Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 квітня 2008 року згідно укладеного договору [PERSON] отримав у ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит в сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 17 квітня 2008 року банком в односторонньому порядку відповідно до умов договору було збільшено кредитний ліміт до 5000 грн. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2 п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Представник позивача зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду щодо зміни кредитного ліміту. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 31 жовтня 2013 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 19035,34 грн. з яких: 4956 грн. - заборгованість за кредитом; 9863,96 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3070,84 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 894,54 грн. - штраф (процентна складова). Заборговану суму відповідач не сплачує, а тому представник ПАТ КБ "ПриватБанк" змушений звернутись до суду із вказаним позовом. На попередньому судовому засіданні представник позивача Савицька Г.Р. позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, просить його задовольнити. Вимоги зустрічного позову не визнає із тих підстав, що кредитний договір був укладений належно, відповідач усвідомлював, що він отримав позику і знав, що борг необхідно повернути. Підстав для визнання недійсними пунктів кредитного договору немає, оскільки договір укладався на добровільних засадах, відповідач не звертався за роз'ясненнями пунктів договору і підписав його власноручно. Разом з тим, відповідач ще з 2008 року знав, що відносно нього існують неврегульовані кредитні обов'язки. Відповідач позовні вимоги не визнав із тих підстав, що договір із ним не укладався взагалі. На підставі заяви про видачу кредиту йому показали на російській мові якісь умови і правила надання банківських послуг без будь-яких роз'яснень та за кілька хвилин видали кредитну картку. Складалось враження, що банк зацікавлений щоб як найшвидше дати йому цю кредитну картку. На даний момент, коли відповідач з своїм представником належно ознайомилися із умовами та правилами надання банківських послуг, то вважають, що дії позивача є незаконні, умови договору є неналежні та суперечливі, а кредитний договір відповідно до норм цивільного законодавства ним взагалі не укладався. Єдиною підставою позивача звернення до суду із позовом є п. 9.12 про те, що договір автоматично лонгується на такий же строк, але даний пункт суперечить п. 3.1.4 де зазначено, що строк дії карт продовженню не підлягає і діє лише один рік, тобто відповідач уже на наступний рік не міг належно користуватися кредитною карткою і виконувати умови договору. А тому відповідач заявив зустрічний позов в якому просить визнати частково недійсним п. 9.12 договору від 15 квітня 2008 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він точно не пам'ятає чи підписував у 2008 році кредитний договір. Представники ПАТ КБ «ПриватБанку» не повідомляли його про зміну умов договору та про існування заборгованості за кредитним договором. З умовами кредитного договору його не ознайомлювали, а незаконно включили до умов договору пункт 9.12 згідно якого, строк дії договору продовжується на один рік, якщо одна із сторін не заявить про його припинення. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що будь-який договір повинен містити відомості про строк його дії, однак у спірному кредитному договорі не вказаного конкретний термін дії договору. Оскільки представники банку не надали [PERSON] нової кредитної картки, то строк дії договору від 15 квітня 2008 року закінчився 15 квітня 2009 року. А тому просять зустрічний позов задовольнити повністю та відмовити в задоволенні позову про стягнення заборгованості. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що первісний позов є підставний та підлягає до повного задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 15 квітня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір відповідно до якого йому було видано кредит в сумі 1500 грн. з подальшим його збільшенням у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Згідно п. 6.5 Умов надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг укладений між сторонами договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Разом з тим, відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Отриманий кредит [PERSON] не повернув, відсотки за його використання не сплатив, а тому станом на 31 жовтня 2013 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 19035,34 грн. з яких: 4956 грн. - заборгованість за кредитом; 9863,96 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3070,84 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 894,54 грн. - штраф (процентна складова). Згідно з ст. 525, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитор крім того має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, тобто грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Крім того, із наданої в судовому засіданні виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що кошти в сумі 3296 грн. він отримував у касі Іваничівської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» після того, як звернувся туди за збільшенням кредитного ліміту. Вищевикладені норми цивільного законодавства, а також умови договору, дають суду законні підстави вважати, що відповідач був належно ознайомлений із усіма вимогами кредитування і є всі підстав для задоволення первісного позову. Що стосується зустрічного позову, то суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостроннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Крім того, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами, представником ПАТ КБ «ПриватБак» та [PERSON], було укладено договір кредиту у письмовій формі, сторони були вільними у визначенні умов кредитного договору та на них було покладено взаємні права та обов'язки. Зазначений договір був належно підписаний сторонами (а.с. 9-13). В умовах договору було зазначено його дію та вказано термін виконання зобов'язань. Відповідачем не було надано підтвердження, що він при підписанні договору не погоджувався із п. 9.12 договору, а тому у позивача були всі підстави для пролонгації кредитного договору. Посилання відповідача на те, що він не розумів умов договору на російській мові є безпідставними, оскільки договір ним був підписаний власноручно і він міг, ще до його підписання, звернутися до працівників відділення із вигою роз'яснення незрозумілих пунктів договору, або взагалі виключити зазначені пункти із договору, а тому підстав для визнання недійсним п. 9.12 кредитного договору від 15 квітня 2008 року немає. Суд вважає, що надана суду заява про видачу кредитної картки є спрощеною формою кредитного договору, де зазначені власноручно всі персональні дані позичальника і тягне за собою відповідальність відповідно до кредитного договору. Таким чином, до стягнення із відповідача підлягають 19035,34 грн. з яких: 4956 грн. - заборгованість за кредитом; 9863,96 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3070,84 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 894,54 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 229,40 грн. судового збору.

Outcome: approved