Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їм належить на праві власності квартира [ADDRESS] . У їх квартирі зареєстровано відповідача по справі, яка є колишньою невісткою та дружиною позивачів, та яка з жовтня 2018 року у квартирі не проживає, особистих речей не має, комунальні послуги не сплачує. За таких обставин, позивачі просили суд визнати відповідача такою, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалася. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності від 17 грудня 1999 року, виданого ВАТ «Дніпропетровський силікатний завод» та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2004 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Нікітюк Г.М., належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Відповідач по справі є колишньою дружиною [PERSON] , яка була зареєстрована у квартирі з 22.09.2009 року, та шлюб з якою було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року. Відповідач у вказаній квартирі не мешкає з жовтня 2018 року, особистих речей в квартирі не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджено актами ОСББ «Решетилівське» від 01.07.2020, 01.10.2020 року. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає у житлі понад один рік без поважних причин, а тому є такою, що втратила право користування спірним житлом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved