Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд визнати недійсними прилюдні торги, що відбулися 08.01.2014 року з [ADDRESS] та з квартири [ADDRESS]; скасувати протоколи проведення торгів № 1613262-1 від 08.01.2014 року та № 16132672-1/1 від 08.01.2014 року; судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обгрунтовувує тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2010 року з [PERSON], [PERSON], [PERSON] стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ « Райффайзен банк Аваль» суму заборгованості в розмірі 461 319,80 дол. США, за даним рішенням видано виконавчі листи та рішення звернено до примусового виконання. Відідлом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення. 30.12.2013 року ПАТ « Райффайзен банк Аваль» подало до відділу примусового виконання рішень заяву про повернення виконавчих листів стягувачу без виконання, у відповідь на яке було отримано листа з повідомленням ПП « Нива -В.Ш.» щодо призначення торгів на 08.01.2014 року з приводу реалізації заставного майна. Позивач вважає, що прилюдні торги проведені з порушенням норм чинного законодавства, та діями відповідача порушені права позивача. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Надала до суду заперечення проти позову, в яких зазначила, що повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами, як довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи ( документом про призначення керівництвом юридичної особи тощо). В даному випадку надано заяву про повернення без виконання виконавчого документа подана від імені заступника директора АТ « Райффайзен банк Аваль» Подруйко Г.В., та доданою довіреністю, якою право подавати заяви про повернення без виконання виконавчого документа не передбаченно. Зазначає, що за таких обставин держдавний виконавець діяв у спосіб та порядок, встановлений чинним законодавстом України. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Інші учасники процесу до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін вважає, що в задоволенні позову слід відмовити на підставі встановлениїх фактичних обставин по справі. 13.12.2010 року Приморським районним судом м. Одеси винесено рішення за позовом ПАТ « Райффайзен банк Аваль», яким з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стягнуто в солідарному порядку суму заборгованості в розмірі 461 319, 80 дол. США, що еквівалентно 3 688 713,12 грн., за кредитним договором № 0214/0054/74/70994 від 01.03.2007 року(а.с.6-9), забезпеченого договором іпотеки від 07.03.2007 року, на умовах якого [PERSON], який діяв від імені [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно кв.№16, кв. №7 та нежиле підвальне приміщення [ADDRESS] ( а.с.13-17). Рішення набрало законної сили 21.04.2011 року та 16.05.2011 року видані виконавчі листи ( а.с.10-11). Відділом примусового виконання рішень відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення. Державним виконавцем звернено стягнення на заставне майно боржників. Відповідно до пункту 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Статтею 8 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Згідно зі статтею 9 згаданого Закону України "Про виконавче провадження" сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто. У відповідності до пункту 2.11. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі-Інструкція), повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами: а) довіреністю фізичної особи; б) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо). Згідно з пунктом 2.11.4 Інструкції, у випадку реалізації стороною виконавчого провадження права на пред'явлення виконавчого документа на виконання, подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа, оскарження дій державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС, отримання присудженого майна чи стягнутих сум через представника державний виконавець перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій. Пунктом 2.11.5. Інструкції встанолено, що обмеження повноважень представника на вчинення певної виконавчої дії мають бути застережені у виданій йому довіреності. Судом встановлено, що 30.12.2013 на адресу Відділу надійшла заява заступника директора з питань безпеки АТ "Райффайзен Банк Аваль" [PERSON] про повернення без виконання виконавчого листа № 2-2037/10, виданого 16.05.2011 Приморським районним судом м. Одеси. Перевіркою повноважень представника згідно з доданою до заяви довіреності, державним виконавцем встановлено, що право подавити заяви про повернення без виконання виконавчого документа стягувачу не обумовлено у довіреності, як право представника на вчинення такої дії. Представнику стягувача роз'яснювались наслідки повернення виконавчого документа без виконання, передбаченні чинним Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до пункту 2.11 Інструкції, повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами: а) довіреністю фізичної особи; б) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо; в) рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи управителем спадкового майна. Пунктом 2.11.1. Інструкції встановлено, що документи, які посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з пунктом 2.11.2. Інструкції оригінали документів, зазначених у пункті 2.11 цього розділу, або належним чином засвідчені їх копії приєднуються до матеріалів виконавчого провадження. Судом встановлено, що заява про повернення виконавчого документа стягувачу за підписом представника Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції [PERSON], надійшла разом з ксерокопією нотаріальної довіреності, посвідченої Банком, будь-яких інших документів (копію паспорту представника, копії наказу про призначення тощо), які б підтверджували дійсність підпису на заяві та повноваження представника до довіреності додано не було. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що дії державного виконавця є законними та звернення стягнення на застване майно ґрунтувалось на нормах чинного законодавства, оскільки перевіркою наявності повноважень представника Банку - [PERSON] на подання заяви про повернення виконавчого документа без виконання встановлено, що повноваження представника на вчинення такої дії у довіреності не обумовлені. Крім того, судом встановлено, що зазначеною довіреністю представнику Банку - [PERSON], надається право на пред'явлення виконавчого документа на виконання, оскарження дій державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС, отримання присудженого майна чи стягнутих сум через представника. При цьому право на подання заяви про повернення виконавчого документа без виконання не обумовлено, що відповідно до Інструкції повинно бути обов'язково зазначено. Суд не бере до уваги доводи представника Банку, що довіреністю обумовлено повноваження представника підписувати та подавати всі необхідні заяви, відповідно до норм чинного законодавства, оскільки Інструкцією встановлені певні права для представника сторони виконавчого провадження, які повинні бути обов'язково обумовлені у довіреності. Постановою державного виконавця від 20.02.2014 виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2037/10, виданого 16.05.2011 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі ООД АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/0054/74/70994 від 01.03.2007 у розмірі 461 319,80 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 16.11.2009 складає 3 688 723,12 грн. та судові витрати в сумі 1 950,00 грн, завершено на підставі пункту 2, 3 , ч.1, статті 47 Закону України "Про виконавче провадження". Вказана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу Банком, в установленому порядку, оскаржена не була. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статей 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскарження дій державного виконавця не є підставою для визнання торгів недійсними. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпечення переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже є правочином. Відповідно до ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки відчуження майна на прилюдних торгах відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладання, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Положенням. Банк в позові не наводить доказів обґрунтування порушення торгівельною організацією вимог Тимчасового положення, а зазначає про те, що лот мав бути знятий з реалізації у зв'язку з поданням заяви про повернення виконавчого документа без виконання на підставі пункту 1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження». При цьому позивачем не звернуто увагу на те, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України « Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії ( бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому законом. Банком оскаржено дії державного виконавця в порядку, передбаченому ст.. 383 ЦПК України, з приводу ігнорування заяви стягувача щодо відклику виконавчого документа без виконання, та за результатами розгляду скарги, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2014 року по справі № 522/27184/13ц у задоволенні скарги ПАТ « Райффайзен банк Аваль» в особі ООД АТ « Райффайзен банк Аваль» відмовлено в повному обсязі. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що вимоги позивача про визнання недійсними прилюдних торгів, що відбулися 08.01.2014 року з [ADDRESS] та скасування протоколів проведення прилюдних торгів, зважаючи на те, що представником банку було подано заяву про повернення виконавчих листів без виконання таким, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Представник відповідача просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності . Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 48 Закону України " Про іпотеку" іпотекодержатель, іпотекодавець, боржнмик та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. Прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки відбулись 08.01.2014 року, а позовна заява представником позивача подана до суду 26.06.2014 року, тобто після спливу строку, встановленого ст. 48 Закону України " Про іпотеку". Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Суд відмовляє в позові не за спливом строку вернення до суду, а за безпідставністю позовних вимог. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд відмовляє в задоволенні позову не у зв'язку зі спливом строків позовної давності,а за безпідставністю вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed