Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ 05.05.2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 48031,53 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн.; судові витрати у справі покласти на відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2020 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.06.2020 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами./а.с.55/ Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Грицак К.В. було надано суду відзив на позов, в якому посилається на те, що позивач, звернувшись до суду з позовом, не є тією особою, якому на праві власності належить майно та який має право стягувати відшкодування шкоди, крім того, спочатку особа повинна звернутись з заявою до страховика, а потім в суд, висновок автотоварознавчого дослідження не є висновком судової експертизи, вартість реального збитку не підтверджено, оскільки ремонт автомобіля фактично не проведено, а ремонтна калькуляція не є належним доказом, тому просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі./а.с.81/ Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.12.2020 року за клопотанням представника позивача [PERSON] було притягнуто до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ СК "Граве Україна"./а.с.120/ До судового засідання позивач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі. Представник позивача [PERSON] [PERSON] до судового засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, розгляд справи провести за його відсутністю. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Грицак К.В. до судового засідання з`явилась, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник відповідача страхової компанії ПрАТ СК "Граве Україна" Попадюк М.В. до судового засідання не з`явилась, належним чином сповіщена, через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, яким зазначила, що позивач [PERSON] з заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії не звертався, крім того, відповідно до п.37.1.4. та п.37.1 ст.37 Закону "Про «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено чітку підставу для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування, а саме неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, вказаний строк є обмеженим та поновленню не підлягає. Зокрема, дорожня-транспортна пригода сталась 15.09.2019 року, до 14.09.2021 року потерпілий з заявою не звертався, на даний час страховик не має обов`язку з виплати позивачу страхового відшкодування, тому в частині позовних вимог щодо стягнення з ПАТ "Страхова компанія "Граве Україна" майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди просить відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно Рапорту інспектора поліції [PERSON] на ім`я т.в.о. начальника Управління патрульної поліції в Одеській області Д.Хмарука вбачається, що патрулюючи у складі екіпажу надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без потерпілих о 00:21 год. 15.09.2019 року за адресою Люстдорфська дорога/вул. Космонавта Комарова, за участю водіїв [PERSON] під керуванням автомобілем «AUDI», номерний знак [NUMBER] та [PERSON] під керуванням автомобілем «Toyota Camry», номерний знак [NUMBER] . Прибувши на місце події, інспектори поспілкувавшись з водіями та відібравши пояснення, встановили, що їх твердження стосовно причини події різняться, та неможливо встановити причину події. Оглянувши територію біля місця події інспекторами було виявлено камери відеоспостереження "Безпечне місце", які могли б зафіксувати подію, тому було прийнято рішення щодо направлення матеріалів для проведення дізнання./а.с.12/. В матеріалах справи є письмові пояснення позивача [PERSON] , його дружини [PERSON] та відповідача [PERSON] , датовані 15.09.2019 року, в яких пояснення водіїв з приводу причини зіткнення автомобілів дійсно різняться./а.с.13,14,15/. Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 163652 від 07.10.2019 року встановлено, що 15.09.2019 року у 00.10 год. у м.Одесі на вул.Люстдорфська дорога № 88/1 водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «AUDI», номерний знак [NUMBER] , під час зміни напрямку руху не переконався в безпеці та у разі перестроювання не надав переваги у русі транспортному засобу «Toyota Camry», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроюватись, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження./а.с.9/ Тобто, вказаним протоколом водія [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.10.1, п.10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність по ст.124 КУпАП. Також, повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Приморському районному суді м.Одеси. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року [PERSON] , [INFO] , був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень ./а.с.18/. Постанова Приморського районного суду м.Одеси від 07.11.2019 року набрала законної сили 19.11.2019 року. Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 29.04.2020 року було внесено виправлення описки до вищевказаної постанови у написанні номерних знаків транспортних засобів, зокрема вказавши вірно номерний знак автомобіля «AUDI», як " [NUMBER] ", яким керував [PERSON] та вказавши вірно номерний знак автомобіля "Toyota Camry», як " [NUMBER] ", яким керував водій [PERSON] /а.с.19/ Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином,\~у судовому\~засіданні знайшов\~факт скоєння\~ [PERSON] \~дорожньо-транспортної\~пригоди та\~його вини,\~що підтверджується\~протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 163652 від 07.10.2019 року та постановою Приморського районного суду м.Одеси від 29.04.2020 року, якими встановлено, що 15.09.2019 року о 00 год. 10 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «AUDI», номерний знак [NUMBER] , за адресою: м.Одеса, вул.Люстдорфська дорога, 88/1, під час зміни напрямку руху, не надав перевагу в русі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Camry», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Судом встановлено, що власником автомобіля «AUDI»,\~марки «RS3»\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~ є відповідач по справі [PERSON] , відповідальність якого застраховано в СК "Граве Україна", що вбачається із Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО/3749799 від 02.08.2019 року, страхова сума щодо шкоди, заподіяної майну зазначена в розмірі 100000 грн. та Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.08.2019 року, загальну страхову суму зазначено в розмірі 550000 грн. Строк дії полісу та договору вказано з 03.08.2019 року по 02.08.2020 року. Тобто, відповідальність [PERSON] було застраховано на час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.09.2019 року. /а.с.88,89/. Також, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність автомобіля "Toyota Camry», номерний знак [NUMBER] , власником якого зазначено [PERSON] , застраховано в ПрАТ СК "Вусо", поліс № 172053274 від 27.10.2018 року та строк дії до 26.10.2019 року./а.с.11/ Із пояснень представника позивача вбачається, що позивачем [PERSON] не було здійснено будь-яких дій з приводу отримання страхового відшкодування, зокрема з заявами до страхових компаній він не звертався, намагався у досудовому порядку врегулювати питання відшкодування шкоди, однак порозуміння з відповідачем не було досягнуто, тому позивач був змушений звертатись за правовою допомогою, звертатись до судового експерта з метою визначення вартості матеріального збитку, нести матеріальні витрати, на час розгляду справи у суді автомобіль "Toyota Camry», номерний знак [NUMBER] не відремонтований, вищевикладене завдало позивачу матеріальну та моральну шкоду та стало наслідком звернення до суду з позовом. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача з приводу того, що позивач, не будучи власником автомобіля, не мав право на звернення до суду з вказаним позовом, з огляду на наступне. Відповідно до статей 386,395,396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором /речове право/, такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 /посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб/. Законом України № 3565-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" було спрощено порядок керування транспортними засобами, у тому числі визначено, що водієві, який не є власником автомобіля, для керування транспортним засобом не потрібно оформляти нотаріально посвідчену довіреність на право керування автомобілем та тимчасовий талон, а достатньо отримати у власника такого майна технічний паспорт на нього./постанова КЦС ВП від 07.11.18р.,справа № 200/21325/15-ц/. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Відповідно до частини першої\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У\~статті 1 Закону України «Про страхування»\~визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою\~ статті 10 Закону України «Про страхування»\~ страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 980 ЦК України\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). \~ \~ \~ \~На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в СК "Граве Україна", що вбачається із Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО/3749799 від 02.08.2019 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з\~ Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.\~\~В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі\~\~№ 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. \~ \~ \~ \~Відповідно до обставин справи, суд погоджується з правовою позицією представника відповідача СК "Граве Україна", зазначеною у відзиву на позов, про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування на підставі п.п.37.1.4. п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач взагалі не здійснював будь-яких дій, спрямованих на одержання компенсації від страховика впродовж річного строку, встановленого законом. Відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з\~ Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ у\~страховика не\~виник обов`язок\~з виплати\~страхового відшкодування,\~оскільки по\~даному спору\~у страховика\~не виник\~обов`язок\~виплати страхового\~відшкодування,\~то відповідальність\~за заподіяну\~шкоду покладається\~на відповідача\~ [PERSON] ,\~який порушив\~правила дорожнього\~руху,\~внаслідок чого\~відбулося дорожня-транспортна\~пригода,\~та останній\~був визнаний\~винним у\~скоєнні адміністративного\~правопорушення,\~передбаченого ст.124\~КУпАП та\~притягнутий до\~адміністративної відповідальності, тому майнова шкода повинна бути відшкодована у повному обсязі за рахунок особи, яка її завдала. Відповідно до статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяну майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Не зважаючи на те, що відповідальність відповідача [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована у встановленому законом порядку, однак право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні та звернення до суду з позовом. