Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач ЗАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24.03.2007 р. між ЗАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб DAEWOO LANOS, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 13.09.2008 р. у м. Черкаси по бульварі Шевченка на перехресті з вулицею Піонерська трапилася дорожньо-транспортна пригода із участю транспортного засобу Фольксваген Пассат, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля DAEWOO LANOS, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Чорнобаївського районного суду від 06.10.2008 р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні даного ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП застрахований автомобіль DAEWOO LANOS отримав механічні пошкодження. Відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, №001-1425 від 11.11.2008 р., розмір заподіяної шкоди автомобілю складає 20946 грн. 31 коп. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту складає 20526 грн. 15 коп. Дане страхове відшкодування позивач відшкодував в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №24378 від 28.11.2008 р. У зв'язку з вищевикладеним позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ЗАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування, в розмірі 20676 грн. 15 коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити на підставах викладених у позовній. Пояснив, що страховий випадок стався в межах строку дії договору страхування, заперечив щодо визначення ступеня вини кожного з водіїв, мотивуючи тим, що винність [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена постановою суду, а відносно водія [PERSON] вина невстановлена, тому немає підстав покладати на неї майнову відповідальність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що за висновком судової автотехнічної експертизи від 03.09.2013 р. обидва водії порушили Правила дорожнього руху України і мали технічну можливість рівнозначно уникнути зіткнення, ступінь вини кожного з водіїв є рівним. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки докази того, що в межах строку дії договору страхування виплачене страхове відшкодування, подані не в оригіналі та з порушенням ст.131 ЦПК України, тобто не під час попереднього судового засідання. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 24.03.2007 р. між ЗАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту (далі - Договір страхування), відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб DAEWOO LANOS, державний реєстраційний номер [NUMBER] (т.1 а.с.60). 13.09.2008 р. у м. Черкаси по бульварі Шевченка на перехресті з вулицею Піонерська трапилася дорожньо-транспортна пригода із участю транспортного засобу Фольксваген Пассат, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля DAEWOO LANOS, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Чорнобаївського районного суду від 06.10.2008 р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні даного ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (т.1 а.с.18). Внаслідок ДТП застрахований автомобіль DAEWOO LANOS отримав механічні пошкодження. Відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, №001-1425 від 11.11.2008 р., розмір заподіяної шкоди автомобілю складає 20946 грн. 31 коп. (т.1 а.с.7-17). Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту складає 20526 грн. 15 коп. Дана подія визнана страховою та згідно платіжного доручення №24378 від 28 листопада 2008 року ЗАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" виплатило страхувальнику страхове відшкодування за ремонт автомобіля DAEWOO LANOS, державний реєстраційний номер [NUMBER] - 20526 грн. 15 коп. (т.1 а.с.20). Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. На підставі п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини обох водіїв, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається із загального розміру спричиненої шкоди у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (ч.5 ст.11 ЦК України). З висновку судової автотехнічної експертизи №1447-АТ/13-23 від 03.09.2013 р., наявного в матеріалах цивільної справи (т.1 а.с.180-184) та адміністративного матеріалу №3-5930/07 доданого до цивільної справи вбачається, що в діях як [PERSON] так і [PERSON], при зіткненні автомобілів маються порушення Правил дорожнього руху, що знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням ДТП та її наслідками. Так в діях [PERSON] вбачається порушення п.8.7.3 (ґ, е) Правил дорожнього руху України, а в діях [PERSON] вбачається порушення п.10.1 Правил дорожнього руху. Такий висновок судової автотехнічної експертизи безпосередньо є свідченням вини обох водіїв, як [PERSON] так і [PERSON] у вчиненні ДТП. Висновок даної експертизи нічим не спростований. Ступінь вини кожного з водіїв суд вважає рівною. Суд не погоджується з думкою представника позивача Сенченкова І.Г. про те, що лише постанова про накладення адміністративного стягнення або вирок у кримінальній справі, що набрали законної сили є єдиним належним доказом вини особи у скоєні адміністративного правопорушення або злочину, оскільки відсутність протоколу про адміністративне правопорушення та не притягнення учасника ДТП до адміністративної чи кримінальної відповідальності не означає відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності. Згідно п.4.2. договору страховик - ЗАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" - зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику - [PERSON], або вигодонабувачу - ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, відповідно до вищенаведених вимог закону, позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи відповідальної за завдану шкоду. Страхове відшкодування страхувальнику [PERSON] виплачене на підставі страхового акту №И-15754 від 22.11.2008 р. (т.1 а.с.19) в повному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням №24378 від 28.11.2008 р. (т.1 а.с.20). Відповідач під час судового розгляду даного позову заявив клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи, згідно висновку якої вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля DAEWOO LANOS, в результаті пошкодження останнього під час ДТП, що мала місце 13.09.2008 р., становить 19579,87 грн. (т.1 а.с.140-144). Даний висновок експертизи суд вважає неналежним доказом, оскільки вимоги ст.27 Закону України «Про страхування» чітко встановлюють, що право вимоги переходить у межах фактичних затрат, в даному випадку фактичні затрати становлять - 20676 грн. 15 коп. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована. Так, довідка видана СТДВ «Глобус», яка міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.91), стосується іншої особи - [PERSON], а не відповідача - [PERSON]. Також, даний поліс оформлено на автомобіль ВАЗ 2106, тобто не на транспортний засіб, який був учасником ДТП (т.2 а.с.42-43). Також судом встановлено що страховий випадок стався у межах строку дії договору страхування. Так, п.9 Договору страхування передбачено, що Договір вважається щорічно продовженим на відповідний строк, за який здійснена сплата страхового платежу (т.1 а.с.60). Додатковою угодою №1 від 25.03.2007 р. до Договору страхування встановлено, що у разі лонгації Договору страхування розмір платежу щорічно зменшується на 5% від попереднього платежу (т.2 а.с.99). З роздруківки платежів за 21.03.2008 р., наданої ПАТ КБ «Приват Банк», вбачається, що сплата страхового платежу була здійснена (т.2 а.с.101), а тому Договір страхування продовжив свою дію. Будь-яких підстав ставити під сумнів достовірність даної Додаткової угоди через відсутність оригіналу суд не вбачає. Таким чином, норма п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України щодо визначення розміру відшкодування у відповідній частці за умов наявності вини обох водіїв, які керували автомобілями, свідчить про встановлення дещо меншого розміру відшкодування шкоди в порядку регресу, в розумінні ч.1 ст.1191 ЦК України. Оскільки суд вважає ступінь вини кожного з водіїв - учасників дорожньо-транспортної пригоди - рівною, на користь позивача слід стягнути половину виплаченого ним страхового відшкодування в сумі 10338 грн. 08 коп., судові витрати за інформаційно-технічне забезпечення справи у сумі 120 грн. та судовий збір 103, 38 грн. - пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Також суд стягує з позивача судові витрати, понесені відповідачем по оплаті судової автотехнічної експертизи, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, у сумі 392 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial