Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про стягненння заборогованості за договором позики звернувся [PERSON] . В обгрунтування позову зазначає, що 01.06.2016 року між ним та [PERSON] у формі розписки було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 200000 доларів США. У вказаному договорі позики (розписці) сторони також визначили графік повернення коштів. Відповідно до визначеного графіку, відповідач мав повернути позивачеві в період з 01.05.2016 по 01.11.2021 року щомісячно по 3000 доларів США, а 01.12.2021 року - ще 2000 доларів США. Таким чином, загальна сума коштів, які відповідач мав повернути позивачу за договором позики, становить 203000 доларів США. Свою позицію аргументує тим, що пунктом 1) частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виходячи з положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з умовами договору, укладеного у формі розписки, відповідач отримав від позивача 200000 доларів США, а також зобов`язався у строк до 01.12.2021, за погодженим сторонами графіком, повернути позивачу грошові кошти у загальному розмірі 203000 доларів США. Вказує, що факт отримання відповідачем коштів у розмірі 200000 доларів США підтверджується відповідним записом у розписці, засвідченим його особистим підписом. Вказує, що згідно з положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Посилається на те, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором позики, про що свідчить відповідний запис у розписці та підпис відповідача. Водночас, відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконував, допускаючи неодноразові порушення встановленого сторонами графіку погашення заборгованості, сплативши позивачу у період з 01.06.2016 року по 27.12.2018 року лише 33000 доларів США. При цьому частина зазначеної суми грошових коштів за взаємною згодою сторін була повернута позивачу шляхом направлення грошових переказів дружині останнього. Починаючи з 28.12.2018 відповідач жодних дій, спрямованих на повернення заборгованості за договором позики, не вчиняв. Посилаючись на\~вимоги ч.2\~ст.1050\~ЦК України,\~ч.2\~ст.625\~ЦК України,\~вимагає дострокового\~повернення частини\~позики та\~трьох відсотків\~річних на\~суму заборгованості,\~про що\~подав відповідний\~розрахунок за\~яким нарахування\~здійснені з\~01.01.2019\~по 11.11.2019\~по відсотковій\~ставці 3%\~річних за\~314\~днів та\~становлять 4387,40 дол. США Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача неповернуту частину позики, загальний розмір якої становить 170000 доларів США та 4387,40 доларів США - три відсотки річних, а також здійснити розподіл судових витрат відповідно до вимог законодавства. Суд, розглянувши справу відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження, встановив наступне. Ухвалою суду від 28.12.2019 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, становлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Копію вказаної ухвали та позовної заяви з додатками відповідач за первісним позовом отримав 04.02.2020. 20.02.2020\~відповідачем за\~первісним позовом\~ [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, як удаваного правочину, вчиненого під впливом обману. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] , вказуючи на зміст ч.1 ст.235, ст.1046, ч.2 ст.1047 ЦК України, зазначає, що жодного договору позики між сторонами не укладалося і ніяких коштів йому ніхто не передавав. Справжня воля сторін цього удаваного правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені розпискою. Розписка фактично виступала гарантією того, що ТОВ «Штерн», керівником якого був [PERSON] , належним чином виконає зобов`язання за майбутнім договором щодо надання послуг вантажним автотранспортом під час капітального ремонту автомобільних доріг у Харківській області. Оскільки, [PERSON] обіцяв йому співпрацю за офіційним договором тривалістю у п`ять років, то і виконання умов за розпискою було також передбачено на п`ятирічний період - до кінця 2021 року. Таким чином, між сторонами за домовленістю наставали інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені цим удаваним правочином (розпискою). Зазначає, що цією розпискою (як стверджує [PERSON] - договором «позики») вони приховували зовсім інший правочин. За своєю суттю той правочин, який вони таким чином мали намір приховати, містив ознаки і договору поруки, і договору гарантії. Він гарантував перед представником кредитора виконання ТОВ «Штерн», як боржником свого обов`язку, і у разі порушення зобов`язання зі сторони ТОВ "Штерн" [PERSON] мав би сплатити відповідачу чітко визначену грошову суму, вказану в розписці 13000 дол. США за невиконання зобов`язань фірмою у кожному конкретному місяці. У реальних домовленостях між позивачем та відповідачем дійсно були наявні певні ознаки двох вищенаведених договорів. Вважає, що його переконали написати розписку, запевняючи в її удаваності задля досягнення однієї мети, а насправді просто домоглися від нього оформлення документу, який представили як доказ реального укладення договору позики. Враховуючи наведене, просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 04.08.2020 в межах даної справи прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, як удаваного правочину, встановлено сторонам за зустрічним позовом строки для подання відповідних заяв по суті справи. Також ухвалою від 04.08.2020 закрито підготовче провадження у справі, вирішено клопотання сторін про витребування доказів та виклик свідків. 20.08.2020 позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подав відзив на зустрічний позов вказавши, що твердження позивача за зустрічним позовом спростовуються наданими доказами та вважає зустрічну позовну заяву необґрунтованою. Посилається на те, що між ТОВ «Штерн» та «Тодіні Конструкціоні Дженералі С.П.А.» певний час існували господарсько-правові відносини. Також, у зустрічній позовній заяві стверджується, що [PERSON] працював на посаді директора асфальтного заводу при «Тодіні Конструкціоні Дженералі С.П.А.» та приймав рішення щодо укладення зазначеною фірмою господарських договорів. Однак, вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки в дійсності [PERSON] протягом 2008 - 2017 років працював на посаді техніка-механіка та до його посадових обов`язків не входило прийняття рішень щодо укладення договорів. Викладені вище обставини можуть свідчити лише про особисте знайомство позивача та відповідача, однак жодним чином не доводять укладення договору позики від 01.06.2016, як удаваного правочину або правочину вчиненого під дією обману. Доводи позивача за зустрічним позовом щодо того, що він не отримував від [PERSON] жодних коштів, спростовуються власноручною розпискою [PERSON] від 01.06.2016 року, згідно якої останній отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000 доларів США. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певі грошової суми або речей. Водночас, у вказаний період часу між ТОВ «Штерн» та «Тодіні Конструкціоні Дженералі С.П.А.» будь-яких договорів не укладалось, про що зазначає позивач у зустрічному позові. Вважає, що вказаними обставинами спростовується посилання [PERSON] на те, що розписку від 01.06.2016 нібито було надано як гарантію виконання зобов`язань у господарських відносинах між ТОВ «Штерн» та «Тодіні Конструкціоні Дженералі С.П.А.». Посилається на те, що позиція [PERSON] про те, що у [PERSON] не було грошових коштів у сумі 200000 доларів США для передачі їх [PERSON] є голослівною, не підтвердженою будь-якими доказами та такою, що будується виключно на припущеннях. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що дружина [PERSON] нібито після написання [PERSON] розписки від 01.06.2016 позичала в нього грошові кошти, однак вважає це не підтвердженим жодними доказами. Вказує, що [PERSON] був працевлаштований і матеріально забезпечений. Вважає, що між сторонами існують тривалі систематичні боргові відносини і щодо яких [PERSON] не помилявся. За вказаних обставин просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в режимі проведення відеоконференції первісний позов підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнав. Пояснив, що 01.06.2016 року між ним та [PERSON] у формі розписки було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав [PERSON] 200000 доларів США. У вказаному договорі позики (розписці) сторони також визначили графік повернення коштів. Відповідно до визначеного графіку відповідач мав повернути позивачеві в період з 01.05.2016 по 01.11.2021 року щомісячно по 3000 доларів США, а 01.12.2021 року - ще 2000 доларів США. Зазначає, що [PERSON] писав розпику своєю рукою, в його присутності, кошти були передані йому в повній сумі та [PERSON] зобов`язувався їх повернути. Зазначив, що він працював в «Тодіні Конструкціоні Дженералі С.П.А.» на посаді оператора асфальтового заводу, слідкував за процесом виготовлення асфальтної маси та жодних повноважень щодо укладання договорів від імені товариства у нього не було. Стверджує, що він особисто передавав [PERSON] кошти в сумі 200000 доларів США. Пояснив, що передача коштів відбулася 01.06.2016 біля а\\д Київ-Харків, в с.Решетілово Полтавської області, в кафе. Зазначає, що в нього була в наявності така сума коштів, оскільки він працював на цьому підприємстві більше 20 років, окрім того продав автомобіль та квартиру в Молдові. Стверджує, що [PERSON] брав у нього кошти для свого бізнесу, оскільки був власником фірми " [INFO] ", щоб не брати кредит в банку. Зазначає, що в 2008 році він приїхав в м.Дубно, де познайомився з [PERSON] . Стверджує, що йому не відомо про те, що його фірма до його знайомства з [PERSON] вела бізнес з ТОВ "Штерн". Стверджує, що кошти він [PERSON] передавав особисто, однією сумою, про що той написав розписку. Зазначає, що записи у розписці він писав сам особисто, коли [PERSON] повертав йому кошти. Вказує, що кошти повертались йому частинами до 2017 року, в тому числі і через знайомих. Також [PERSON] здійснював перекази його дружині після 2017 року по 500 - 1000 доларів США. Востаннє він отримав кошти в кінці 2018 року в сумі 8000 доларів США, про що і написав розписку. \~Зазначає,\~що [PERSON] \~побудував за\~ці кошти\~приватний будинок.\~Зустрічну позовну\~заяву не\~визнав.\~Вказує,\~що інших\~розписок з\~приводу домовленостей\~про вчасне\~виконання роботи\~для фірми\~«Тодіні Конструкціоні\~Дженералі С.П.А.»\~ між\~ними не\~було.\~Зазначив,\~що позов\~подав лише\~після того\~як їм\~не вдалося\~домовитися.\~Вказав,\~що ніяких\~відсотків він\~отримати не\~хотів.\~При обгрунтуванні\~суми позову\~зазначив,\~що він\~відрахував із\~суми позики\~кошти,\~які [PERSON] \~йому заплатив\~ і\~тому саме\~така сума.\~Пояснити з\~яких коштів\~обраховуються відсотки\~і чому\~він звернувся\~з позовом\~про стягнення\~боргу до\~закінчення виплат\~не зміг.\~Також не\~зміг пояснити\~звідки у\~його представника\~була розписка\~аналогічного змісту\~за 2014\~рік,\~яка була\~додана до\~відзиву на\~зустрічну позовну\~заяву,\~стверджує,\~що грошей у 2014 році [PERSON] він не позичав. Представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав та доводів зазанчених у ньому та просив його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Зазначив, що твердження позивача за зустрічним позовом повністю спростовуються наданими сторонами доказами. Пояснює, що між ТОВ «ШТЕРН» (керівником якого був [PERSON] ) та «Тодіні Конструкціоні Дженерав С.П.