Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 6000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, а також додаткові витрати на лікування сина в розмірі 1500 грн. щомісячно до його повного виздоровлення. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що з квітня 2007 року по жовтень 2011 року вона перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, від якого має неповнолітнього сина, який з жовтня 2016 року фактично знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач перестав надавати допомогу, хоча має таку можливість, бо є заможною людиною, має власний бізнес. Оскільки їх син хворіє та має такі захворювання як «Ацетономічний синдром», «Поліонефрит. Хронічний тонзиліт, загострення. Метаболічна КМП, НКО», «Аденоїди», «Функціональна диспенсія», «Затримка психологічного розвитку. Затримка мовного розвитку», то на його лікування щомісячно витрачає кошти близько 1500 грн. Крім того, дитина потребує постійного оздоровлення та у додатковому навчанні, а тому відповідач зобов'язаний брати участь у цих витратах. Сторони у судове засідання не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданої заяви представник позивача та позивач позовні вимоги підтримують повністю та просять розглянути справу без їх участі. Така сукупність обставин, на думку суду, з огляду на положення ст.ст.157, 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін та ухвалення заочного рішення по справі, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що сторони перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини та не заперечується відповідачем. Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З тверджень позивача, з якою згідно довідки КП «Міське будинкоуправління» від 18 листопада 2016 року проживає неповнолітній [PERSON], відповідач з жовтня 2016 року не надає коштів на утримання сина, що свідчить про наявність спору та є підставою для вирішення питання стягнення аліментів у судовому порядку. Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є законною і передбачена ст.184 СК України, оскільки доказів офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним постійного доходу сторонами не надано, проте останній має нерегулярні, мінливі доходи і має змогу виплачувати кошти на утримання своєї неповнолітньої дитини. Таку обставину суд визнає такою, що має істотне значення для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, який відповідно до ч.2 ст.184 СК України підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, офіційно не працевлаштованим, але отримує реальні неофіційні доходи і має можливість виплачувати аліменти. З виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що з 11 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року вбачається, що [PERSON] перераховувала аліменти [PERSON] на [PERSON] у розмірі 1000 грн. щотижня, що з огляду на припинення перерахування аліментів та особи відповідача не підтверджує наявну можливість подальшої сплати ним аліментів у такому ж розмірі. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 травня 2017 року становить 1777 грн. Статтею 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Таким чином, з урахуванням вище викладеного при взаємному обов'язку батьків утримувати дитину (ч.1 ст.141 СК України) та відсутності у розумінні ст.57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів про можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, суд дійшов висновку, що розмір стягнення з відповідача аліментів на дитину слід визначити у розмірі 1000 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З роз'яснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", статтею 185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. До особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Виходячи з аналізу ст.185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. З представлених позивачем документів вбачається, що неповнолітній [PERSON] з 25 серпня по 02 вересня 2016 року знаходився на лікуванні у дитячому відділенні Здолбунівської ЦРЛ з діагнозом «Поліонефрит. Хронічний тонзиліт, загострення. Метаболічна КМП, НКО», а з 26 по 28 жовтня 2016 року з діагнозом «Ацетономічний синдром». За консультативними висновками від 25 листопада 2014 року та від 13 серпня 2015 року в зв'язку з встановленням діагнозу «Затримка психологічного розвитку. Затримка мовного розвитку» рекомендовано систематичні заняття з логопедом, а з 13 червня 2016 року - корекційні заняття з логопедом, навчання в школі не протипоказане. На підтвердження понесених у 2016-2017 роках витрат на придбання ліків позивач надала суду копії фіскальних чеків, вартість яких не підтверджує витрати позивача в сумі 1500 грн. щомісяця та не свідчить про витрати у зв'язку з наявністю особливих обставин у розумінні вимог ст.185 СК України. Крім того, загалом дошкільне навчання дитини як її природна потреба та обов'язок батьків, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину, оскільки особливі обставини вказують на виключні випадки участі батьків у додаткових витратах. Відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню лише в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Позов до суду пред'явлений 12 травня 2017 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дітей повинні стягуватися з указаної дати. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує стягнення з відповідача в прибуток держави судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. З огляду на викладене та

Outcome: approved