Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що малолітня [PERSON] перебуває на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 21.11.2009 року, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з Актом про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовились забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину від 16.10.2007, у зв'язку з загрозою життю та здоров'ю, дитина була відібрана у жінки, яка назвалась її матір'ю [PERSON]. Жінка жебракувала, паспорту або інших документів, що посвідчують її особу та особу дитини (свідоцтва про народження [PERSON]) не мала. Жінці були роз'яснені вимоги чинного законодавства щодо забезпечення прав та інтересів дітей, наголошувалось на необхідності відновити особисті документи та створити умови для повернення дитини. Реєстрація народження дитини була проведена на підставі листа Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради, вищевказаного Акту та медичного свідоцтва про народження, що зазначено у повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 18.04.2018, виданому Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Дитина [PERSON] була влаштована до КУ "Запорізький обласний будинок дитини "Сонечко" на повне державне утримання. Мати дитини, [PERSON], надала заяву про тимчасове влаштування дочки до Запорізького обласного будинку дитини "Сонечко" до досягнення дитиною трьох років, в якій вона повідомила, що проживає у м. Києві по вул. Регенераторній, буд. 4 у Християнському благодійному центрі "Стефанія". Після спливу зазначеного терміну [PERSON] не звернулась до служби у справах дітей, органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації про повернення дитини, документи та заяви не надавала. Згідно з інформацією адресно-довідкового бюро [PERSON] не зареєстрована по місту Запоріжжю та Запорізькій області. У 2009 році на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 25.12.2009 № 852-р "Про надання малолітній [PERSON], [INFO], статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначення над нею опікуном [PERSON]." дитина була влаштована в сім'ю опікуна. За період перебування дитини під опікою [PERSON] не намагалась повернути дочку на виховання в її сім'ю, не надала документи щодо місця проживання та умов, про підтвердження доходів на утримання дитини, особисті документи (відновлення паспорту громадянина України). Тобто, фактично з моменту відібрання дитини [PERSON] не докладала належних зусиль щодо зміни способу життя, створення умов для проживання та виховання дитини, взагалі не цікавилась долею дитини, її розвитком, навчанням та здоров'ям, що може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків. В 2018 році опіка над дитиною була припинена відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 27.04.2018 року № 108 р "Про звільнення [PERSON] від здійснення повноважень опікуна над малолітньою [PERSON], року народження, яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування", [PERSON] влаштована до КЗ "Бердянська загальноосвітня санаторна школа-інтернат". За інформацією адміністрації школи-інтернату (лист від 23.08.2018 № 977), за час перебування дитини у закладі мати дівчинку не відвідувала, не телефонувала, листів не надсилала. Статтею 3 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" засадами державної політики щодо соціального захисту дітей зазначених категорій є створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім'ї, сприяння усиновленню дітей. З цією метою службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради [PERSON] була взята на облік з усиновлення, анкета на [PERSON] направлена до Служби у справах дітей Запорізької облдержадміністрації. Враховуючи, що під час реєстрації народження дитини були внесені відомості про матір дитини на підставі медичного свідоцтва про народження (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 18.04.2018), чим підтверджується факт народження дитини матір'ю [PERSON], анкету дитини було повернено (лист Служби у справах дітей Запорізької облдержадміністрації від 04.07.2018 № 02-10/0875). Згідно з п. 5 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2018 № 905, на облік береться дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, або визнані безвісно відсутніми, або визнані недієздатними, оголошені померлими, або невідомі (для підкинутої, знайденої дитини). За інформацією Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 03.07.2018 № 318/17.8-04-37 в архіві відділу та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], відсутній. У відділі державної реєстрації смерті головного територіального управління юстиції у місті Києві (лист від 28.08.2018 № 2659/16.2-09) реєстрація смерті [PERSON] не проводилась, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть матері дитини також не знайдений. Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати дитини, [PERSON], навпаки використовувала малолітню дитину для потреб жебракування, наражала ризику здоров'я дитини, не забезпечувала належних санітарних умов перебування дитини. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 цього Закону наголошено на зобов'язані батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Саме батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 166 Сімейного кодексу України передбачено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власного ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Уважно розглянувши сукупність викладеної інформації, наявних документів,

Outcome: approved