А.» певний час існували господарсько-правові відносини. вказує, що [PERSON] протягом 2008 - 2017 років працював на посаді техніка-механіка та до його посадових обов`язків не входило прийняття рішення щодо укладення договорів, що підтверджується копією трудової книжки долученої до даного відзиву. Вважає, що доводи [PERSON] за зустрічним позовом щодо того, що він не отримував від [PERSON] жодних коштів, спростовуються власноручною розпискою [PERSON] від 01.06.2016 року, згідно якої останній отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США. Вважає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладені так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певі грошової суми або речей. Вказує що у даний період часу між ТОВ «ШТЕРН» та «Тодіні Конструкціоні Дженералі С.П.А.» будь-яких договорів не укладалось, про що зазначає позивач у зустрічному позові. Вказаними обставинами спростовується посилання [PERSON] на те, що розписку від 01.06.2016 нібито було надано як гарантію виконання зобов`язань у господарських відносинах між ТОВ «ШТЕРН» та «Тодіні Конструкціоні Дженералі С.П.А.». Стверджував, що свідки, які були допитані в судовому засіданні є зацікавленими оскільки працювали у [PERSON] . Зазначає, що позиція [PERSON] про те, що у [PERSON] не було грошових коштів у сумі 200 000 доларів США для передачі їх [PERSON] є голослівною, не підтвердженою будь-якими доказами та такою, що будується виключно на припущеннях. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що дружина [PERSON] нібито після написання [PERSON] розписки від 01.06.2016 позичала в нього грошові кошти, однак вважає що це не підтверджено жодними доказами. Вказує, що [PERSON] був працевлаштований і матеріально забезпечений та вказує, що гроші за договором позики передавалися [PERSON] не однією сумою а декількома частинами. Пояснити чому попередній представник позивача на підтвердження укладення аналогічного договору позики подавав розписку за 2014 рік не зміг. Просив визнати її неналежним доказом. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] позов не визнав, зустрічний позов підтримав.Вважає, що позов [PERSON] є надуманим і безпідставним, адже насправді договору позики він з ним не укладав і ніяких коштів ніколи в нього не позичав. Зазначає, що познайомився з [PERSON] приблизно в першій половині 2011 року, тобто ще до того часу, як очолюване ним ТОВ «Штерн» почало співпрацювати із « [PERSON] ». Перший договір був укладений між вказаними суб`єктами господарювання 15.10.2011. [PERSON] працював керівником асфальтного заводу при фірмі «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.». На час їх знайомства [PERSON] шукав надійну фірму, яка зможе забезпечувати «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» послугами вантажного автотранспорту. Пояснює, що одним із видів діяльності ТОВ «Штерн» є надання послуг вантажним автомобільним транспортом. Його дочка є засновником даної організації, а він лише керівником. Фактично завдяки цьому знайомству з [PERSON] очолюване ним ТОВ «ШТЕРН» почало співпрацювати із «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.». За змістом вказаних договорів від 15.10.2011 за №KZH/P-15/11, від 01.03.2012 за №KZH/P/52-12; від 16.07.2014 за №KHR/P ТОВ «Штерн» виступало виконавцем, який для забезпечення виробничих потреб замовника («Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.») для реалізації проектів по ремонту автомобільних доріг М-06 «Київ-Чоп», М-03 «Київ-Харків» зобов`язувався надати послуги власним автотранспортом. Порядок подачі та кількість техніки визначалися за погодженням сторін договору. Зазначені обставини підтверджують копії платіжних доручень та актів виконаних робіт за вищезгаданими договорами. Вказує, що домовляючись з ним про укладення цих договорів, [PERSON] постійно підкреслював, що італійська компанія «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» має серйозні замовлення по всій країні та величезне фінансування, тому він зі своєю фірмою не має права їх підводити, щоб не зривалися строки здачі робіт по ремонту автошляхів та не підривалася репутація їхньої компанії. Як своєрідна гантія серйозних намірів і відповідальності з його сторони, від нього вимагалося писати розписки про нібито взяті в борг кошти із графіком термінів погашення боргу. Якщо місяць співпраці обходився без яких-небудь проблем із наданою нами технікою, то в розписках робилася відмітка про нібито погашення боргу за відповідний місяць - і так до повного виконання договору. Вказує, що такі розписки писалися ним при кожному укладенні договорів між ТОВ «Штерн» і «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.». [PERSON] як посадовець вищезгаданої фірми виступав певного роду посередником між своїм вищим керівництвом та його фірмою як виконавцем. Саме таким способом [PERSON] дбав про забезпечення якісного, безвідмовного і надійного надання послуг його фірмою для компанії «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.», у якій він працював і якій порекомендував його для співпраці. У самих договорах відповідальність сторін детально не прописувалася, тому гарантією надійності ТОВ «Штерн» виступали написані ним особисто розписки. По закінченні кожного такого договору щодо їх співпраці в рамках ремонту певної автомобільної дороги [PERSON] розривав стару розписку, а при укладенні нового договору він писав нову. Вважає, що для [PERSON] було вигідно відбирати розписки безпосередньо у нього цим він перекладав відповідальність із фірми особисто на нього. Автомобілі як майно фірми формально не рахувалися власністю юридичної особи не були, а були придбані та оформлені за довіреностями. Таким чином [PERSON] перестраховувався. Він в свою чергу був впевнений у своїй фірмі і не збирався нікого обманювати чи підводити, а співпраця з «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» приносила їм високі прибутки і він не хотів втрачати такого вигідного ділового партнера. У випадку, якби ТОВ «Штерн» не виконувала б належним чином договір, тобто не надавала б якісно, безперебійно і в повному обсязі послуги вантажними автомобілями, то в якості компенсації він мав би особисто відшкодувати [PERSON] за кожний конкретний місяць неналежного виконання фірмою свого обов`язку по 3000 дол. США. Це була б своєрідна компенсація для [PERSON] за підрив його авторитету перед його керівництвом, адже це саме він порекомендував для керівництва «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» як ділового партнера ТОВ «Штерн» і у випадку, якби ТОВ виявився б недобросовісним то [PERSON] міг би втратити свою посаду директора асфальтного заводу, так він пояснював йому необхідність написання цих розписок протягом всього часу їх співпраці. Крім того, [PERSON] шляхом відібрання розписки хотів потенційним страхом фінансового покарання стимулювати його до безвідмовного і максимального забезпечення ТОВ «ШТЕРН» всіх потреб «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.». Зазначив, що він приїжджав до [PERSON] в м.Житомир, а потім і в м.Полтава, коли компанія «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» проводила поблизу цих міст ремонти відповідних ділянок доріг. Зазначив, що він також знайомий з дружиною позивача - [PERSON] . Після 2016 року фірма «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» вже не мала контрактів на будівництво і ремонт доріг. Тому на прохання [PERSON] він навіть надсилав їй у борг грошовими переказами певні суми коштів у валюті США. Вважав [PERSON] своїм другом і не відмовлявся допомагати його сім`ї, а також сподівався, що з часом фірма «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» знову отримає серйозні державні замовлення по всій країні і їх співпраця відновиться. Під час написання останньої розписки [PERSON] від 01.06.2016 він обіцяв йому нову угоду по співпраці на 5 років у рамках запланованого контракту «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» по ремонту доріг на Харківщині. Він без усіляких сумнівів написав і цю розписку. Але вже наприкінці літа 2016 року «Укравтодор» припинив контракт із італійською компанією «Todini Costruzioni Generali S. P. А.». Він подумати не міг, що [PERSON] досі не знищив ту розписку, адже обіцяної угоди між ТОВ «Штерн» і «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» так і не було укладено. Очевидно, скориставшись його наївністю і довірливістю, відповідач через декілька років видав цю розписку за нібито реально укладений договір позики. Крім того пояснив, що для того щоб створити враження реального існування між ними договору позики [PERSON] робив якісь власні записи про начебто отримання від нього частини позичених коштів протягом кількох місяців. Насправді ж ніяких коштів в [PERSON] він не позичав, і відповідно, ніяких коштів йому й не повертав. Ці відмітки [PERSON] здійснив власноручно, оскільки весь цей час оригінал розписки зберігається у нього. Розписка (нібито на підтвердження договору позики), як удаваний правочин з`явилася внаслідок застосування до нього обману зі сторони [PERSON] . Він сприймав розписку як гарантію і перестраховку для протилежної сторони - тобто як удаваний правочин, а інша сторона - [PERSON] , як виявилося, отримувала цю розписку з іншою метою і бажала видати його за реальний правочин. Стверджує, що у випадку відсутності порушень зобов`язань його фірми за майбутнім договором [PERSON] мав знищити розписку. Офіційного договору з фірмою «Тодіні» вони у 2016 так і не уклали, а значить і жодних зобов`язань за ним не порушили, але розписку чомусь він не знищив і тепер ще й видає її за реальний договір позики. Вказує, що якби [PERSON] йому дійсно позичав би таку величезну суму коштів, то зважаючи на розмір позики, сторони уклали б відповідний договір належним чином, завіривши його у нотаріуса. Вважає, що комусь позичати (віддавати) таку суму коштів просто заради того, щоб цю ж суму йому повертали аж протягом п`яти років не має жодної майнової вигоди, бо від такого договору сам позичальник не отримує нічого. Також стверджує, що в [PERSON] не могло бути такої суми. Відповідач аж ніяк не міг позичити йому 200000 доларів США, бо вже у наступному році його дружина сама позичала у нього по 500, 1000, 1500 доларів США. Процюючи з фірмою "Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А." [PERSON] незадовго до позики не міг не знати про несприятливу внутрішню ситуацію в компанії, де він працює. За вказаних обставин просить визнати недійсним договір позики, укладений 1 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , як удаваний правочин, що був вчинений під впливом обману. Представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом [PERSON] , посилаючись\~на ст.203\~ЦК України зазначив, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вказуючи на зміст ч.1 ст.235, ст.1046, ч.2 ст.1047 ЦК України зазначає, що жодного договору позики між сторонами не укладалося, і ніяких коштів [PERSON] ніхто не передавав. Тобто, справжня воля сторін цього удаваного правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені розпискою. Розписка фактично виступала гарантією того, що ТОВ «Штерн» належним чином виконає зобов`язання за майбутнім договором щодо надання послуг вантажним автотранспортом під час капітального ремонту автомобільних доріг у Харківській області. Оскільки, [PERSON] обіцяв [PERSON] співпрацю за офіційним договором тривалістю у п`ять років, то і виконання умов за розпискою було також передбачено на п`ятирічний період - до кінця 2021 року. Таким чином, між сторонами за домовленістю наставали інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені цим удаваним правочином (розпискою). Свою домовленість вони оформили саме розпискою, так як це найпростіший варіант: розписку можна написати нашвидкуруч, не потрібно прописувати складні договори, оформляти їх у нотаріуса. Зазначає, що цією розпискою (як стверджує [PERSON] - договором «позики») вони приховували зовсім інший правочин. За своєю суттю той правочин, який вони таким чином мали намір приховати, містив ознаки і договору поруки, і договору гарантії. Він гарантував перед представником кредитора виконання ТОВ «Штерн», як боржником свого обов`язку, і у разі порушення зобов`язання зі сторони ТОВ "Штерн" [PERSON] мав би сплатити відповідачу чітко визначену грошову суму, вказану в розписці 13000 дол. США за невиконання зобов`язань фірмою у кожному конкретному місяці. \~ \~ \~ \~Написані [PERSON] розписки виступали гарантією надійності фірми «Штерн» як контрагента і підтверджували серйозність намірів [PERSON] до якісної співпраці. При укладенні кожного нового договору щодо співпраці фірм «Штерн» і « [INFO] » в рамках ремонту певної автомобільної дороги [PERSON] отримував від [PERSON] , нову розписку. Реальних коштів в [PERSON] ні у 2016 році, ні у 2014 році [PERSON] не позичав. \~ \~ \~ \~Розписки між вказаними фізичними особами оформлялися постійно, доки відповідні фірми співпрацювали. Це є додатковим підтвердженням того, що розписки фактично розширювали відповідальність контрагента шляхом покладення персональної відповідальності на керівника фірми «Штерн». Такі розписки по суті були поєднанням договорів поруки (відповідальність поручителя перед кредитором боржника у випадку порушення останнім свого зобов`язання) і гарантії (гарантування перед кредитором виконання боржником свого обов`язку із готовністю гаранта у випадку порушення боржника сплатити відповідну грошову суму кредитору). У цьому полягала справжня суть домовленості, яка маскувалася розпискою. У реальних домовленостях між позивачем та відповідачем дійсно були наявні певні ознаки двох вищенаведених договорів. Зазначає, що у відсутності інших замовлень для «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» було систематичне невиконання робіт з капітального ремонту та реконструкції автомобільної дороги М-03 Київ - Харків - Довжанський на ділянці Лубни - Полтава. Як з`ясував «Укравтодор», протягом останніх 9 місяців «Todini» імітували виконання робіт на об`єкті та загалом 6 разів переносили дату його ведення в експлуатацію. Вважає, що ніяких гарантій добросовісності ТОВ "Штерн" і жодних підстраховок [PERSON] не було потрібно. Очевидно, йому просто була потрібна розписка щоб у подальшому стягнути по ній кошти під приводом укладеного договору позики. Тобто, [PERSON] вважав, що у них одна мета за цією розпискою, а виявилося у відповідача були зовсім інші наміри. Вважає, що [PERSON] переконали написати розписку, запевняючи в її удаваності задля досягнення однієї мети, а насправді просто домоглися від оформлення документу, який представили як доказ реального укладення договору позики. \~ \~ \~ \~Також вказує, що [PERSON] обманули ще й стосовно дійсних прав та обов`язків сторін після оформлення правочину (написання розписки). Адже у випадку відсутності порушень зобов`язань його фірми за майбутнім договором [PERSON] мав знищити розписку. А в даному випадку офіційного договору з фірмою «Тодіні» [PERSON] («Штерн») так і не уклали (а відтак і жодних зобов`язань за ним не порушили), але розписку чомусь ніхто не знищив. \~ \~ \~ \~Отже, розписка (нібито на підтвердження договору позики), як удаваний правочин, з`явилася внаслідок застосування до [PERSON] обману зі сторони [PERSON] . Його ввели в оману щодо природи вчинюваного правочину, так як [PERSON] сприймав розписку як гарантію і перестраховку для протилежної сторони - тобто як удаваний правочин, а [PERSON] , як виявилося отримував цю розписку з іншою метою і бажав видати її за реальний правочин. \~ \~ \~ \~Також [PERSON] обманули і щодо дійсних прав та обов`язків сторін за цим правочином. За вказаних обставин просив в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила що вона працює бухгалтером в фірми «Штерн». Зазначила, що фірма "Штерн" в м.Житомирі в офісі фірми "Тодіні" підписувала контракти, які потім пересилались в електронному варіанті. Коли підписувались контракти [PERSON] казав, що попередньо написав розписку для [PERSON] , так вони зазвичай і працювали. Зазначає, що співпраця між ними почалася з 2011 року. Зазначає, що зустрічі\~ [PERSON] \~й [PERSON] \~по питанню\~співпраці між\~фірмами « [INFO] »\~і « [PERSON] »\~відбувалися неодноразово,\~це завжди\~були робочі\~зустрічі,\~і вона\~сама була\~учасником таких\~поїздок [PERSON] \~до [PERSON] . Зазначає, що на таких зустрічах і раніше писалися розписки, але суті їх вона не знає. Стверджує, що знає [PERSON] і протягом 2011-2016 з ним узгоджувалися наряди по виконанню робіт. У них була погодинна оплата, всі документи узгоджувалися з [PERSON] [PERSON] пояснював, що у фірми "Штерн" не має майна, тому потрібно писати розписки. Розписки писалися як гарантії виконання робіт, так як будь-які гарантії не прописувалися в офіційних договорах. Вказує, що в 2016 році вона весь час була присутня з [PERSON] на зустрічі, що відбувалася в кафе обабіч дороги, щодо домовленості\~про залучення\~техніки фірми\~«Штерн» до\~дорожніх ремонтних\~робіт на\~Харківській трасі.\~При цьому\~зазначила,\~що будь-яка\~передача коштів\~ [PERSON] \~ [PERSON] в її присутності не відбувалася. Вважає, що під новий контракт у [PERSON] вимагалась розписка, а ніякого контракту потім укладено не було. Як їй відомо, зазвичай писалася розписка під основний контракт, у разі якщо він виконувався, виконувалася робота, то за актом виконаних робіт розписка знищувалася. Свідок [PERSON] суду показав, що у 2016-2018 роках він працював у фірмі "Штерн" водієм та був у відрядженні з фірми "Штерн" при виконанні робіт між Житомиром і Києвом. Зазначив, що він особисто знає [PERSON] , так як він керував всім транспортом і водіями безпосередньо на місці дорожніх робіт, всі наряди по відпрацьованому часу залученої техніки з фірми "Штерн" закривались через [PERSON] . Питання щодо заправки техніки та її технічного обслуговування вирішував теж [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] зустрічався з [PERSON] , як представником фірми "Тодіні". На зустрічі з [PERSON] [PERSON] приїжджав з бухгалтером. Про факт написання [PERSON] розписки йому нічого не відомо. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено наступне. Згідно з копією розписки від 01.06.2016 вбачається, що [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 200000 доларів США, з терміном погашення боргу згідно вказаного у ній графіку (а.с.8-9) Згідно з копіями доручень про здійснення виплат грошових коштів від 03.11.2017, 21.12.2017, 26.12.2017, 12.02.2018, 07.04.2018 вбачається, що [PERSON] здійснював переказ грошових коштів [PERSON] (а.с.18-24) Відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] є керівником ТОВ "Штерн". Вид діяльності вантажний автомобільний транспорт. (а.с.86-88) Відповідно до копій договорів від 15.10.2011 №KZH/P-15/11, від 01.03.2012 за №KZH/P/52-12; від 16.07.2014 за №KHR/P, ТОВ «Штерн» виступало виконавцем, який для забезпечення виробничих потреб замовника («Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.») для реалізації проектів по ремонту автомобільних доріг М-06 «Київ-Чоп», М-03 «Київ-Харків» зобов`язувався надати послуги власним автотранспортом. (а.с.89-92) На підтвердження виконання вказаних договорів долучено копії платіжних доручень та актів виконаних робіт за вищезгаданими договорами, зокрема: за договором №KZH/P/52-12 від 01.03.2012: платіжні доручення від 23.07.2012 №1504 на суму 244304,84 грн; від 03.09.2012 № 2301 на суму 223805,14 грн; від 29.04.2013 №902 на суму 33817,51 грн; від 14.05.2013 №1051 на суму 38563,51 грн; від 09.07.2013 №1594 на суму 32355,92 грн; від 24.10.2012 № 3329 на суму 100000 грн; від 29.10.2012 №3475 на суму 141040,88 грн; за договором №KHR/P від 16.07.2014: платіжні доручення від 18.09.2014 № 6769 на суму 43420 грн; від 11.12.2014 №9171 на суму 77350 грн; від 04.03.2015 №1371 на суму 81 120 грн; від 22.06.2015 №5276 на суму 81 760 грн; від 17.09.2015 №7126 на суму 77000 грн; за договором №KZH/P/-15/11 від 15.10.2011 - акт здачі приймання робіт за жовтень 2011 року на суму 47974,86 грн; за договором №KZH/P/52-12 від 01.03.2012: акти надання послуг від 31.03.2012 (за березень 2012) на суму 244304,84 грн; від 30.04.2012 (за квітень 2012) на суму 223805,14 грн; від 31.05.2012 (за травень 2012) на суму 241040,88 грн; від 31.08.2012 (за серпень 2012) на суму 33 817,51 грн; від 30.09.2012 (за вересень 2012) на суму 38563,51 грн., за договором №KHR/P від 16.07.2014: акти виконаних робіт від 31.07.2014 (за липень 2014) на суму 36183,33 грн; від 31.08.2014 (за серпень 2014) на суму 64458,33 грн; від 30.09.2014 (за вересень 2014) на суму 67600 грн; від 29.04.2015 (за жовтень 2014) на суму 68133,33 грн; від 29.04.2015 (за листопад 2014) на суму 64 166,67 грн. (а.с. 93-110) Згідно копії розписки від 29.06.2014 вбачається, що [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 171367 доларів США (а.с.203). Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, заслухавши пояснення сторін та свідків у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимоги ст.264\~ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статей 16, 203, 215\~ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. \~ \~ \~ \~В силу приписів статті 204\~ЦК України правомірність правочину презюмується. \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. За загальними правилами, визначеними ст.203 ЦК України, щоб правочин мав належну юридичну силу, він повинен відповідати низці умов: а саме умовам дійсності правочинів. Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. \~ \~ \~ \~Статтею 215 ЦК України передбачено право сторони на визнання правочину недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. \~ \~ \~ \~ Вчинення правочину під впливом обману передбачено статтею 203 Цивільного кодексу України, як підставу визнання такого правочину недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, то такий правочин визнається судом недійсним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За приписами ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правочин має бути реально спрямований на виникнення обумовлених ним правових наслідків, тобто необхідною умовою є єдність волі і волевиявлення. Обман має місце тоді, коли одна сторона навмисне вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов`язків. Крім того, обман має місце тоді, коли сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або замовчує їх існування, бо знання яких може перешкодити здійсненню правочину. \~ \~ \~ \~У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. \~ \~ \~ \~За змістом статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а кожна з сторін такого правочину зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 235\~ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. З аналізу статей 202, 203, 235\~ЦК України вбачається, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто на набуття зміну або припинення відповідних прав та обов`язків, що обумовлені цим правочином. Відповідно до частини першої статті 216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У статті 235\~ЦК України передбачено правові наслідки удаваного правочину.\~\~ Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин. Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з ч.1 ст.229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Згідно з ч.1 ст.563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. \~ \~ \~ \~ Можливість укладання змішаних договорів, в яких містяться елементи різних договорів, передбачена ч.2 ст.628 ЦК України. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що розписки надані позивачем за зустрічним позовом по суті були поєднанням договорів поруки (відповідальність поручителя перед кредитором боржника у випадку порушення останнім свого зобов`язання) і гарантії (гарантування перед кредитором виконання боржником свого обов`язку із готовністю гаранта у випадку порушення боржника сплатити відповідну грошову суму кредитору). Водночас, в судовому засіданні з пояснень сторін, свідків та досліджених письмових доказів встановлено, що викладені в первісному позові обставини не відповідають дійсності, оскільки насправді між сторонами договору позики не укладалося, вказані в розписці кошти не передавалися [PERSON] , а сама розписка писалася з іншою метою. Даючи пояснення в суді, [PERSON] підтвердив, що про розписку від 2014 року йому взагалі нічого не відомо та грошей у 2014 році [PERSON] він не позичав. Зазначене також підтверджує несправжність тих правовідносин, які нібито засвідчувалися такими розписками, і ще раз доводить, що такі розписки були дані з іншою метою, про яку зазначає [PERSON] , а саме як гарантування шляхом покладення персональної відповідальності на нього, як керівника фірми "Штерн", за виконанням договорів, а [PERSON] навіть не вів обліку даних розписок. Також суд враховує, що позовні вимоги [PERSON] не коректні і передчасні, а розрахунки не вірні, а зміст позову та його вимоги не узгоджені представником із самим позивачем, оскільки в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що не підтримує деякі позовні вимоги і навіть не знає, що у його позові стягуються ще й три процентах річних, що свідчить про відсутність дійсного волевиявлення позивача на стягнення 3% річних. Окрім того, розрахунок 3% річних за договором не вірний, оскільки нарахування здійснено на решту тієї суми, по якій (навіть якщо припустити реальність описаних у позові обставин) не настали строки платежу. За змістом розписки, борг мав би віддаватися до грудня 2021 року, тобто навіть якби припустити, що договір позики мав місце, то строк даного договору ще не закінчився і вимога про стягнення коштів є передчасною. Крім того, вимагаючи повернути кошти, позивач разом з тим не просить розірвати так званий договір позики чи припинити його дію, тобто самі по собі позовні вимоги є некоректними. Окрім того, представник [PERSON] пояснював, що гроші за договором позики нібито передавалися [PERSON] , але вже не одним платежем, а декількома передачами, що свідчить про суперечливість позиції сторони позивача. Разом з тим, в судовому засіданні, як сам позивач за первісним позовом [PERSON] , так і свідок [PERSON] (бухгалтер [PERSON] ) підтвердили, що зустріч [PERSON] й [PERSON] (у день появи згаданої розписки) відбувалася біля кафе обабіч дороги (населений пункт - Решетилівка у Полтавській області). Зазначені обставини також визнаються [PERSON] , а відтак суд не вбачає підстав ставити під сумнів добровільність визнання даних обставин обома сторонами та приймає їх як достовірні. Зокрема, свідок [PERSON] підтвердила, що зустрічі [PERSON] й [PERSON] по питанню співпраці між фірмами « [INFO] » і « [PERSON] » відбувалися неодноразово, це завжди були робочі зустрічі, і вона сама була учасником таких поїздок в тому числі і у 2016 році що відбувалась щодо домовленості про залучення техніки фірми «Штерн» до дорожніх ремонтних робіт на Харківській трасі. При цьому, свідок [PERSON] підтвердила, що не бачила ніякої передачі коштів. Те, що свідок [PERSON] дійсно була очевидцем згаданих подій стороною позивача за первісним позовом не спростовано та не зазначено будь-яких доказів про заінтересованість свідків у вирішенні даної справи. Суд оцінює пояснення [PERSON] про те, що він не знає [PERSON] , як спробу ухилитися від викриття тих обставин, які [PERSON] не вигідно визнавати, а саме - що договору позики між ним та [PERSON] ніколи не укладалося, а їхні зустрічі і написання розписок стосувалися саме робочих питань співпраці відповідних фірми, а не їхніх особистих майнових питань. Окрім того свідок [PERSON] та [PERSON] теж підтвердили, що [PERSON] їздила на зустрічі [PERSON] й [PERSON] . Також допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] керував транспортом і водіями безпосередньо на місці дорожніх робіт, а також підписував всі документи, закривав наряди (записував робочі години) залученої техніки з фірми «Штерн», що спростовує заперечення [PERSON] про будь-яку можливість впливати на процеси у фірмі « [INFO] ». [PERSON] так і не зміг пояснити розбіжності у розписці між датою так званого надання позики і датою, що вказана в графіку погашення боргу, оскільки розписка написана 1 червня 2016 року, а борг за графіком у розписці рахується ще з 1 травня 2016 року. Тобто, розписка не підтверджує факту надання позики, а свідчить про існування іншого типу домовленостей між сторонами. Сторона позивача так і не довела, що до написання розписки [PERSON] володів такою сумою коштів, яку він, як стверджує, позичив [PERSON] . Твердження, що [PERSON] мав заощадження у сотні тисяч доларів не була доведена в суді жодними доказами. Позиція [PERSON] про те, що як бачається зі змісту долучених до первісного позову документів (копій розписок від 01.06.2016 з записами про часткове погашення заборгованості, доручень здійснення виплати коштів) [PERSON] протягом досить тривалого часу, а саме з червня 2016 року по грудень 2018 року частково погашав заборгованість за розпискою 01.06.2016 року належними доказами не підтверджена і містить лише підпис навпроти сум та дат, що жодним чином не вказує на повернення коштів. Натомість твердження про те, що дружина [PERSON] сама змушена була позичати гроші у [PERSON] , причому значно меншими сумами по 500, 1000, 1500 доларів США нічим не спростовані. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мав ділові стосунки, як представник фірми «Тодіні», з фірмою «Штерн», в особі [PERSON] , та був по суті єдиним фактичним представником від фірми «Тодіні», через якого з цією фірмою спілкувався [PERSON] . Написані [PERSON] розписки виступали гарантією надійності фірми «Штерн», як контрагента та при укладенні кожного нового договору щодо співпраці фірм «Штерн» і «Тодіні» в рамках ремонту певної автомобільної дороги [PERSON] отримував від [PERSON] нову розписку. При цьому реальних коштів в [PERSON] ні у 2016 році, ні у 2014 році [PERSON] не позичав. Розписки між вказаними фізичними особами оформлялися постійно та по суті були поєднанням договорів поруки і гарантії. [PERSON] стверджував, що [PERSON] повертав йому нібито позичені у борг гроші через інших людей, однак про таких свідків він суду не вказав. Водночас, [PERSON] не було викладено обставин щодо доцільності забирати з сімейного бюджету і позичати для [PERSON] таку значну суму коштів, щоб він цю ж суму повертав йому упродовж наступних 5 років, в той час, коли його компанія - роботодавець «Тодіні» була у настільки несприятливій ситуації (на порозі розриву вигідних договорів з Укравтодором), а сам [PERSON] за кілька кроків від втрати роботи і постійної зарплати. Вказати на дані обставини [PERSON] не зміг, обмежившись лише твердженнями про велику довіру між ним та [PERSON] . Крім того, [PERSON] не зміг пояснити, чому він, позичаючи таку значну суму грошей, не оформив цю угоду нотаріально, вказуючи, що ніби ходив до нотаріуса і нотаріус так йому порадив вчинити, що ще раз породжує сумнів у правдивості слів [PERSON] про укладення договору позики. Враховуючи наведене, суд рахує, що між [PERSON] та [PERSON] за їхньою домовленістю наставали інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені цим удаваним правочином (тобто, викладені у розписці). Фактично, цією розпискою сторони маскували зовсім інші домовленості, тобто приховували зовсім інший правочин. Окрім того, цей договір позики, був укладений внаслідок обману зі сторони [PERSON] , оскільки працюючи у згаданій компанії посадовою особою, [PERSON] не міг не знати про справжні проблеми даної фірми та не усвідомлювати реального стану речей у компанії «Тодіні». Однак, [PERSON] все ж обіцяв [PERSON] подальшу співпрацю, запевняючи, що незабаром їхній фірмі дадуть новий серйозний контракт у Харківській області. [PERSON] сподівався що [PERSON] дійсно забезпечить йому подальшу офіційну співпрацю із «Тодіні Коструціоні Дженералі С. П. А.» на найближчі п`ять років. Тобто, [PERSON] , вважав, що у них з [PERSON] одна мета за цією розпискою, а у [PERSON] були вже зовсім інші наміри. [PERSON] переконали написати розписку, запевняючи в її удаваності задля досягнення однієї мети (як це робилося неодноразово раніше), а насправді просто домоглися від нього оформлення документу, який представили як доказ укладення договору позики. Отже, розписка (нібито на підтвердження договору позики) з`явилася внаслідок застосування до [PERSON] обману зі сторони [PERSON] [PERSON] сприймав розписку як гарантію і перестраховку для протилежної сторони - тобто як удаваний правочин, а [PERSON] , отримував цю розписку з іншою метою і бажав видати її за реальний правочин. Відповідно до ст.203 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. \~ \~ \~ \~Обман має місце тоді, коли сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочинів або замовчує їх існування. Під такими обставинами розуміється таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення, і за відсутності якої за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним. Таким чином, договір позики, укладений 1 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] на суму 200000 доларів США є удаваним правочином, так як його було вчинено для приховання іншого правочину, який насправді вчинили. Той правочин, являв собою дію двох осіб, спрямовану на набуття зовсім інших цивільних прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені договором позики. Вчинений правочин насправді містив елементи договорів поруки та гарантії і не передбачав прав та обов`язків, які були б характерними для договору позики. Тобто, вчинений так званий договір позики насправді в розумінні ст.235 ЦК України є удаваним правочином. Крім того, цей удаваний правочин сам по собі був вчинений під впливом обману зі сторони відповідача. За вказаних обставин та в силу положень ст.230 ЦК України такий правочин (навіть удаваний) має бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої ст.78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні доведено факт укладення правочину, що є удаваним, та спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин, настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. \~ \~ \~ \~Оцінюючи встановлені у справі обставини, надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачу за зустрічним позовом [PERSON] було запропоновано надання послуги на умовах, викладених у нечіткий та незрозумілий спосіб, без надання доступної інформації, необхідної для здійснення замовником свідомого вибору при укладенні договору, тобто такий правочин був укладений під впливом обману, не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. \~ \~ \~ \~Неповідомлення позивачеві за зустрічним позовом до укладення договору всіх істотних умов договору та негативних наслідків, пов`язаних із виконанням даного договору, зокрема позики грошових коштів, суд визнає обставинами, які мають істотне значення при укладанні сторонами договору та за відсутності яких можна вважати, що правочин позивачем не був би укладений. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим зустрічна позовна заява про визнання договору позики недійсним, як удаваного правочину, вчиненого під впливом обману підлягає задоволенню, а в позові [PERSON] слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved