Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Хорольська міська рада \~ Полтавської області\~ звернулася до суду з позовом до [PERSON] \~про стягнення\~ безпідставно збережених \~(\~заощаджених)\~ коштів, посилаючись на ту обставину, що відповідно до договору дарування нежилого приміщення від 12 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 503, [PERSON] набув у власність нерухоме майно нежиле приміщення (гараж), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розміщується на земельній ділянці площею 0,1017 га, кадастровий номер 5324810100:50:004:0779 із земель комерційного використання (землі роздрібної торгівлі та комерційних послуг). Позивач зазначає, що у відповідача немає права на безоплатне одержання у володіння і користування вищевказаної земельної ділянки. Відсутність договору оренди землі має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації та вказує на збереження відповідачем належних до сплати на користь позивача коштів за період з 12.04.2017 року по 07.04.2020 року у розмірі 33426,02 грн. у вигляді орендної плати, котра має нараховується на дану земельну ділянку відповідно до наданого ним розрахунку. Правовою підставою позову позивач зазначає ст. 1212 Цивільного кодексу України та просить врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц та у постанові від 25.05.2018 у справі № 922/2976/17. Ухвалою\~судді Хорольського\~ районного суду\~ Полтавської\~ області\~Коновода О.В. від 23.04.2019 року\~відкрито провадження у справі за позовом Хорольської міської ради Полтавської області до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених (заощаджених) коштів та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. 22.05.2019 року Відповідачем надано до суду відзив на позов у справі № 548/636/20. У відзиві Відповідач просить відмовити в задоволенні позову та зазначає,\~що вищевказана земельна ділянка відводилася та передавалася у користування попередньому власнику нерухомого майна [PERSON] . Саме з ним Хорольською міською радою укладався договір оренди земельної ділянки площею 0,1071 га, кадастровий номер 5324810100:50:004:0779 га, з цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Даний договір було укладено 16 лютого 2011 року та зареєстровано 21 лютого 2012 року у Відділі Держкомзему у Хорольському районі. