Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], після смерті останнього відкрилася спадщина за законом. До спадкового майна входить нерухоме майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS]. Даний житловий будинок відносився до категорії колгоспних дворів, тому кожному, хто проживав у даному будинку належали рівні частки даного нерухомого майна. Так, як в даному домогосподарстві станом на квітень 1991 року проживали та були прописані (зареєстровані): його батько - [PERSON], який помер [INFO] року; його матір - [PERSON] і він - [PERSON], тому кожному з них належала 1/3 частина нерухомого майна. Після смерті [PERSON], його частину успадкувала матір - [PERSON] та він. Крім них, до спадкоємців першої черги відносяться треті особи по справі: [PERSON] та [PERSON], які втратили свою частку колгоспного двору в даному нерухомому майні. Його матір, яка є відповідачкою по справі, без його згоди оформила свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] і зареєструвала право власності на дане нерухоме майно в Глибоцькому КРБТІ 17 вересня 2012 року номер витягу 35525467, реєстраційний номер 37587124. В подальшому його матір мала намір подарувати дане нерухоме майно третій особі по справі - [PERSON], однак договір дарування не оформила у зв'язку з відсутністю згоди органу опіки та піклування, оскільки в даному житловому будинку проживає його неповнолітня донька - [PERSON] Таким чином, його матір позбавила його обов'язкової частки в даному нерухомому майні. Він після смерті свого батька, зробив ремонтні роботи і значно покращив даний житловий будинок. З огляду на вищевикладене, просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно САЕ № 765026, видане 11 вересня 2012 року на підставі рішення № 51 виконавчого комітету Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 29 серпня 2012 року, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] в Глибоцькому КРБТІ, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 077350, виданого [PERSON], скасувати реєстрацію в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010781200042 в Глибоцькому районному відділі земельних ресурсів від 04 вересня 2007 року, кадастровий номер 7321082000:01:001:0137 на ім'я [PERSON], а також поділити спірне майно відповідно до позовних вимог. Під час розгляду справи позивач [PERSON] неодноразово змінював позовні вимоги, згідно останнього варіанту змінених та уточнених позовних вимог від 10 квітня 2014 року просить суд: визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно САЕ № 765026, видане 11 вересня 2012 року на підставі рішення № 51 виконавчого комітету Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 29 серпня 2012 року та вказане рішення органу місцевого самоврядувння, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] в Глибоцькому КРБТІ, визнати недійсним державний акт на паво власності на земельну ділянку серії ЯД № 077350, виданого [PERSON], скасувати реєстрацію в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010781200042 в Глибоцькому районному відділі земельних ресурсів від 04 вересня 2007 року кадастровий номер 7321082000:01:001:0137 на [PERSON], а також просить суд визнати за ним право власності на 18/20 частин даного нерухомого майна вартістю 266 975,33 грн., за [PERSON] визнати право власності на 1/20 частину вартістю 13 876,33 грн. та за [PERSON] право на 1/20 частину вартістю 13 876/33 грн., а також стягнути з відповідачів витрати понесені по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві і просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Глибоцького КРБТІ Чорней А.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа та представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність і просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, показання експерта та, дослідивши матеріали справи, суд встановив обставини та відповідні їм правовідносини і визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності Відповідно до вимог ст.123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин частка члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його з складу двору без утворення нового двору… Розмір частки члена двору встановлюється виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] - чоловік відповідачки [PERSON] та батько позивача [PERSON] і третіх осіб [PERSON], [PERSON], після смерті останнього відкрилася спадщина за законом. До спадкового майна входить частка померлого у нерухомому майні, а саме житловому будинку по [ADDRESS]. Даний житловий будинок відносився до категорії колгоспних дворів, оскільки померлий [PERSON] та відповідачка [PERSON] працювали у колгоспі, відповідачка вийшла на пенсію з колгоспу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність" застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Визначення суспільної групи господарства урегульовано Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26. За змістом п.20 Вказівок суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім'ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію. Як вбачається з по господарських книг станом на 15 квітня 1991 року в господарстві проживало 4-ро членів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] тому кожному з них належали рівні частки даного нерухомого майна (1/4). Після смерті [PERSON] спадщину прийняли шляхом вступу в управління спадковим майном, його дружина - [PERSON] та його діти: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Таким чином частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали становити 5/16 (1/4 + 1/16 = 5/16), а частка [PERSON] - 1/16 (1/4 : 4 = 1/16). Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закону України "Про власність". Суд відхиляє доводи третьої особи [PERSON] про те, що позивач [PERSON] не вступив в управління спадковим майном після смерті батька, оскільки вони спростовуються поясненнями сторін та показаннями свідків. Зокрема, судом встановлено, що позивач після похорону батька проживав у спірному господарстві. Також суд відхиляє доводи позивача [PERSON] про те, що треті особи [PERSON] та [PERSON] не вступили в управління спадковим майном, оскільки вони спростовуються поясненнями сторін та показаннями свідків. Зокрема, що вони були присутніми на похоронах, користувалися предметами домашнього вжитку. Третя особа [PERSON] допомагав матері по господарству, допомагав проводити косметичний ремонт, тощо. Більш того, третя особа [PERSON] на час смерті батька була неповнолітньою та знаходилася на його утриманні. З технічної документації на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS], а саме з витягу на нерухоме майно від 11 вересня 2012 року, вбачається, що [PERSON] є власником даного нерухомого майна до складу якого входить житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б», «Г», «Д», «Е», «Є», «Ж», «Й», гараж літ «В», убиральня літ. «З», коптильня літ. «И», літня кухня літ. «І», погріб літ. «Ї», навіс літ. «К», колодязь №1, огорожа № 2, 3, вимощення № І.ІІ. Рішенням Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 51 від 29 серпня 2012 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок та господарські споруди, які розташовані по [ADDRESS]. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 вересня 2012 року, що видане на ім'я [PERSON] їй належить житловий будинок та господарські споруди, які розташовані по [ADDRESS]. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7 вимоги про зміну розміру часток можуть бути пред'явлені як учасниками спільної власності, частка яких збільшилась, так і тими з них, частка яких зменшилась внаслідок проведеної іншими співвласниками прибудови, надбудови чи перебудови, а також у зв'язку зі зносом частини будинку, що входила до їх частки. Як встановлено судом та визнається сторонами будівельні роботи в спірному господарстві здійснювалися після 2001 року. Згідно довідки виконкому Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 1345 від 29 жовтня 2012 року третя особа [PERSON] виїхала за межі держави у лютому 2001 року без зняття з реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується поясненнями учасників процесу та показаннями свідків покращення у спірному господарстві здійснювалося за рахунок позивача та відповідачки. Третя особа [PERSON] на вказані цілі надала тільки 2600 доларів США, що еквівалентно 20800 грн. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з висновку № 191 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 13 березня 2014 року загальна ринкова вартість нерухомого майна до проведення покращень становить 41629 грн., вартість виконаних ремонтних робіт - 253099 грн. Також в судовому засіданні встановлено та підтверджується показаннями експерта [PERSON], що при проведенні вказаної експертизи не враховано те, що в господарських спорудах для встановлення нових покрівель використано менше матеріалів і робіт, оскільки використовувались не нові матеріали, а вже існуючі, що згідно пояснень експерта зменшує вартість виконаних ремонтних робіт на 13466 грн. За таких обставин вартість виконаних ремонтних робіт у спірному господарстві становить 239633 грн., а загальна ринкова вартість спірного нерухомого майна становить 281262 грн. Тому частки позивача [PERSON] і відповідачки [PERSON] становитимуть по 435/1000 (41629 *100% : 281262 * 5/16 + (239633-20800)*100%: 281262 - (41629*100% : 281262 *1/16) = 435/1000); частка третьої особи [PERSON] становитиме 121/1000 (41629 *100% : 281262 * 5/16 + 20800*100%: 281262 = 121/1000), а частка третьої особи [PERSON] становить 9/1000 (41629 *100% : 281262 * 1/16 = 9/1000). Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. За таких обставин позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно САЕ № 765026, видане 11 вересня 2012 року на підставі рішення № 51 виконавчого комітету Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 29 серпня 2012 року, скасування державну реєстрацію права власності [PERSON] в Глибоцькому КРБТІ підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 435/1000 часток. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданого [PERSON] та скасування його реєстрації, суд виходить із того, що вказаний державний акт виданий відповідачці на підставі рішення Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 27 травня 2007 року № 51-907, яке позивачем не оскаржується, при винесенні вказаного рішення сільською радою, позивачем було написано заяву про відмову від земельної ділянки на користь матері. Більш того позивач належними і допустимим доказами не довів, що порушенні його права, оскільки право власності на нерухоме майно у тому числі на житловий будинок та господарські споруди виникають відповідно до вимог ст. 182, ч.2 ст. 331 ЦК України з моменту державної реєстрації, на даний час позивач своє право не зареєстрував, тому у нього не виникло право власності, і у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання права власності за третьою особою [PERSON], оскільки у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що згідно з положеннями ст. ст. 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 1 ЦПК України та з урахуванням положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом, оскільки [PERSON] не заявляла позовних вимог про визнання за нею права власності, суд не вправі визнати за нею право власності. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам слід стягнути судові витрати у справі. Так, з Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області слід стягнути на користь позивача 243,60 грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору, а також з відповідачки [PERSON] на користь позивача слід стягнути 903,50 грн., з яких: 243,60 грн. судовий збір та витрати на проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 659,90 грн. Щодо витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи № 943 від 06 серпня 2013 року, то вони не підлягають стягненню з відповідачів, оскільки дана експертиза визначає варіанти поділу в натурі спільного майна, а судом рішення щодо цього питання не виносилось. Також не підлягають стягненню судові витрати за правову допомогу, оскільки суду не надано їх розрахунок. На підставі викладеного, ст.ст. 120, 123, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) ст.ст. 186, 331, 372, 1301 ЦК України, ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та

Outcome: partial