Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості звернулось ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зазначає, що 01.02.2008 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено договір №ROOWGA00000001, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 37261,80 доларів США на термін до 01.02.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Вказує, що відповідач зобовязавсь повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом станом на 30.09.2015 року віднявши суми заборгованості в розмірі 97944,35 доларів США, яка складається: 30200 доларів США 41 цент заборгованість за кредитом; 23125 доларів США 69 центів заборгованість по процентам за користування кредитом; 737 доларів США 32 центи заборгованість по комісії; 39205 доларів США 85 центів пеня, 11 доларів США 62 центи штраф (фіксована частина), 4663 долари США 46 центів штраф (процентна складова) та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просить розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача подав письмові пояснення у яких вказав, що позов предявлений ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] визнають частково, зокрема у розмірі 864221,68 грн., що еквівалентно 40159 доларам США, з яких 388938,70 грн. сума основної заборгованості за кредитом, що еквівалентно 18 073,36 доларів США. (18 073,36 доларів США X 21,52 грн. (курс долара США, яким керується позивач по справі при подачі позову)=388 938, 70 грн.), 167749,05 грн.- відсотків за кредитом, що еквівалентно 7795,03 доларів США, та 307 533,93 грн.- розмір пені, що еквівалентно 14 290,61 доларів США, вказуючи що згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів, 26 липня 2011 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслав до [PERSON] досудову вимогу у звязку з тим, що [PERSON] не виконував умови кредитного договору від 01 лютого 2008 року. Вказує, що після невиконання [PERSON] досудової вимоги позивач по справі 19 травня 2012 року звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення, посилаючись на те, що згідно договору іпотеки № 277 від 01.02.2008 вартість майна, що підлягає стягненню складає відповідно до пункту 35.5 договору 218 000 грн. Оскільки на момент предявлення позову курс долара відносно гривні встановлений 7,98 грн. за 1 долар США, то позивач стягував на погашення кредитної заборгованості 27 318,30 доларів США (218000 грн.+7,98 грн = 27 318,30). Згідно з рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 10 липня 2012 року у справі № 1713/611/12 за вказаним позовом, позов задоволено частково та вирішено передати в заклад публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПРИВАТБАНК» шляхом вилучення у [PERSON], [PERSON] належне їм на праві власності заставне майно, яке визначене в договорі іпотеки від 01 лютого 2008 року - будинок загальною площею 69,10 кв. м,, житловою площею 35,60 кв. м. та земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться по вулиці Озерна, 4 в селі Грозів Острозького району Рівненської області. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року звернуто стягнення на майно, яке зазначено в договорі іпотеки, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТ БАНК» договору купівлі-продажу предмету іпотеки від імені [PERSON] та [PERSON] Вказує, що оскільки на момент зміни порядку виконання зобовязанням за кредитним договором та подачі позову до суду сума заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року становила 45391,66 доларів США, то після прийняття рішення судом та звернення стягнення на майно сума заборгованості зменшилася на 27318,30 доларів США та стала становити 18 073,36 доларів США. Зазначає, що відповідно пункту 8.4 договору при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше однієї гривні, однак відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Окрім того відповідно до п. 5.4. договору неустойка передбачена пунктом 8.4. нараховується протягом 3 років. Вказує, що відповідно до п. 7.4 договору розмір річної відсоткової ставки дорівнює 12 %, будь-яких повідомлень, які банк надсилав відповідно пункту 2.3.1 договору відповідачем не отримувалися, зокрема про зміну процентної ставки. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. З кредитного договору №ROOWGA00000001 від 01.02.2008 року вбачається, що 01.02.2008 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 37261,80 доларів США на термін до 01.02.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно із п.2.2.2 договору позичальник зобов'язаний оплатити відсотки за користування кредитом, оплатити банку винагороду згідно п.п.8.1, 7.2. даного договору (п.2.2.3 договору), погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.8.1, 2.3.3 (п.2.2.4 договору). Відповідно до п.5.1 угоди, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню, у розмірі який зазначений у п.8.4 договору за кожний день прострочки. Відповідно до п.5.3 договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. У відповідності до п.8.1 вказаного договору банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 01.02.2008 року по 01.02.2028 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 37261,80 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. (а.с.9-11) З розрахунку заборгованості за договором №ROOWGA00000001 від 01.02.2008 між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] встановлено, що станом на 30.09.2015 року загальна сума боргу за даним договором становила - 97944,35 доларів США, яка складається: 30200 доларів США 41 цент заборгованість за кредитом; 23125 доларів США 69 центів заборгованість по процентам за користування кредитом; 737 доларів США 32 центи заборгованість по комісії; 39205 доларів США 85 центів пеня, 11 доларів США 62 центи штраф (фіксована частина), 4663 долари США 46 центів штраф (процентна складова). Також з даного розрахунку встановлено, що [PERSON] погашав заборгованість перед банком, однак дані погашення носили несистематичний характер та вносились не у повному обсязі. (а.с.4-7). Згідно з рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 10 липня 2012 року у справі № 1713/611/12 за вказаним позовом, позов задоволено частково та вирішено передати в заклад публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПРИВАТБАНК» шляхом вилучення у [PERSON], [PERSON] належне їм на праві власності заставне майно, яке визначене в договорі іпотеки від 01 лютого 2008 року - будинок загальною площею 69,10 кв. м,, житловою площею 35,60 кв. м. та земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться по вулиці Озерна, 4 в селі Грозів Острозького району Рівненської області. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року звернуто стягнення на майно, яке зазначено в договорі іпотеки, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТ БАНК» договору купівлі-продажу предмету іпотеки від імені [PERSON] та [PERSON] 13.04.2016 року на адресу суду надійшла відповідь ДВС Острозького районного управління юстиції за якою виконавчий лист за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 10 липня 2012 року у справі № 1713/611/12 про передачу в заклад публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПРИВАТБАНК» шляхом вилучення у [PERSON], [PERSON] належне їм на праві власності заставне майно, яке визначене в договорі іпотеки від 01 лютого 2008 року - будинок загальною площею 69,10 кв. м,, житловою площею 35,60 кв. м. та земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться по вулиці Озерна, 4 в селі Грозів Острозького району Рівненської області. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року звернуто стягнення на майно, яке зазначено в договорі іпотеки, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТ БАНК» договору купівлі-продажу предмету іпотеки від імені [PERSON] та [PERSON] надходив на виконання. 13.12.2012 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження і повторно документ до ДВС Острозького районного управління юстиції не надходив. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2008 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено договір №ROOWGA00000001, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 37261,80 доларів США на термін до 01.02.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, відповідач зобовязавсь повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Оскільки, згідно із ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, тому вимога банку про дострокове погашення заборгованості є законною. Даний договір відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як вбачається з кредитного договору №ROOWGA00000001 від 01.02.2008 року укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON], останньому кредитні кошти надавались в іноземній валюті, і як встановлено із розрахунку заборгованості, погашення заборгованості за кредитом, відповідач також зобовязаний був здійснювати, і здійснював в іноземній та національній валютах. За розрахунком заборгованості за договором № №ROOWGA00000001 від 01.02.2008 року станом на 30.09.2015 року подано розрахунок заборгованості в доларах. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України Про банки і банківську діяльність) банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Із системного аналізу викладених вище положень законодавства вбачається, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Згідно п. 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.03 року № 255, комісійні доходи і витрати банку - це операційні доходи й затрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи вважається фіксованою. Оскільки, комісія за надання та обслуговування кредиту є платою за послуги банку, а не фінансовою санкцією, то не суперечить чинному законодавству стягнення заборгованості за комісією в іноземній валюті. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Вищенаведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в його постанові від 16 вересні 2015 року у справі № 190цс15. З матеріалів справи вбачається наявність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.16). Кредитний договір між банком та [PERSON] відповідає і вимогам Закону України "Про фінансові послуги і державне регулювання ринку фінансових послуг", оскільки між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не встановлено порушень вимог ст. 203 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором. Оскільки п.8.1. кредитного договору було передбачено повернення коштів щомісячними платежами і оскільки [PERSON] зазначені умови порушив, то з нього на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" слід стягнути заборгованість по кредиту. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Кредитним договором від 01.02.2008 року визначено, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 37261,80 доларів США на термін до 01.02.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% на місяць і оскільки борг по нарахованих відсотках становить 23125,69 доларів США і на даний час він не сплачений, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити, як задовольнити і вимогу про стягнення заборгованості по комісії 737,32 доларів США, яка передбачена п.8.1 кредитного договору. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Оскільки [PERSON] зобов'язання перед банком порушив, то відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" виникло право на стягнення з нього штрафу та пені. Чинним законодавством встановлено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Дія Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. Отже, пеня та інші штрафні санкції можуть обчислюватися і стягуватися лише в національній валюті України - гривні. Окрім того, п. 5.1. укладеного між сторонами договору встановлено, що сплата пені здійснюється в гривні. (а.с.10 зворот). Згідно п. 5.3. договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Отже, суми нарахованої пені та штрафу підлягають стягненню з позивача у національній валюті - гривні. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. З ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи зі змісту даної правової норми, умовами для зменшення розміру неустойки є значне перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до поданого розрахунку розмір пені складає 39205,85 доларів США, що має бути перераховано відповідно до визначеного банком курсу 21,52 грн. Оскільки, розмір пені неспівмірний із розміром заборгованості, наявні правові підстави для застосування до даних правовідносин положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені з 844005,66 грн. до 422002,83 грн. Відповідно до п. 5.3. укладеного між сторонами кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний спалити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Розмір процентної складової штрафу, з урахуванням зменшення суми пені буде становити 79305,27 грн. (5% від суми позову). Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ціна позовних вимог, що заявлялись позивачем становить 2107762,42 грн., що складає 100% позовних вимог. Розмір задоволених вимог становить 1665410,76 грн., що складає 79 % таких позовних вимог. Отже, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 24981,16 грн., що є пропорційним до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене, на підставі ст. 192, 533, 549, 551, 553, 554, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 6 Закону України Про фінансові послуги і державне регулювання ринку фінансових послуг ,

Outcome: partial