору, вимога банку втрачає чинність. Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість по Договору про надання споживчого кредиту №2007486257 від 25 грудня 2013 року, яка станом на 05 січня 2015 складає 25541,36 грн., з яких: сума залишку заборгованості за кредитом - 21329,09 грн.; сума несплачених відсотків за користування кредитом та комісія за обслуговування кредиту - 4212,27 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які долучено до матеріалів справи, надані позивачем розрахунки не оспорюються відповідачем, який не скористався процесуальним правом надати пояснення по суті предмету спору, та доказів, які мали спростувати викладені у позові розрахунки та факт неналежного виконання договірних зобов'язань. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 2007486257 від 25 грудня 2013 року на загальну суму 25541,36 грн. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн., який сплачено позивачем при звернені з даними позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved