Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

11 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсним кредитного договору №004-14091-060807 про відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 06 серпня 2007 року та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що кредитний договір від 06 серпня 2007 року він не підписував, кредитну картку з встановленим лімітом коштів не отримував, тому зобов"язань перед банком за даним договором у нього не виникло. Крім того, діями відповідача щодо безпідставного вимагання кредитних коштів йому завдана моральна шкода у вигляді депресії, яку оцінив у 10 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, що у ньому викладені. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на не доведення позивачем обставини щодо непідписання кредитного договору. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що у відповідності до пункту 1.2 договору №004-14091-060807 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 06 серпня 2007 року між ТОВ "КБ "Дельта Банк" та [PERSON], Банк відповідно до наданого Держателем пакету документів, а також згідно з умовами Банку та чинного законодавства, відкриває Держателю картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України-гривні, випускає та надає Держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки. Банк відкриває Держателю Кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн та на день укладення договору встановлює ліміт кредитної лінії на Рахунку в сумі 2508 грн. (п.1.3 Договору), а Держатель зобов"язаний погашати кредит шляхом оплати щомісячного обов"язкого платежу у розмірі 7% від суми поточної заборгованості, процентів річних, плат, штрафів та інших щомісячних платежів, що визначені в Тарифному пакеті "Віза Лояльний". Станом на 21 лютого 2013 року у [PERSON] перед Банком внаслідок несвоєчасної сплати суми кредитних коштів за вказаним договором значиться заборгованість у розмірі 2875 грн. 56 коп., яку банк пред"явив до стягнення у судовому порядку. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 грудня 2013 року, в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року вказані рішення судів були скасовані в тому числі й за обставин не поставлення [PERSON] питання про визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що він його не підписував, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції й розглядається по суті. За вказаним [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він кредитний договір не підписував й кредитні кошти не отримував. За висновком судово-почеркознавчої експертизи, проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Миколаївській області №1818 від 24.12.2014 року, відповісти на питання "Чи виконаний підпис у договорі №004-14091-060807 від 06 серпня 2007 року про надання кредиту, тарифі на обслуговування платіжних карток Visa Classic, анкеті клієнта-фізичної особи [PERSON] не представилось можливим у зв"язку з тим, що виявлені ознаки співпадіння та розбіжностей в порівнюваних об"єктах містять у собі малий об"єм почеркової інформації, а неспівставність транскрипцій досліджуваних підписів не дозволяють зробити висновок про наявність або відсутність тотожності досліджуваного підписів у категоричній чи ймовірній формі (а.с.77-82). Як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області №64 від 01.08.2014 року запис: "[PERSON]." в графі "Держатель" в договорі №004-14091-060807 від 06 серпня 2007 року; запис "[PERSON]." в графі: "Прізвище та ініціали" в анкеті-клієнта фізичної особи; запис "[PERSON].6.08.2007г." в графі: "З тарифами ознайомлений" в тарифі на обслуговування платіжних карток Visa Classic, ймовірно, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Згідно висновку повторної судово-почеркознавчої експертизи НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області №12 від 03.02.2015 року записи "06.08.2007" в графі: "Заповнюється Держателем при отриманні Карток та ПІН-конвертів", ймовірно, виконані не [PERSON], а іншою особою. Встановити: чи виконані підписи в графі "заповнюється Держателем при отриманні Карток та ПІН-конвертів"; підписи навпроти запису: "Копії вірні [PERSON] на копії картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Снігурівському районі та копії паспорту [NUMBER], виданого 09 червня 2006 року на ім"я [PERSON], не виявилось можливим, в зв"язку з неспівставністю підписів. Записи "Копії вірні, [PERSON], [PERSON]." на копії картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Снігурівському районі та копії паспорту [NUMBER], виданого 09 червня 2006 року на ім"я [PERSON]", ймовірно, виконані не [PERSON], а іншою особою. Як вбачається з дослідницької частини висновку №12, було виявлено розбіжності за загальними ознаками (розгону) та окремими ознаками щодо форми рухів при виконанні літер та їх елементів, протяжності рухів при виконанні літер, тощо. Відсутність категоричного висновку пояснюється тим, що встановлені розбіжні ознаки стійкі, але малочисельні (так як в досліджуваних записах міститься дуже малий об"єм графічного матеріалу). Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Відповідач в судовому засіданні не спростував доводів позивача про те, що кредитний договір він не підписував, тоді як висновком почеркознавчої експертизи, призначеної у справі за клопотанням позивача, відповісти на відповісти на питання: «Чи виконаний підпис у договорі..» не представилось можливим, не представив суду належних доказів на підтвердження того, що позивач отримував банківську картку та ПІН-код до неї, тоді як висновком експерта категорично не підтверджено належність підпису позичальника про таке отримання на договорі, а запис прізвища позичальника та дати отримання картки й ПІН-коду ймовірно [PERSON] не виконував, а виконала інша особа. Вказані висновки експертиз відповідачем не спростовані. Крім того, як вбачається з досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №12014150310000216 за заявою ПАТ "Дельта Банк" про вчинення кримінального правопорушення за фактом зловживання службовим становищем колишнім кредитним інспектором ПАТ "Дельта Банк" Гробовенко О.В., відповідач не виключав можливості використання належних [PERSON] документів без його відома для укладення оспорюваного кредитного договору службовими особами банку. Постановою від 28.04.2014 року кримінальне провадження за вказаним фактом було закрите за відсутності ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України. Вказане узгоджується з висновком почеркознавчої експертизи №12 від 03.02.2015 року, відповідно до якої посвідчувальні записи [PERSON] на копії паспорту та ідентифікаційного коду ймовірно виконані не [PERSON], а іншою особою. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, що позивачем був схвалений спірний договір, в зв"язку із здійсненням оплат в рахунок погашення заборгованості, оскільки в судовому засіданні не доведено ким фактично здійснювалися дані проплати, а позивач в судовому засіданні категорично заперечив про їх здійснення. Посилання представника відповідача у підтвердження підписання договору [PERSON] на фото, яке як він ствердив було здійснене у момент видачі позичальнику кредитної картки, не приймається до уваги, оскільки не містить дати фотографування. Наявність на поштовому відправленні суду за адресою позивача на його ім"я підпису про отримання зазначеного повідомлення, який мав схожість з підписом позичальника виконаним в договорі 2007 року не підтверджує його відповідності саме [PERSON] Посилання представника відповідача на порушення п.1.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, вільні зразки підпису відповідача не відповідають об'єкту, який досліджується, за часом виконання. Проте в п. 1.5. вказаної Інструкції вказується на те, що вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням. Для проведення експертиз експерт використав наявні умовні-вільні зразки підпису [PERSON] Клопотань про надання інших умовно-вільних зразків експерт перед судом не заявляв. Таким чином, оцінюючи наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність волевиявлення позивача, направленого на укладення спірного договору, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України суперечить загальним засадам, додержання яких є необхідним для чинності правочину і згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання цього правочину недійсним. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що в результаті винних дій саме відповідача, а не інших осіб, від імені позивача був укладений оспорюваний договір, у задоволенні вимог позивача про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення, лише в частині визнання недійсним кредитного договору. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 900.48 грн. витрат за проведення почеркознавчої експертизи №1818 від 24.12.2014 року, сплачені ним за квитанцією 24 від 17.12.2014 року згідно рахунку №125 (а.с.74), 243,60 грн. судового збору та 650 грн за надання юридичної допомоги, а також 368,94 грн. в дохід держави згідно довідки НДЕКЦ у Миколаївській області про вартість проведеної експертизи №12 від 03.02.2015 року (а.с.99).

Outcome: approved