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні акцентувала увагу на том, що спочатку потерпіла особа повинна була звернутися з заявою про страхове відшкодування до страховика, а потім вже до суду. Проте, суд не погоджується з даною позицією, оскільки Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35,37 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з вимогами ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам\~\~фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Фактично факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір знайшов свого підтвердження належними доказами, які є в матеріалах справи, з огляду на наступне. 27.09.2019 року [PERSON] звернувся з заявою до судового експерта Момот А.О. про проведення експертного автотоварознавчого дослідження, пошкодженого в ДТП автомобіля «Toyota Camry», номерний знак [NUMBER] для визначення вартості нанесення матеріального збитку/а.с.23/. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заявила, що на її думку, висновок експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта Момот А.О. з визначення матеріального збитку, суд не може прийняти до уваги, оскільки повинний бути лише висновок судової експертизи, крім того заявлена позивачем до стягнення сума матеріального збитку у розмірі 48031,53 грн. є можливою\~вартістю відновлювального ремонту і слугує лише задля визначення вартості матеріального збитку, носить лише рекомендаційний характер для застосування її у формулі визначення вартості матеріального збитку і не є реальним збитком. Однак, суд не погоджується з даними доводами представника відповідача з огляду на те, що сума 48031,53 грн. зазначена у висновку судового експерту Момот А.О. від 20.10.2019 року № 190927 не вказана лише для визначення вартості матеріального збитку. Вартість матеріального збитку визначена як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу, яка з урахуванням приписів ст.ст. 1166, 1192 ЦК України є реальною вартістю втраченого майна. У ст.22 ЦК України визначено поняття збитків, зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права /реальні збитки/. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, витрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Обставинами справи встановлено, що автомобіль позивача не відремонтований, тому розмір збитку про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість матеріалів і робіт, необхідних для його відновлення у майбутньому. У такому разі висновок автотоварознавчого дослідження є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначено лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем, що чітко регламентує ст.22 ЦК України та визначає саме поняття збитку - витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права /реальні збитки/. Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Toyota Camry», номерний знак [NUMBER] , за № 190927 від 20 жовтня 2019 року, складеним на замовлення позивача, судовим експертом Момот А.О., вартість матеріального збитку автомобіля, пошкодженого в ДТП, яка сталася 15 вересня 2019 року, станом на 27 вересня 2019 року складає 48031,53 грн.(з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу), вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Camry», номерний знак [NUMBER] , визначена в сумі 99841,73 грн./а.с.23-28/. Суд зауважує, що під час розгляду цієї справи, суд з метою визначення вартості матеріального збитку /реального збитку/ бере до уваги оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, а не ремонтну калькуляцію від 27.09.2019 року щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля, оскільки на час розгляду справи автомобіль не було відремонтовано, розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема висновком експертного товарознавчого дослідження, виконаним судовим експертом, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, в редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 року, Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень" № 53/5 від 08.10.98 року із змінами. При проведенні автотоварознавчого дослідження судовим експертом було використано вищевказані нормативні документи, про що зазначено у вступу висновку./а.с.23/ Пунктом 2.4 Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування транспортним засобом (втрати товарної вартості). Згідно з п. 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду держмайна від 24.11.2003р. № 142/5/2092 (далі - Методика), калькуляція вартості відновлювального ремонту складається\~за результатами технічного огляду КТЗ. 27.09.2019 року судовим експертом Момот А.О. за результатами технічного огляду транспортного засобу було складено Протокол № 190927 технічного огляду колісного транспортного засобу "Toyota Camry», номерний знак [NUMBER] , в якому описано 21 пошкодження автомобіля позивача та тип ремонтної операції./а.