Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

29 жовтня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 051/8-6469, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредит на споживчі потреби у розмірі 300 тисяч гривень, строком на 10 років зі сплатою 15% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 10 жовтня 2017 року. В забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором 29 жовтня 2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку належні йому на праві власності нежитлові будівлі по [ADDRESS], які розміщені на земельній ділянці, що не є власністю відповідача. Отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] систематично порушував свої договірні зобов'язання, щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором у результаті чого станом на 21 лютого 2017 року у [PERSON] утворилась заборгованість за Договором кредиту на загальну суму 1074 702 гривні 28 копійок, яка складається із: - основного боргу - 270 000 гривень; - заборгованості за відсотками - 482 969 гривень 63 копійки; - розміру інфляційних втрат за кредитом - 30 500 гривень 89 копійок; - розміру інфляційних втрат за відсотками - 59 067 гривень 26 копійок; - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 79 056 гривень 61 копійка; - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 153 108 гривень 41 копійка. З огляду на принцип розумності та справедливості, користуючись своїми процесуальними правами та дбаючи про виконання відповідачем своїх зобов'язань, Банк не враховує суму неустойки (пені) і просить не стягувати її з відповідача. Зважаючи на невиконання [PERSON] зобов'язання щодо умов повернення кредиту, Банк 10 липня 2017 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Разом і матеріалами справи представник позивача подала суду клопотання (а.с. 29), у якому просила розглядати справу у всіх судових засіданнях без представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів і у разі повторної неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідачі у справі у судові засідання призначені на 07 та 17 серпня 2017 року, будучи належним чином повідомленим (а.с. 41-42, 43), не з'явився і не повідомив суд про причину неявки. Частиною 4 ст. 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 КК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 051/8-6469 (а.с. 5-8). Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (а.с. 25). Предметом договору є кредит в сумі 300 000 гривень, які [PERSON] отримав шляхом видачі готівки через касу на споживчі потреби у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 15 % річних за перший рік з наступним погашенням суми основної заборгованості. Щомісячно до 10 числа відповідач зобов'язувався сплачувати рівними частинами кошти в сумі 2500 гривень, починаючи з листопада 2007 року з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 10 жовтня 2017 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання [PERSON] передав в іпотеку нежитлові будівлі, що знаходяться в [ADDRESS], іпотечною вартістю 380 000 гривень. Позичальник, отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості, зворотності та платності, систематично порушував свої договірні зобов'язання, щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Зокрема, лише у 2008 році здійснював погашення заборгованості і загальна сума яку відповідач повернув Банку становить 5 004 гривні 10 копійок (зворот а.с. 17). Оскільки свого зобов'язання за договором кредиту відповідач належним чином не виконав, не погасив заборгованість, яка виникла, станом на 21 лютого 2017 року у нього утворилась заборгованість на загальну суму 1074 702 гривні 28 копійок (а.с. 17-20), з яких банк просить стягнути лише 842 537 гривень 78 копійок (без пені). Зокрема, із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення по кредиту було здійснено 17 квітня 2008 року (а.с. 17). Відповідні розрахунки заборгованості наявні і щодо відсотків, інфляційних втрат та пені по простроченому боргу та відсотках. Позивач стверджує, що дії відповідача щодо несплати заборгованості за договором порушують вимоги законодавства України про зобов'язання та його виконання, у зв'язку з чим виникла підстава для звернення до суду з відповідним позовом. Суд погоджується із такою позицією позивача, оскільки заборгованість за кредитом повністю підтверджена матеріалами справи та викладеними у позовній заяві обставинами. Із п. 1.1 Іпотечного договору слідує, що нежитлові будівлі, що знаходяться в [ADDRESS] розміщені на земельній ділянці, яка не належить відповідачу та передана йому у користування на підставі договору оренди від 01 квітня 2007 року. Нежитлові будівлі, що передані в іпотеку належать [PERSON] на праві власності на підставі рішення Третейського суду при Вінницькій торгово-промисловій палаті від 14 лютого 2006 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 27 лютого 2006 року. 23 травня 2017 року на адресу відповідача було відправлено повідомлення із вимогою у тридцяти денний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку. Додатково зазначено, що у разі невиконання цієї вимоги, Банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (нежитлові будівлі). Зазначені вимоги залишені [PERSON] без виконання. Укладеним іпотечним договором (а.с. 11-12) сторони узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 4.1 Договору іпотеки). За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таке ж право банку передбачено і у п. 4.5 Договору Іпотеки (а.с. 12). Згідно роз'яснень, що містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку». З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні. До такого висновку прийшов і Верховний Суд України у своїй постанові в справі № 6-2839цс16 від 21 грудня 2016 року. Згідно умови пунктів 1.3. кредитного договору сторони погодили вартість предмету іпотеки - 380 тисяч гривень. На підставі викладеного, суд зазначає дану початкову ціну предмету іпотеки у розмірі не нижчому 380 тисяч гривень, як погоджену між сторонами. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Суд прийшов до висновку про задоволення позову, а тому із [PERSON] як відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 12 638 гривень 07 копійок.

Outcome: approved