Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору № б/н від 11.06.2007 року в розмірі 11612 гривень 01 копійка та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 червня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким остання отримала кредит у сумі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконала, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 31.01.2017 року становить 11612,01 гривень та складається з наступного: - 215,25 грн. - заборгованість за кредитом; - 7416,72 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2950,90 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн.- штраф фіксована частина; - 529,14 - штраф процентна складова. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, то Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 31.01.2017 року, "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою" та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт. В судове засідання представник позивача не з'явився. Натомість в поданому разом із позовною заявою клопотанні вказав, що в разі неявки відповідача, ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника Банку з постановленням заочного рішення у справі. ( а.с. 2 ) Відповідач [PERSON] повторно на розгляд справи не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надала, хоча завчасно була повідомлена про час і дату розгляду справи в суді судовою повісткою (а.с. 26, 30). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не зявилась на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно повідомлена про час і дату розгляду справи в суді , заяви про розгляд справи у її відсутності не надала, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 11.06.2007 року кредитного договору № б/н, за яким Банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, відповідач отримала кредитні кошти на загальну суму 4000 грн., зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 22,80% річних та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується документально. ( а.с. 6- 13) Отже, як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем та складається з Анкети позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг", "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку", а також з розрахунку заборгованості, Банк свої зобов'язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній карті, про що свідчить рух коштів по рахунку, починаючи з 26.10.2007 року в сумі 3996,40 грн.. Поряд з цим, в подальшому свого обов'язку по поверненню використаного кредиту у строки на мовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 31.01.2017 року за нею утворилась заборгованість в сумі 11 612,01 гривень, яка складається з наступного: - 215,25 грн. - заборгованість за кредитом; - 7416,72 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2950,90 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн.- штраф фіксована частина; - 529,14 - штраф процентна складова. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. ( а.с. 3-5). Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Як вбачається із розрахунку, Банк з 01.01.2013 року збільшив відсоткову ставку з 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором на 30,00 %, з 01.09.2014 року також збільшив відсоткову ставку з 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором на 34,80 %, а з 01.04.2015 року на 43,20%. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, одностороння зміна відсоткової ставки кредитором є нікчемною, а тому задоволенню підлягає лише сума нарахованої заборгованості за відсотками в сумі 36,85 грн., комісією - 7,68 грн. та пенею у виді фіксованої складової - 500 грн., обчислених до дати односторонньої зміни відсоткової ставки, а саме до 01.01.2013 року, оскільки розрахунку процентів та комісії виходячи з розміру 22,80% річних після 01.01.2013 року позивачем суду не представлено. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 26 вересня 2012 року по справі № 6-89цс12. Зокрема, у вказаній справі Верховний Суд України дійшов висновку, про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Як видно з матеріалів цивільної справи, рішення банком про збільшення відсоткової ставки по кредиту було прийнято після набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661, а саме 01.01.2013 року, а тому збільшення такої ставки є нікчемним. При цьому будь-яких належних допустимих і достовірних доказів про те, що відповідач під час укладання кредитного договору погодився на збільшення процентної ставки до набрання чинності цим Законом, а також, що в разі наявності такої згоди він був повідомлений про прийняте банком рішення щодо збільшення відсоткової ставки за процедурою, передбаченою кредитним договором, Банк суду не представив. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, однак у розмірі, який є документально підтвердженим і нормативно обгрутованим. У зв'язку з цим, з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 759 гривень 78 копійок, що складається із фактичної заборгованості за тілом кредиту станом на день обрахунку заборгованості, відсотків та комісії за його користування, нарахованих виходячи з 22,80% процентної ставки станом до 01.01.2013 року, а також фіксованої складової пені (штрафів, комісії) нарахованої виключно на прострочену заборгованість станом на 01.01.2013 року в сумі 500 грн.. В решті позов до задоволення не підлягає за недоведеністю підставності позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру позовних вимог. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 551 1054 ЦК України,

Outcome: partial