с.31/ За правилами п. 5.5. Методики під час технічного огляду колісного транспортного засобу /далі КТЗ/ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Як роз`яснено у Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997р., при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні дослідження; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертного дослідження; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. \~ \~ \~ \~Судом не встановлено обставин недотримання вимог закону судовим експертом Момот А.О. при складанні висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 190927 від 20.10.2019 року або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження. Відповідно до п. 6 ст. 13 Закону України «Про судову експертизу» судові експерти мають право проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб. Згідно з п. 1.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюсту від 08.10.1998 р. №53/5, за дорученням юридичних і фізичних осіб виконуються експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Результати експертних досліджень викладаються у письмових висновках експертних досліджень згідно з чинним законодавством України. Судом було встановлено, що дослідження проведено судовим експертом Момот А.О., який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 "Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу" Свідоцтво № 1989, видане Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України 01.03.2019 року, стаж експертної роботи за експертною діяльністю з 2010 року, строк дії свідоцтва до 01.03.2022 року./а.с.44/ Доводи представника відповідача про те, що висновок судового експерта, виконаний на замовлення позивача, це не судова експертиза, тому не може бути прийнятий у якості належного і допустимого доказу, спростовуються також наступним. З урахуванням п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., що набрав чинності з 15.12.2017р., ця справа розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. \~ \~ \~ \~Статтею 76 діючого ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом\~ або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~ \~ \~ \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України\~учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.\~Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України. З урахуванням вищевказаних вимог процесуального закону, установлених судом обставин справи, з огляду на те, що він одержаний у порядку, встановленим законом, суд вважає наданий позивачем висновок судового експерта належним, допустимим і достатнім письмовим доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну. Суд вважає, що належними і допустимими доказами доведений безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками і діями відповідача. Зокрема, постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, якою доведена вина [PERSON] і вона полягає у порушенні п.10.1, 10.3 Правил дорожнього руху - під час зміни напрямку руху, не надав перевагу у русі, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем позивача, що рухався у попутному напрямку. З протоколом про адміністративне правопорушення [PERSON] ознайомлений, постанову суду не оскаржував. Також візуальним оглядом транспортного засобу (таблиці 1 до висновку судового експерта Момот А.О. (а.с. № 32-35), в якій описані пошкодження автомобіля професійним експертом, під час розгляду справи ці пошкодження не спростовані, а також висновком експертного автотоварознавчого дослідження, представленим суду позивачем у порядку встановленому законом, який містить детальний розрахунок збитку, ремонтну калькуляцію і фотографії пошкодженого КТЗ. Представник відповідача, будучи не згодний з висновком, не надав суду жодних доказів щодо невірності, неповноти або наявності суперечності матеріалам справи або сумніви в його правильності, тим самим висновок експертного автотоварознавчого дослідження не спростовано, крім того, у разі незгоди з вартістю матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, сторона відповідача мала можливість заявити клопотання щодо проведення судової експертизи, чого зроблено не було. Суд може призначити експертизу за наявності одночасно двох обов`язкових умов необхідності наявності спеціальних знань для встановлення обставин та відсутності взагалі висновку або сумнівності наданого стороною висновку експерта, який у даній справі не спростовано за ознаками сумнівності або відсутності спеціальних професійних знань судового експерта Момот А.О. Відповідно акту № 190927, підписаному замовником [PERSON] та виконавцем судовим експертом [PERSON] вбачається, що роботу виконано в повному об`ємі шляхом проведення дослідження на предмет визначення вартості матеріального збитку пошкодженого в ДТП автомобіля, та дійсний акт є підставою для проведення розрахунків між замовником та виконавцем в сумі 2500 грн., та згідно рахунку-фактури № 190927 від 27.09.2019 року вказану суму було сплачено. З урахуванням того, що матеріалами справи підтверджений безпосередній причинний зв`язок між винними діями особи, які стали причиною ДТП і наслідками дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, беручи до уваги всі докази, що є у справі в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди. Крім того, суд звертає увагу на постанову Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, в якій зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. \~ Однак,\~у зв`язку\~з тим,\~що транспортний\~засіб позивача\~не визнано\~фізично знищеним,\~та його\~ремонт не\~визнано технічно\~неможливим чи\~економічно необгрунтованим,\~суд приймає\~до увагивисновки\~автотоварознавчого дослідження\~№ 190927\~від 20.10.2019\~року,\~зокрема п.2.7\~щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, де зазначено, що відповідно п.8.1 Методики для визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу, застосовується витратний підхід та метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Виходячи з того, що вартість відновлювального ремонту /99841,73 грн./ досліджуваного транспортного засобу не рівна і не більше його ринкової вартості на момент отримання пошкоджень/154698,00 грн./, на підставі п.8.3 Методики оцінки вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу та величини втрати товарної вартості за формулою 24 Методики оцінки: вартість ремонтно-відновлювальних робіт -14587,00 грн.; вартість необхідних для ремонту матеріалів -11240,16 грн., вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту -74014,57 грн., коефіцієнт фізичного зносу з урахуванням строку експлуатації транспортного засобу понад 12 років складає 0,7; втрата товарної вартості -0 грн., тому по даній формулі вартість матеріального збитку складає 48031,53 грн./а.с.27 зворот/. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Вирішуючи спір та стягуючи на користь позивача майнову шкоду, суд мотивує своє рішення зазначеним вище висновком й зазначає, що саме дії відповідача під час керування транспортним засобом не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору між такими діями та фактом дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої завдано шкоди, є причинний зв`язок. Відносно вимог позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 тисяч гривень, то суд вважає вказаний розмір шкоди завищеним та не доведеним у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідного до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.95 р. суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. \~ \~ \~ \~Із позову вбачається, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральну шкоду, спричинену душевними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті. Зокрема, у позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок ушкодження його основного транспортного засобу пересування та отриманої травми, внаслідок ДТП, скоєної з вини гр. [PERSON] , йому було завдано моральну шкоду, спричинену душевними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті, переживання, тривогу, постійний фізичний біль, спричинений травмою, внаслідок чого він змушений проходити лікування та довготривалу реабілітацію, що негативно впливає на його працездатність та заробіток. \~ \~ \~ \~Оглянувши ці пояснення, суд вважає, що позивачем помилково зазначено невідоме прізвище винного в ДТП, крім того за обставинами ДТП не було зафіксовано, що позивач був травмований, проходив курс лікування та довготривалу реабілітацію, про що свідчить довідка про ДТП, протокол про адміністративне правопорушення та постанова Приморського районного суду м.Одеси від 07.11.2019 року, не вбачається дані обставини і із пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження вимог щодо стягнення моральної шкоди, так і в процесі судового розгляду справи до матеріалів справи не було приєднано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди та її розмір, тому суд в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн. відмовляє у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що у судовому засіданні представник позивача відмовився щодо стягнення з відповідача розміру судового збору, тому з огляду на ч.3 ст.13 ЦПК України про те, що учасник справи розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд, суд вказане питання не розглядав. Таким чином, суд встановивши, що позивач [PERSON] управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тобто він правомірно володів цим речовим майном, тому має право на відшкодування завданої шкоди, потерпілий надав докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. \~ \~ \~ \~Крім того, суд зауважує, що пропуск строку звернення до страхової компанії та у разі відмови у стягненні матеріальної шкоди безпосередньо з винної особи, в такому разі призведе до неможливості відновлення законних прав потерпілого, що є неприпустимим. \~ \~ \~ \~Таким чином, встановивши, що майну, яким правомірно володіє позивач, з вини відповідача завдано шкоду, підстави для стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії ПрАТ СК "Граве Україна" відсутні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і відшкодування матеріальної шкоди за рахунок відповідача, в іншій частині позовних вимог відмовлено за недоведеністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN\~AND\~OTHERS\~v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial