Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

08 листопада 2019 року [PERSON] пред`явив позов до ТОВ "ТД "Україна" про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання припиненим договору оренди землі. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] він є власником земельної ділянки площею 7,31 га (земельна ділянка площею 4,23 га - кадастровий номер 6522683500:02:006:0021, земельна ділянка площею 3,08 га - кадастровий номер 6522683500:03:008:0089), розташованої на території Ольгинської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. За свого життя первісний власник [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ "ТД "Україна" строком на десять років, про що 01 жовтня 2007 року між сторонами був укладений договір оренди землі, зареєстрований 09 червня 2008 року у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП "Центр ДЗК". Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, був [PERSON] , до якого перейшло право власності на вказану земельну ділянку. 10 листопада 2016 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] , як новим власником земельної ділянки, укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі. Додаткова угода зареєстрована 13 червня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є позивач [PERSON] , до якого перейшло право власності на вказану земельну ділянку. Позивач вважає, що між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] фактично було укладено та зареєстровано не додаткову угоду, а новий договір оренди землі, хоча строк дії попереднього договору не закінчився та не припинився. Таким чином ТОВ "ТД "Україна" здійснив подвійну реєстрацію одного і того ж права оренди, що не передбачено законодавством. Крім того, строк договору оренди землі, укладеного 01 жовтня 2007 рок між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] , становить десять років - до 09 червня 2018 року. В пункті 7 додаткової угоди, укладеної 10 листопада 2016 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] , сторони визначили, що "договір укладено на десять років". Таким чином позивач вважає, що додатковою угодою не було продовжено термін дії основного договору оренди землі, а тому договір є припиненим з 09 червня 2018 року. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд визнати недійсною додаткову угоду, укладену 10 листопада 2016 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] , до договору оренди землі, укладеного 01 жовтня 2007 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] , а також просить визнати припиненим з 09 червня 2018 року договір оренди землі, укладений 01 жовтня 2007 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] 11 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 04 грудня 2019 року від відповідача ТОВ "ТД "Україна" надійшов відзив на позовну заяву, яким він заперечив проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2007 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] укладено договір оренди землі строком на 10 років - до 09 червня 2018 року. Після смерті [PERSON] власником земельної ділянки, яка належала померлій, став [PERSON] , з яким 10 листопада 2016 року ТОВ "ТД "Україна" уклав додаткову угоду до договору оренди землі. За умовами додаткової угоди сторони змінили розмір орендної плати та продовжили строк договору оренди на десять років. Додаткова угода була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За таких обставин відповідач стверджує про відсутність правових підстав для визнання додаткової угоди недійсною та визнання договору оренди припиненим. 19 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. В судове засідання, яке відбулось 08 квітня 2020 року та 10 червня 2020 року, представник відповідача ТОВ "ТД "Україна" не з`являвся у зв`язку з встановленням на території України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 12 серпня 2020 року представник відповідача ТОВ "ТД "Україна" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду просить відкласти судове засідання у зв`язку з встановленням на території України карантину. Враховуючи тривалість розгляду справи та відсутність об`єктивних перешкод, зумовлених обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, суд визнав неповажною причину неявки представника відповідача ТОВ "ТД "Україна" до суду на 12 серпня 2020 року, а тому визнав можливим провести судове засідання за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 7,31 га (земельна ділянка площею 4,23 га - кадастровий номер 6522683500:02:006:0021, земельна ділянка площею 3,08 га - кадастровий номер 6522683500:03:008:0089), розташована на території Ольгинської сільської ради Горностаївського району Херсонської області (на даний час - Ольгинського старостинського округу Горностаївської селищної ради Херсонської області). Право власності [PERSON] підтверджувалось Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ХС № 004326, виданим 19 березня 2002 року Ольгинською сільською радою Горностаївського району Херсонської області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 205. За свого життя [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду відповідачеві ТОВ "ТД "Україна" строком на десять років, про що 01 жовтня 2007 року сторони уклали між собою договір оренди землі. Договір зареєстрований у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09 червня 2008 року за № 040872200174. Таким чином, договір оренди землі був укладений між сторонами відповідно до вимог чинного законодавства та набрав чинності у встановленому законом порядку. Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України "Про оренду землі". Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендодавець [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом перейшло до її сина [PERSON] . Право власності [PERSON] зареєстровано державним нотаріусом Горностаївської державної нотаріальної контори, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено записи від 10 жовтня 2016 року: за № 16914248 - відносно земельної ділянки площею 3,08 га, за № 16914537 - відносно земельної ділянки площею 4,23 га. Згідно ч.1 ст.148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Таким чином, з моменту переходу права власності на земельну ділянку до [PERSON] перейшли права та обов`язки попереднього орендодавця [PERSON] 10 листопада 2016 року між ТОВ "ТД "Україна" та новим власником [PERSON] укладено додаткову угоду, якою внесено зміни до договору оренди землі від 01 жовтня 2007 року, зокрема, продовжено строк дії договору оренди та визначено новий розмір орендної плати. Додаткова угода зареєстрована державним реєстратором Великолепетиської селищної ради Херсонської області, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено записи від 13 червня 2017 року: за № 20929479 - відносно земельної ділянки площею 3,08 га, за № 20929777 - відносно земельної ділянки площею 4,23 га. Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Згідно ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. В судовому засіданні встановлено, що десятирічний строк дії договору оренди землі, укладеного 01 жовтня 2007 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] , мав би закінчуватися 09 червня 2018 року. Проте, в межах строку дії основного договору оренди землі сторони (орендар ТОВ "ТД "Україна" та новий орендодавець [PERSON] ) вирішили питання про продовження його дії, так як 10 листопада 2016 року уклали додаткову угоду, яку зареєстрували 13 червня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, відповідно до п.7 додаткової угоди - договір укладено на десять років, з урахуванням ротації сільськогосподарських культур, з правом перегляду терміну дії договору через кожні десять років. Відповідно до п.38 додаткової угоди - цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Таким чином суд робить висновок, що додаткова угода від 10 листопада 2016 року була укладена та зареєстрована у встановленому законом порядку. Отже, такий правочин відповідає волевиявленню його учасників, а тому створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки сторін з моменту вчинення цього правочину. Відтак, строк дії договору оренди землі від 01 жовтня 2007 року сторони продовжили до 13 червня 2027 року, в установленому законом порядку. Згідно ст.15, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України в олевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.5 ст.203 ЦК України п равочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.6 ст.203 ЦК України п равочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди, укладеної 10 листопада 2016 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] , до договору оренди землі, укладеного 01 жовтня 2007 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] , позивач [PERSON] не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для визнання припиненим договору оренди землі, укладеного 01 жовтня 2007 року між ТОВ "ТД "Україна" та [PERSON] , позивач [PERSON] не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача [PERSON] відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed