Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 серпня 2017 року о 21 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем «Фольцваген Гольф», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по 13 км. + 600 м. автодороги «Житомир-Сквира», Житомирського району у напрямку до м.Житомира, порушуючи вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, при виникнення небезпеки для руху у вигляді виконання водієм автомобіля «ВАЗ 2107», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] маневру розвороту, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу та здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», в наслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь кошти в розмірі понесених витрат в сумі 21846,46 гривень. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) осіб, про що повідомлено сторони. Позивача подав до суду заяву, де просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення позову. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що 05 серпня 2017 року о 21 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем «Фольцваген Гольф», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по 13 км. + 600 м. автодороги «Житомир-Сквира», Житомирського району у напрямку до м.Житомира, порушуючи вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, при виникнення небезпеки для руху у вигляді виконання водієм автомобіля «ВАЗ 2107», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] маневру розвороту, яку [PERSON] об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу та здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107». Внаслідок цієї ДТП автомобіль «ВАЗ 2107» позивача [PERSON] отримав механічні пошкодження. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді одного року 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с.8-11). Частиною 6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Вина [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] належить автомобіль «ВАЗ 2107», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.7). Визначаючи розмір матеріальної шкоди завданої позивачу в наслідок ДТП, судом враховуються обсяги механічних пошкоджень автомобіля, висновок №60 автотоварознавчого дослідження автомобіля «ВАЗ 2107», державний номерний знак [NUMBER] від 24 квітня 2018 року відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля становить 65846 гривень 46 копійок (а.с.18-37). Відтак, порушення відповідачем [PERSON] правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього і в її заподіянні. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст.1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між позивачем та СК «Універсальна», позивачу відшкодовано в рамках ліміту страхова виплата в сумі 44000 гривень. Виходячи із наведеного, суд має підстави для задоволення позову, а саме: в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 21846 гривень 46 копійок (65846,46 гривень (вартість матеріального збитку до ДТП) - 44000 гривень (виплата СК «Універсальна») = 21846 гривень 46 копійок). Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved