Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом, про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинений виконавчий напис за №4952 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Кредитно-заставним договором №К2G4АК06180023 від 03.10.2008 року у сумі 1342 022,56 грн. Однак, у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису через те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» втратило право на стягнення заборгованості, оскільки з дня виникнення вимоги минули строки давності, та не надало належних документів, що свідчать про безспірність вимог. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №4952 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Кредитно-заставним договором №К2G4АК06180023 від 03.10.2008 року у сумі 1 342022,56 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи. 23.04.2018 року подав до суду відзив на позов, у якому вказує, що виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог законодавства, а твердження про пропуск строку позовної давності є помилковим, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Вислухавши позивача, його представника, дослідивши та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 1, 2, 3, 4 статті 12 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 03.10.2008 року між сторонами по справі було укладено Кредитно-заставний договір №К2G4АК06180023, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 92950,00 грн. (в екв. 19364,00 дол. США) з метою придбання позичальником автомобіля, під 15% річних з терміном погашення не пізніше 04.10.2013 року. 14.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за №4952, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, що виникла по Кредитно-заставному договору №К2G4АК06180023 від 03.10.2008 року, боржником за яким є [PERSON] , яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 15964,43 дол. США; заборгованості за відсотками у розмірі 4341,58 дол. США; комісії у розмірі 1369,48 дол. США; пені у розмірі - 38487,57 дол. США; штрафу (фіксованої частини) у розмірі 200,00 дол. США, штрафу (відсотки від суми заборгованості) у розмірі 3003,15 дол. США., а всього 63266,21 дол. США, що за курсом НБУ станом на 31.08.2015 року становить 1340322,56 грн. Витрати пов`язані з вчинення виконавчого напису 1700,00 грн. Всього, в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 1342022,56 грн. Строк, за який провадиться стягнення - шість років десять місяців п`ять днів, а саме з 06.10.2008/ року по 31.08.2015 року. На підставі виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 17.11.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49344599. Вчинення виконавчих написів щодо стягнення заборгованості за рахунок предмета застави регламентується ст.18, ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу», ч.1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року (далі - Порядок), п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року (далі - Перелік). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчинять виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 50 Закону «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Зі змісту ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або дострокова зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки позичальник не виконав своє зобов`язання за договором, у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права в межах трирічного строку позовної давності. Відповідно до п.п.1.1., 1.2. глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.2.3. глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відповідач має належним чином направити (вручити) позивачу вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитом. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи не міститься будь-яких відомостей чи документів, зміст яких беззаперечно та об`єктивно підтверджував би отримання боржником відповідної вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо наявності та необхідності сплати заборгованості, і як наслідок вчинення або не вчинення боржником відповідних дій щодо визнання чи заперечення обставин відносно такої заборгованості, оскільки направлення боржнику відповідного поштового відправлення без наявності доказів отримання його адресатом не може підтверджувати обставини отримання таких документів боржником, а відтак, не може підтверджувати наявність обставин як обізнаності боржника з відповідною заборгованістю, так і обставин щодо безспірності такої заборгованості, що згідно із вимогами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - є однією із умов вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, суд звертає увагу на те, строк, за який проводиться стягнення, починається з 06.10.2008 року та закінчується 31.08.2015 року, що з врахуванням умов відповідного кредитного договору, який передбачає сплату щомісячних платежів по кредиту, вказує на те, що по певним частинам заборгованості пройшло більше трьох років з дня виникнення права вимоги, що в розумінні норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - унеможливлює нотаріуса вчиняти виконавчий напис. Отже, з урахуванням вищевикладеного, виконавчий напис № 4952 від 14.09.2015 року вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Кредитно-заставним договором № К2G4FR06180023 від 03.10.2008 року у розмірі 1342022,56 грн. слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що на момент його вчинення між сторонами мав місце спір щодо розміру сум, які підлягають стягненню, а також те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 992,40 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору, які підтверджені належними доказами. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів вказаної справи убачається, що 15.06.2017 року між адвокатом Зінченко Д.В., який здійснює адвокатську діяльність у формі об"єднання адвокатів - Адвокатське об"єднання "Право та Закон" та [PERSON] було укладено угоду про надання правової допомоги та саме адвокатом Зінченко Д.В.в інтересах [PERSON] було подано до суду позовну заяву. В послідуючому особисто позивачем подавалась позовна заява у новій редакції на виконання вимог ухвали від 28.08.2017 року про залишення позовної заяви без руху та заява про забезпечення позову від 20.03.2018 року. 25.04.2018 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Уласевич А.С. про відкладення підготовчого засідання та продовження строку підготовчого засідання. Того ж дня Уласевич А.С. ознайомилась з матеріалами справи та була присутня в судовому засіданні. В судовому засіданні, що відбулось 28.05.2019 року був присутній представник позивача - адвокат Посунько Д.В. Відповідно до ордерів наданих вищевказаними адвокатами вбачається, що вони діють на підставі договорів про надання правової допомоги та здійснюють адвокатську діяльність у формі об"єднання адвокатів - Адвокатське об"єднання "Право та Закон". Однак, жодних договорів про надання правової допомоги позивачу - [PERSON] адвокатами Уласевич А.С. та Посунько Д.В., які здійснюють адвокатську діяльність у формі об"єднання адвокатів - Адвокатське об"єднання "Право та Закон" до суду подано не було. Натомість, з акту приймання - передачі виконаних робіт/послуг із надання правничої/правової допомоги вбачається, що він укладений 15.06.2017 року між Адвокатським об"єднанням "Право та Закон" і [PERSON] За вказаним актом здійснено наступний перелік робіт: попереднє опрацювання атеріалів. Аналіз чинного законодавства на предмет порушення відповідачем прав Клієнта, зустрічі з клієнтом - 9000,00 грн.; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини та судової практики - 9000,00 грн.; формування правової позиції. Надання правових консультацій щодо отримання додаткових матеріалів/докази для справи - 12000,00 грн.; підготовка процесуальних документів по справі (позовної заяви, клопотань, адвокатскьких запитів, тощо): підготовка позовної заяви, підготовка клопотання про забезпечення позову, підготовка відповіді на відзив до позовної заяви, підготовка інших процесуальних документів - 21000,00 грн.; порацювання матеріалів та підготовка до судових засідань - 12000,00 грн.; представництво в суді - 6000,00 грн. Загалом 69000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що матеріали справи не містять документів, які беззаперечно підтверджують витрати позивача на правову допомогу.

Outcome: approved