Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізького обласного державного нотаріального архіву, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Т.М. про зняття арештів з майна, в обґрунтування якого зазначив наступне. [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , яку позивач прийняв у встановленому законом порядку. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою нотаріуса позивачу було відмовлено з тих підстав, що за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на спадкове майно накладено арешт та оголошено заборону його відчуження. За викладених обставин, посилаючись на те, що арешт на майно було накладено до набуття [PERSON] права власності на нього, суб`єктом обтяження майна є інша особа [PERSON] , який не являється власником майна, що порушує права позивача та перешкоджає оформленню спадкових прав, позивач просить суд скасувати арешт із зазначеного майна. Ухвалою суду від 23.03.2020 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову. 14.04.2020 року ухвалою суду строк усунення недоліків позову позивачу було продовжено, на виконання якої позивачем 23.04.2020 року подано уточнену позовну заяву до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Т.М. про зняття арештів з майна, у якій позивач просить суд скасувати арешт житлового будинку [ADDRESS] , з вищезазначених підстав. Ухвалою суду від 24.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Представник позивача суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позов суду не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Запоріжжя, актовий запис № 238. (а.с. 21) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 2052. (а.с. 13) Реалізовуючи свої спадкові права позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. від 13.03.2020 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спадкове майно перебуває під арештом та оголошено заборону його відчуження. (а.с. 17) На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, про те, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що права та обов`язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 та 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Системний аналіз наведених норм права, а також та обставина, що позивач у передбачені законом строки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, дають підстави для висновку про наявність у позивача як спадкоємця за законом права на звернення до суду із позовом про скасування арешту, оскільки таке право перейшло до позивача як спадкоємця з моменту відкриття спадщини, і не може бути підставою для відмови від права на звернення до суду за захистом. Крім того, як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №20858295 від 12.03.2020 року, право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Н.О., зареєстрованого в реєстрі за № 669, зазначено обтяження будинку [ADDRESS] у вигляді заборони відчуження (архівний запис), реєстраційний номер обтяження № 2116455, зареєстрований 23.06.2005 року реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, на підставі договору застави, посвідченого Другою Запорізькою нотаріальною конторою, за яким власником майна зазначено [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зареєстровано обтяження будинку [ADDRESS] у вигляді заборони відчуження (архівний запис), реєстраційний номер обтяження № 2085102, зареєстрований 14.06.2005 року реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, на підставі договору застави, за яким власником майна зазначено [PERSON] (а.с. 33-34). Відповідно до інформації, наданої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. від 13.03.2020 року № 304/01-16, згідно із Алфавітною книгою обліку заборони відчуження жилих будинків і арештів, накладених на жилі будинки Першої Запорізької державної нотаріальної контори за 1989 та письмовим реєстром Першої Запорізької державної нотаріальної контори для реєстрації заборона (арештів) на будинки відчуження жилих будинків (частин будинків) та квартир в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, а також арештів (заборони), накладених на будинки судовими та слідчими органами за 12.02.1985 по 29.12.1989 роки є запис № 172 про накладення заборони відчуження №15460, який було зроблено 29 листопада 1989 року на підставі повідомлення Сбербанку №7717 м. Запоріжжя б/н від 27.11.1989 року на ім`я гр. [PERSON] , [ADDRESS], 5000 руб . на купівлю житлового будинку. На час накладання цих заборон ідентифікаційні коди не існували, дата народження боржників не вказувалась, заборона накладалась за місцем знаходження майна. До теперішнього часу заборона не знята. (а.с. 42). Згідно з довідкою вих. № 107/0265/8198 від 23.04.2020 року, виданої АТ „Державний ощадний банк України", на дату видачі довідки, [PERSON] , як боржник в реєстрі проблемних кредитів фізичних осіб філії - Запорізьке обласне управління АТ „Ощадбанк" не обліковується. Заставлене майно за адресою: [ADDRESS] , на обліках сектору східного регіону відділу оцінки застави регіональних управлінь філії - Запорізьке обласне управління АТ „Ощадбанк" не обліковується. (а.с. 41) На час розгляду справи відповідачем не надано будь-яких даних, з урахуванням яких можливо було б дійти висновку про врегулювання спору між сторонами. Крім того, матеріали справи не містять даних про наявність підстав в подальшому застосуванні арешту, накладеного на майно [PERSON] . Як було встановлено, позивач прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] а тому позивач, як майбутній власник спадкового майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування розпорядження майном, яке фактично йому належить. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини" Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Матеріали справи не містять даних щодо наявності виконавчого провадження відносно боржника [PERSON] та вчинення будь-яких дій відносно спадкового майна. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності . Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази наявності обставин, які перешкоджають йому у реалізації права власності на майно, право на яке він має в порядку спадкування за законом. Отже, виходячи з відсутності доводів відповідача та посилань на обставини, які б перешкоджали скасуванню арешту майна, зазначеного у позові, суд, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, вважає їх достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про те, що арешт, накладений на житловий будинок [ADDRESS] , обмежує та порушує право власності позивача як спадкоємця після смерті матері [PERSON] , та є перешкодою для оформлення спадкових прав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для подальшого обтяження майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом скасування арешту та заборони відчуження житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved