Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

14 серпня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства " Чорноморський суднобудівний завод " ( далі - ЧСЗ ) , в якому просив зобов'язати відповідача змінити формулювання причини звільнення з роботи [PERSON] в наказі від 11 серпня 2014 року № 735 "за власним бажанням за статтею 38 КзпП України" на "за власним бажанням за частиною 3 ст. 38 КзпП України" , стягнення вихідної допомоги в розмірі 50296,14 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , а також 20 000 грн. У рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В судове засідання позивач та його представник надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили про їх задоволення з підстав, визначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився , надав письмові заперечення, в яких позов не визнав та просив суд про відмову у позові. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. З 10 вересня 2007 року [PERSON] за наказом № 44 прийнятий на посаду начальника фінансового відділу ДАХК "ЧСЗ" - за наказом № 285 від 22.06.2011 року перейменовано в ПАТ "ЧСЗ". 04 грудня 2013 року по ПАТ "ЧСЗ" було видано наказ № 863 "Про продовження строку праці підприємства в режимі неповного робочого часу" - тривалість робочого тиждня 32 годин строком з 1 січня по 30 червня 2014 року. 30 квітня 2014 року по ПАТ "ЧСЗ" було видано наказ № 171 "Про продовження строку праці підприємства в режимі неповного робочого часу" - тривалість робочого тиждня 24 годин строком з 1 липня по 30 вересня 2014 року - в зв'язку з фінансовою кризою, що відбувається в країні та світі. 22 липня 2014 року прийняте Спільне Рішення дирекції ПАТ "ЧСЗ" та профспілкового комітету первісної профспілкової організації "Про зменшення витратної частини заводського бюджету" , за яким вирішено працівникам заводу категорії керівників, спеціалістів, службовців та допоміжних робітників, які виявили бажання звільнитися до 11 серпня 2014 рку за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗПП) і за власним бажанням ( ст. 38 КзпП) по узгодженню з керівниками підрозділів, виплачувати з моменту розрахунку матеріальну допомогу в розмірі трьох окладів з виплатою заборгованості по заробітній платі та компенсації відпустки. 28 липня 2014 року по ПАТ "ЧСЗ" було видано наказ № 265 "Про зменшення витратної частини заводського бюджету" , за яким запропоновано працівникам заводу категорії керівників, спеціалістів, службовців та допоміжних робітників звільнитися до 11 серпня 2014 рку за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗПП) і за власним бажанням ( ст. 38 КзпП) по узгодженню з керівниками підрозділів. При звільненні працівників до 11 серпня провести повний розрахунок у відповідності до законодавства України і виплатити матеріальну допомогу в розмірі трьох окладів згідно шататного розпису. 30 липня 2014 року позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КзпП України з 08 серпня 2014 року і проханням провести повний розрахунок при звільненні за ст. 116 КзпП та виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середньогозаробітку за ст. 44 КзпП. 30 липня 2014 року на заяву накладено резолюцію про відмову у задволенні заяви і зазначено "запропонувати переписати заяву у відповідності до наказу № 265 від 28.07.2014 р.". Згідно Наказу ПАТ "ЧСЗ" № 735к від 11.08.2014 року позивача звільнено з роботи з 11 серпня 2014 року за власним бажанням за ст. 38 КзпП України; виплатити при звільненні матеріальну допомогу в розмірі трьох окладів згідно штатного розпису - на підставі заяви [PERSON], наказу 3 265 від 28.07.2014 року та спільного рішення від 28.07.2014 року. Згідно Табелю обліку використаного робочого часу за серпень 2014 року, позивач був повний робочий день на ЧСЗ 1, 4-8 серпня включно та 11 серпня. В Розрахунковій записці [PERSON] міститься запис від 08 серпня 2014 року про звільнення за ст. 38 п. 3 КзпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі трьох середньомісячних зарплат. В особовій картці позивача міститься запис про звільнення 11.08.2014 р. за наказом № 735-к за ст. 38 КзпП України, в чому розписався позивач. Згідно Акту від 11 серпня 2014 року комісії ПАТ "ЧСЗ" , [PERSON] був ознайомлений з наказом про звільнення , від підпису відмовився. З наданих позивачем банківської виписки за розрахунковим рахунком, а також Довідки ПАТ "ЧСЗ" № 6001125 від 18.09.2014 року про погашення заборгованості по заробітній платі [PERSON], вбачається, що виплата заробітної плати проходила з порушенням строків її випалти на два-чотири місяці протягом 2013-2014 років. Також з зазначеної довідки вбачається, що повний розрахунок з позивачем був проведений 12 серпня 2014 року - тобто наступного дня після звільнення, при цьому при розрахунку згідно наказу від 29 липня 2014 року № 271 виплачена матеріальна допомога в розмірі трьох окладів 10 140 грн. За такого, суд приходить дов исновку, що матеріалами справи підтверджено, що не бажаючи продовжувати трудові відносини з відповідачем, 30 липня 2014 року позивач подав вмотивовану заяву про його звільнення, у зв'язку з порушенням працедавцем трудового законодавства - ч.3 ст. 38 КЗпП України. Так, відповідно до ст. 38 КзпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За ст. 44 цього Кодексу , при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку - якщо припинення відбулося внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) . Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача, що систематичні порушення строків виплати заробітної плати є несуттєвим порушенням трудового законодавства і на відсутність скарг від самого [PERSON], до адміністрації ПАТ "ЧСЗ" протягом останніх років , не дають йому право на звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗП П України, оскільки таке є наслідком невірного тлумачення норм права. Не може погодитися суд і з твердженням відповідача, що " [PERSON] насправді керувався наказом № 265 від 28 липня 2014 року, за яким було запропоновано звільнитися за власним бажанням з 11 серпня 2014 року з метою отримання матеріальної допомоги", оскільки таке твердження нічим не підтверджено і суперечить волевиявленню ппрацівника, чітко викладеному у його заяві про звільнення. З боку ж адміністрації ПАТ "ЧСЗ" було допущено грубе порушення трудового законодавства, оскільки відмова у задоволенні заяви працівника з підстав "запропонувати переписати заяву про звільнення" - суперечить діючому законодавству. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст. ст. 38 КЗпП України (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-120 цс/12 від 31 жовтня 2012 року, № 6-157 цс/12 від 20 лютого 2012 року). Згідно ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115-116, 2371 КЗпП України та Закону України "Про оплату праці" кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або вільно погоджується виконувати. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Порушення права людини на отримання винагороди за працю слід розглядати як посягання на її конституційне право на гідне життя та на здоров'я. За такого, позовні вимоги позивача в частині зобов'язання ПАТ "ЧСЗ" видати наказ про припинення трудових відносин з [PERSON] з 11 серпня 2014 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України - порушення трудового законодавства працедавцем та внести відповідний запис в його трудову книжку. Так, змінити формулювання причин звільнення можливо, якщо обставинам, які стали підставою звільнення дана неправильна юридична кваліфікація. Тоді суд може змінити формулювання причини звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю - адже звільняючи позивача за власним бажанням , відповідач не пов'язував обставини, викладені в заяві як дійсну причину бажання такого зільнення . При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сумм. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Дійсно, в силу ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у частині 3 ст. 38 названого кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. При обрахуванні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки розрахунку при звільненні, а також в інших випадках збереження середньої заробітної плати, підлягають врахуванню роз'яснення п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та ч. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», положення Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами). Зокрема про те, що всі виплати включаються в розрахунок заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов'язком роботодавця та працівника. Суд визначає розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці. Враховуючи вищевикладене, розмір середнього заробітку позивача становить 16756,38 грн., виходячи із нарахованої заробітної плати за червень - липень 2014 року, а саме: за червень 16308,20 грн. + 17222,56 грн. за липень = 33530,76 грн. : 2 місяці = 16756,38 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 30,15 грн., виходячи з такого розрахунку: 33530,76 грн. за два місяці : 42 робочих днів ( згідно Табелю обліку) у цих двох місяцях = 798,35 грн. За такого, розмір вихідної допомоги, який підлягає стягненню на користь позивача становить 40129,14 грн. , із такого розрахунку: 16756,38 грн. х 3 = 50269,14 грн. - 1209,69 грн. = 40129,14 грн., сума якої визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04 лютого 2014 року порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "ЧСЗ" та введена процедура розпорядження майном боржника.Ухвалою цього ж суду від 27 травня 2014 року строк процедури був продовжений до 30 липня 2014 року. Статтею 117 Кодексу встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільнені його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а статтею 237-1 - відшкодувати працівникові завдану моральну шкоду. Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку, то суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню . Враховуючи положення п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд вважає, що відповідач не довів відсутність своєї вини у затримки виплати заробітної плати. Розрахунок компенсації за час затримки розрахунку при звільненні відповідає вимогам п.21 цієї Постанови та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). , виходячи з середньоденної заробітної плати позивача і кількості днів затримання - 33 робочих днів і становить 26345,55 грн. Як роз'яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Враховуючи, що позов щодо стягнення вихідної допомоги задоволено частково, виходячи з розміру задоволених вимог, співвідношення присудженої суми до середнього заробітку позивача, який складав 16 756,38 грн., добровільне нарахування відповідачем встановленого розміру матеріальної допомоги у розмірі 10140 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 10 000 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 2371 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Враховуючи тривалість і ступінь душевних страждань позивача спричинених неправильним звільненням та затримкою виплати вихідної допомоги, а також скрутне становище Заводу, який знаходиться в стані банкрутства, викликане в тому числі і з незалежних від відповідача причин, суд вважає достатньою компенсацію моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Таким чином, позов слід задовольнити частково. В силу ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 501 грн. 29 коп.

Outcome: approved