Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, третя особа на стороні позивача - [PERSON] про зняття арешту із майна. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 08.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/02-7/407-М згідно якого Позивач надав [PERSON] кредит к розмірі 600 000,00 гривень строком до 07.11.2017 року із сплатою 13,00 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.11.2007 р. Позивач та [PERSON] уклали договір іпотеки зареєстрований в реєстрі за №4534. За вказаним Договором іпотеки - іпотекодавцем [PERSON] передано Банку в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: Швейний цех загальною площею 768.4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не маючи змоги в подальшому належним чаном виконувати свої зобов'язання по вказаному кредитному договору, надав Банку згоду на добровільну реалізацію предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості по вищевказаному кредитному договору, на що Банк дав свою згоду. Однак, було виявлено, що постановами державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ : від 28.09.2010 р. в межах виконавчого провадження №21608167; від 12.08.2011 р. в межах виконавчого провадження №27054902; від 25.04.2012 р. в межах виконавчого провадження №32344835; від 25.04.2012 р. в межах виконавчого провадження №32345016; від 18.10.2012р. в межах виконавчого провадження №34796753; від 18.03.2013 р. в межах виконавчого провадження №36112849 накладено арешти на вказане вище нерухоме майно , що не дає змоги позивачу отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна та порушує право позивача як іпотекодержателя, що і стало підставою для звернення до суду. З посиланням на викладене вище, на норми ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку» відповідно до якої у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки та ст. 54,60 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 16, 393, 572, 589, 590 ЦК України, ст.ст. 37, 12, 33, 36, 38 Закону України "Про іпотеку " представник позивача просить суд зняти арешти з майна яке згідно договору іпотеки від 09.11.2007 р. зареєстрованого в реєстрі за №4534 - є предметом забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №010/02-7/407-М від 08.11.2007 р. та належить [PERSON] ([INFO], ІПН: [NUMBER]), а саме з Швейного цеху загальною площею 768,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Представник відповідача МВ ДВС Ужгородського МРУЮ у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав на правомірність дій щодо накладання арешту на майно позивача та відсутність підстав для звільнення нерухомого майна з-під арешту. Пояснив, що на виконанні у МВ ДВС Ужгородського МРУЮ є виконавче провадження відносно боржника [PERSON] 19.11.2014 року головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Зауважив, що виконавчі провадження МВ ДВС Ужгородського МРУЮ відносно боржника [PERSON] були завершені у зв'язку з відсутністю майна боржника, але в їх межах накладення арешту. Третя особа на стороні позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено по справі, 08.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/02-7/407-М згідно якого Позивач надав [PERSON] кредит к розмірі 600 000,00 гривень строком до 07.11.2017 року із сплатою 13,00 % річних, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.5-9/ В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.11.2007 р. Позивач та [PERSON] уклали договір іпотеки № 010/02-7/407-Z , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ,зареєстрований в реєстрі за №4534, предметом якого є Швейний цех загальною площею 768.4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу посвідченого 30.05.2006р. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1730 ./а.с.14-16/ Дане обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек реєстраційний номер обтяження: 6000923; та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 09.11.2007р. реєстраційний номер обтяження: 6000810; (а.с. 22, 24). Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2010 року позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Закарпатської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання кредитного договору було задоволено./а.с.18-19/ На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2010 року Ужгородським міськрайонним судом 28.12.2010 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості по кредитному договору в розмірі 735438,43 грн., судові витрати в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн./а.с.20/ Судом встановлено, що 28.09.2010 р. МВ ДВС Ужгородського МРУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №21608167 , якою накладено арешт на все майно [PERSON] 12.08.2011 р. МВ ДВС Ужгородського МРУЮ було винесено постанову у межах виконавчого провадження №27054902 , якою накладено арешт на все майно [PERSON]; 25.04.2012 р. МВ ДВС Ужгородського МРУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження №32344835, згідно якої накладено арешт на все майно боржника [PERSON], в т.ч. на Швейний цех загальною площею 768.4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 25.04.2012 р. МВ ДВС Ужгородського МРУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження №32345016 згідно якої накладено арешт на все майно боржника [PERSON], в т.ч. на Швейний цех загальною площею 768.4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 18.10.2012 р. МВ ДВС Ужгородського МРУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження №34796753 згідно якої накладено арешт на все майно боржника [PERSON], в т.ч. на Швейний цех загальною площею 768.4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 18.03.2013 року МВ ДВС Ужгородського МРУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження №36112849 згідно якої накладено арешт на все майно боржника [PERSON]./а.с.22-24/ Оскільки зазначена нерухомість є предметом іпотеки, позивач має намір реалізувати її в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором 010/02-7/407-М від 08.11.2007 року. Проте, наявність арешту перешкоджає реалізації прав ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" як іпотекодержателя. Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Згідно частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч.6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч.7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" . Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Даний висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним судом України в постанові в справі №6-13цс14 від 09.04.2014р. Положенням ч.4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заставодержатель, у разі порушення його прав державним виконавцем має право звернутися до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Тому, позивач як заставодержатель правомірно звернувся до суду з вказаним позовом. Згідно ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Підстави, порядок та умови задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачені Роздлом ІУ Закону України «Про іпотеку». Так згідно ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 572 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Виходячи з наведеного, накладення арешту на предмет іпотеки є незаконним, оскільки дане майно є забезпеченням виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем, а тому позов є обґрунтованим, заявлений у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку , що вимоги позову є обґрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог.

Outcome: approved