Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

12 березня 2012 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 23 лютого 2007 року між ВАТ «БТА Банк», яке змінило свою організаційно - правову форму та назву на ПАТ «БТА Банк», що підтверджується копією витягу із Статуту про внесення змін від 28 січня 2010 року та [PERSON] було укладено кредитний договір №18/07-Д, згідно з яким банк надав йому грошові кошти у сумі 8 000 доларів США, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит до 23 лютого 2009 року включно, частинами - у розмірах та у строки згідно з графіком повернення кредиту та сплачувати проценти з розрахунку 20,0 %. Виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору забезпечується порукою: [PERSON], що підтверджується договором поруки №18/07-Д від 23 лютого 2007 року та [PERSON], підтверджується договором поруки №18/07-Д від 23 лютого 2007 року. Але, боржник [PERSON] не виконав взяті зобов'язання та станом на 24 січня 2012 року заборгованість складає у розмірі 2 482,68 доларів США, що є еквівалентно за курсом НБУ 19 836,12 гривень та штрафні санкції у сумі 35 267.64 гривень, разом складають 55 103.76 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 1 562,91 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 12 487, 34 гривень; строкова заборгованість за сплатою процентів 27,28 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 221,96 гривень; прострочена заборгованість за сплатою процентів 891,99 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 7 126,82 гривень; пеня, нарахована за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 33 802,16 гривень; три проценти річних за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків 1 465.48 гривень. 23 травня 2012 року заочним рішенням Ленінського районного суду м.Донецька позовні вимоги публічного акціонерного товариства „БТА Банк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. 10 січня 2014 року ухвалою Ленінського районного суду м.Донецька заява [PERSON] задоволена та заочне рішення скасоване. 24 лютого 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Донецька позов публічного акціонерного товариства „БТА Банк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства „БТА банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 482,68 доларів США, що є еквівалентно за курсом НБУ 19 836,12 гривень та штрафні санкції у сумі 35 267.64 гривень, разом скидають 55 103.76 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 1 562,91 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 12 487, 34 гривень; строкова заборгованість за сплатою процентів 27,28 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 221,96 гривень; прострочена заборгованість за сплатою процентів 891,99 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 7 126,82 гривень; пеня , нарахована за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 33 802,16 гривень; три проценти річних за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків 1 465,48 гривень та судовий збір у сумі 551,04 гривень. Не погодившись з рішенням суду, представник [PERSON] - [PERSON] надіслав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд не здійснив всебічне і повне вивчення матеріалів справи та ухвалив рішення в порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: позивачем не доведено що саме відповідачем 03 липня 2009 року була здійснена оплата 100 доларів США в касу позивача, оскільки останній платіж відповідачем був здійсненний 10 листопада 2008 року. Дана обставина є істотними умовами, оскільки вони вказують на наявність або відсутність переривання перебігу позовної давності. А тому, стосовно частини позовних вимог скінчився строк позовної давності. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] -[PERSON], доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційної інстанції представник позивач просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. В судове засідання не з'явилися відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать телефонограми у матеріалах справи, які зареєстровані у журналі телефонограм №2 за №5031-5032, а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.138-139,141-143). Крім цього, до апеляційного суду надійшли заяви від відповідачів: [PERSON], [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності, апеляційну скаргу підтримують(а.с.144-145). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, представника відповідача [PERSON]- [PERSON], дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається наступне. 23 лютого 2007 року між ВАТ «БТА Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №18/07-Д, згідно з яким банк надав грошові кошти у сумі 8 000 доларів США, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит до 23 лютого 2009 року включно, частинами - у розмірах та у строки згідно з графіком повернення кредиту та сплачувати проценти з розрахунку 20,0 % (а.с.21-25). Виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору забезпечується порукою: [PERSON], що підтверджується договором поруки №18/07-Д від 23 лютого 2007 року та [PERSON], підтверджується договором поруки №18/07-Д від 23 лютого 2007 року (а.с. 26- 31). Оскільки [PERSON] не виконав взяті зобов'язання, станом на 24 січня 2012 року заборгованість за кредитним договором склала у розмірі 2 482,68 доларів США, що є еквівалентно за курсом НБУ 19 836,12 гривень та штрафні санкції у сумі 35 267.64 гривень, разом скидають 55 103.76 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 1 562,91 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 12 487, 34 гривень; строкова заборгованість за сплатою процентів 27,28 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 221,96 гривень; прострочена заборгованість за сплатою процентів 891,99 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 7 126,82 гривень; пеня , нарахована за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 33 802,16 гривень; три проценти річних за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків 1 465.48 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-10). 23 квітня 2010 року на ім'я [PERSON], [PERSON] були направлені вимоги про усунення порушення за кредитним договором (а.с.11-16). Відповідно до виписки з особового розрахунку [PERSON], 03 липня 2009 року була здійсненна оплата за погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 100 доларів США(а.с.18). Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором виходив з вимог ст.ст. 526,625,553,554,1050 ЦК України та зазначив, що банк повністю виконав свої обов'язки, проте відповідач [PERSON] порушив умови договору, несвоєчасно сплачував за кредитний договір та порушив графік погашення кредиту. Крім цього, позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки останній платіж відповідачем здійснений у липні 2009 року, а визнання боргу перериває перебіг строку давності. Але, з таким висновком суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором повністю погодитися не можливо з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України вбачається, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Проте, ч.3 ст .303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору №18/07-Д від 23 лютого 2007 року, позивачем ПАТ «БТА Банк» 23 квітня 2010 року на ім'я [PERSON] була направлена вимога про погашення заборгованості за кредитним договором на протязі 30 днів з моменту отримання даної вимоги, оскільки позичальник не сплачує заборгованість за кредитом та відсотками (а.с.14). Оскільки строк дії кредитного договору сплинув 23 лютого 2009 року, позивач повинен був направити вимогу поручителям протягом 6 місяців до 23 серпня 2009 року, проте вимога була направлена лише 23 квітня 2010 року. Зазначена вимога направлена 23 квітня 2010 року, проте Відповідно до 6.1 договорів поруки від 23 лютого 2007 року № 18/07-Д (ДП) договори набувають сили з моменту підписання його сторонами та діють до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.27, 30) Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Із договорів поруки від 23 лютого 2007 року №18/07- Д(ДП) вбачається, що в них не встановлені строки, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п.1.3 кредитного договору зазначено, що строк повернення кредиту 23 лютого 2009 року (а.с.21). За таких обставин у ПАТ «БТА Банк» виникло право пред'явити вимогу до поручителів [PERSON] та [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором від 23 лютого 2007 року - протягом шістьох місяців - до 23 серпня 2009 року. Як вбачається з матеріалів справи таку вимогу до поручителя банк в зазначений термін не направляв. Вимоги, які містяться в матеріалах справи, датовані 23 квітня 2010 року, тобто поза межами 6-місячного строку (а.с.14). Таку вимогу до поручителя банк пред'явив, однак, як вбачається з матеріалів справи, лише 12 березня 2012 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2013 року у справі 6-107цс13. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону вбачається, що рішення суду в частині солідарного стягнення суми заборгованості з поручителів - відповідачів [PERSON], [PERSON], підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині з вищенаведених підстав. Що стосується рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], то вказане рішення суду в цій частині є правильним і відповідає вимогам ст..ст.526,625,1050 ЦК України, оскільки згідно із вказаним статтями банк мав право на стягнення заборгованості з основного боржника через порушення ним умов кредитного договору, а саме: [PERSON] несвоєчасно сплачував платежі за кредитним договором та порушив графік погашення заборгованості по кредиту. Виходячи з наведених норм права, вказана заборгованість повинна бути стягнута лише з [PERSON]. Довід апеляційної скарги про пропущення банком строку позовної давності не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається чиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обов'язку. Відповідач [PERSON] сплатив 100 доларів США у липні 2009 року, а позивач звернувся до суду з позовом у березні 2012 року,тобто в межах строку позовної давності. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За вказаних обставин доводи представника відповідача про несплату його довірителем 100 доларів США на погашення заборгованості за кредитним договором є неспроможними. У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача доказів, які б спростовували висновки суду щодо не сплати 100 доларів США на погашення заборгованості за кредитним договором не надав. А крім цього, зазначений довід апеляційної скарги проте, що відповідач [PERSON] не сплачував 100 доларів США у липні 2009 року є неспроможним також, оскільки згідно з технічною фіксацією судового процесу судом першої інстанції 10 лютого 2014 року саме представник відповідача визнав сплату цієї суми [PERSON] У зв'язку із задоволенням позовних вимог позивача, судові витрати, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. (в редакції за станом на день виникнення правовідносин) (далі Закон), підлягають стягненню з відповідача [PERSON]. А тому, рішення Ленінського районного суду м. Донецька в частині солідарного стягнення з відповідачів судового збору підлягає скасуванню. У зв'язку з чим, необхідно стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „БТА Банк" судовий збір у сумі 551,04 грн. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Outcome: partial