Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У серпні 2013 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилалось на те, що відповідно до укладеного договору НЕХRRX04680028 від 07.04.2007 року [PERSON] отримав 07.04.2007 р. кредит в розмірі 5398,80 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого на 19.07.2013 р. має заборгованість перед банком в сумі 87216,05 коп., яка складається: 26453 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 1813,98 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом; 54319,73 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 4129,34 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість та понесені ним судові витрати. В подальшому представником позивача були надані уточнення позовних вимог від 17.02.2014 року, відповідно до яких ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 79611,59 грн. та судові витрати в розмірі 872,16 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Суду пояснила, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед банком на підставі умов договору та вимог законодавства. Після надання відповідачем рішення суду між цими ж сторонами з того ж та з тих же підстав, надала суду заяву про уточнення до позовних вимог, які просила задовольнити. Відповідач позов не визнав, будучи допитаним в якості свідка, суду показав, що свої зобов'язання перед позивачем виконав на підставі рішення суду, яке було винесено в 2008 році, після чого на підставі виконавчого провадження у нього з заробітної плати було відраховано більше 8000 гривень. Відносини з позивачем у нього припинилися відразу після отримання кредиту, ніяких платежів він не вчиняв, оскільки кредитну картку віддав своєму брату, для якого і брав кредит. З умовам надання кредиту він ознайомлений не був, заповнював лише заяву на отримання кредиту. Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що за аналогічним позов позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором Цюрупинським районним судом було винесено рішення в 2008 році, по якому вже було здійснено виконавче провадження. Строк дії договору між сторонами закінчився 07.04.2009 року, відповідно позивачем пропущені строки позовної давності які складають три роки, ніяких додаткових угод про продовження строку позовної давності відповідач не підписував. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору НЕХRRX04680028 від 07.04.2007 року [PERSON] отримав 07.04.2007 р. кредит в розмірі 5398,80 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки по 07.04.2009 року. Рішенням Цюрупинського районного суду від 11 вересня 2008 року з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" стягнено основну заборгованість по кредиту в сумі 5398,80 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 842,28 грн., заборгованість по комісії в сумі 906,99 грн., пеню в сумі 94,27 грн., а також судові витрати в сумі 102,42 грн., а всього 7344,76 грн. Відповідно до довідки ВФЗБО УМВС України в Херсонській області від 08.11.2013 року № 429, [PERSON] сплачував борг на користь ПАТ "Приватбанк" за 2010-2012 р. в сумі 8 144,24 грн. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Зобов'язання, згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правовідносини, що виникають під час відкриття банками поточних рахунків клієнтів, регулюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. №492. Згідно з вимогами п.1.8 вказаної Інструкції банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки (в тому числі і карткові рахунки) за договором банківського рахунку. Операції за картковими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей визначених цією Інструкцією та Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затв. Постановою Правління НБУ від 19.04.2005 р. №137 (зі змінами), та відповідними нормативно-правовими актами НБУ. Укладення договору банківського рахунку під час відкриття карткового рахунку клієнту є обов'язковим. Відносини між емітентом та держателем платіжної картки при здійсненні розрахунків за операціями з використанням платіжних карток за кредитною схемою регулюються кредитним договором, який відповідно до ст. 1055 ЦК України укладається в письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Кредитний договір, укладений з порушенням письмової форми не підлягає виконанню і не створює ніяких юридичних наслідків. Відповідно до п.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, вид і строк дії якої визначений в заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» заяви. Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено обов'язки та права банку (розділи 4,5), права та обов'язки клієнта (розділи 6,7), відповідальність сторін (розділ 8), та інші умови. З матеріалів справи вбачається, що 07.04.2007 року між сторонами було складено письмовий договір № НЕХRRX04680028, згідно якого Банк видав відповідачу кредитну картку «Універсальна» [NUMBER], кредитним лімітом 3000 грн. в українській національній валюті, з відсутністю даних про умови базової процентної ставки, та кредит в сумі 5398,8 грн. В договорі містяться дані про те, що відповідач ознайомився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (СТАДАРТ). В наданих позивачем умовах надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) відсутні дані про те що відповідач ознайомлений саме з цими умовами. Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами того факту, що між Банком та відповідачем було укладено в передбаченій законом формі кредитний договір на тих умовах, що зазначені в позовній заяві та поясненнях представника ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо строку кредитування, прав та обов'язків клієнта, підстав та обсягу його відповідальності. Кредитний договір є неукладеним (таким, що не відбувся), зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). Відповідно до рішення Цюурупинського районного суду від 11 вересня 2008 року з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" стягнено основну заборгованість по кредиту в сумі 5398,80 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 842,28 грн., заборгованість по комісії в сумі 906,99 грн., пеню в сумі 94,27 грн., а також судові витрати в сумі 102,42 грн., а всього 7344,76 грн. Відповідно до довідки ВФЗБО УМВС України в Херсонській області від 08.11.2013 року № 429, [PERSON] сплачував борг на користь ПАТ "Приватбанк" за 2010-2012 р. в сумі 8 144,24 грн. Відповідно є рішення суду яке є чинним, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості 05 серпня 2013 року, коли сплив трирічний строк позовної давності, який в даному випадку починається з дня закінчення дії договору. Представник відповідача в своїх поясненнях посилався на застосування наслідків спливу позовної давності. Крім того, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, що передбачено п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Також суд не може приймати вимоги позивача викладені у заяві про уточнення позовних вимог від 17.02.2014 року, оскільки надання цієї заяви до суду не передбачене ст. ст. 27, 31 ЦПК України, які визначають процесуальні права та обов'язки сторін. Таким чином суд приходить до висновку, про безпідставність вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed