Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 112196600000, згідно з яким Банк надав відповідачеві кредит в сумі 137 000 доларів США 00 центів з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.03.2037 року. Згідно умов Договору [PERSON] (далі - Відповідач-1) було взято на себе зобов'язання повертати наданий кредит під 11,9 % річних. Виконання зобов'язань позичальника за договором забезпечується Договором поруки № 143261 від 20.09.2007 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] (далі - Відповідач-2). Банк належним чином виконав умови Договору, проте позичальник зобов'язання щодо внесення платежів на погашення кредиту належним чином не виконував, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та, збільшивши свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості у розмірі 144 496 доларів США 61 цент, пеню у розмірі 62 020 гривень 03 копійки та судовий збір. В судовому засіданні 05.05.2015 року до початку розгляду справи по суті представник відповідача [PERSON] подав до суду зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2015 року зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом. В судове засідання, призначене на 20.08.2015 року представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 20.08.2015 року не з'явився, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомив. Через канцелярію суду 20.08.2015 року подав клопотання про відкладення розгляду справи та одночасно подав заяву про збільшення позовних вимог та просив розірвати договір про надання споживчого кредиту № 11219660000 від 20.09.2007 року та Договір іпотеки № 64456 від 20.09.2007 року. За правилами ст. 31 ЦПК України позивач має право, зокрема, протягом усього часу розгляду справи збільшити розмір позовних вимог, а також до початку розгляду справи судом по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. При цьому під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Збільшення позовних вимог передбачає зміну обсягу вже пред'явленої позивачем матеріально-правової вимоги. Під зміною розміру позовних вимог не можна розуміти заявлення ще однієї чи кількох вимог. Слід зазначити, що зміна предмету позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна предмета і підстав позову не допускається. За змістом поданої [PERSON] заяви вбачається, що в ній міститься тільки вимога про розірвання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки, яка не може розглядатись як збільшення позовних вимог, а є самостійною позовною вимогою, яку належить розглядати окремо. Враховуючи те, що суд прийняв для спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] про захист прав споживачів та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, підстав для прийняття заяви про збільшення позовних вимог від 20.08.2015 року про розірвання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки суд не вбачає. При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 157 ЦПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, з'ясувавши обставини справи та вивчивши докази, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.09.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 112196600000 (в системі обліку банку № 11219660001) з наступними змінами і доповненнями, внесеними додатковою угодою № 1 від 30.03.2010 року, згідно з яким Банк надав відповідачеві кредит (далі - Кредитний договір) (а.с. 11 - 24). Згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ "УкрСиббанк", відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк". Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України "Про акціонерні товариства" дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ "УкрСиббанк". Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в розмірі 137 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно 691850 грн. 00 коп. за курсом НБУ на день укладення договору (а.с. 11). Згідно п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути повертати наданий кредит в терміни, встановлені графіком погашення заборгованості, але не пізніше 27.03.2037 року. Крім цього, п. 1.3.1 кредитного договору передбачено, що процентна ставка за кредитними коштами встановлюється у розмірі 11,09 % (а.с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, п. 2.1 кредитного договору передбачено, що виконання зобов'язань позичальника за договором забезпечується заставою нерухомості, а саме квартирою, що складається з трьох кімнат, загальною площею 68.9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно п. 1.3.3 договору нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця за методом « факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Згідно п. 6.2 кредитного договору, передбачено що у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту, Банк має право стягнути з позичальника суму боргу в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення (застава, поручительство та інших). Відповідно до п. 4.1 Договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню у наступному порядку, а саме у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Згідно п. 7.1 кредитного договору сторони домовилися, що при порушенні позичальником термінів виконання будь-якого із своїх зобов'язань за цим договором, зокрема щодо повернення суми кредиту, та/або сплати плати за кредит та/або штрафних санкцій (неустойки) та/або виконання інших грошових зобов'язань позичальника, нарахованих банком за цим договором, позичальник доручає банку, починаючи з дати прострочення виконання будь-якого із таких зобов'язань, здійснювати на користь банку договірне списання коштів позичальника, зокрема, з поточного рахунку позичальника в національній та/або іноземній валюті. 30.03.2010 року між позивачем та Відповідачем-1 укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до якої до Кредитного договору додано Додаток - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та погоджено зміни (а.с.25-38). Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту виконав належним чином, про що свідчить заява про видачу готівки від 20.09.2007 року, виписка по особовому рахунку [PERSON] з 20.09.2007 р. по 20.08.2015 р. Однак, відповідач після отримання коштів не виконав зобов'язань, визначених кредитним договором, порушив умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Судом встановлено, що 24.07.2009 року [PERSON] звертався до ТОВ «УкрСиббанк» з заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості за кредитним договором від 20.09.2007 року № 112196600000. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача, [PERSON] за Кредитним договором між [PERSON] та АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" укладено Договір поруки № 143261 від 20.09.2007 року (а.с. 39-40). Договором поруки, яким забезпечується виконання зобов'язань [PERSON] не передбачено спеціальних умов відповідальності поручителя, а отже відповідач-1 і поручитель відповідають перед ПАТ "УкрСиббанк" як солідарні боржники. 30.03.2010 року між позивачем та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поруки №143261 від 20.09.2007 року. Позичальник та поручитель всупереч умов кредитного договору, свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконують, чим порушують взяті на себе договірні зобов'язання, внаслідок чого станом на 10.03.2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 144 496 доларів США 61 цент, з яких: 125 117 доларів США 01 цент - кредитна заборгованість; 19 379 доларів США 60 центів - заборгованість по відсоткам та 62 020 гривень 03 копійки - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та прострочення сплати відсотків. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, у добровільному порядку виконати умови договору про надання споживчого кредиту відмовляється. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання не виконані з вини відповідача. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 12 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачами суду не надано. Суд дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що виконання зобов'язань порушено з вини відповідачів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 112196600000 від 20.09.2007 року. Враховуючи вищевикладене, в процесі розгляду справи, обставин, які б свідчили про недійсність укладеного кредитного договору в межах заявлених позовних вимог судом не встановлено, тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved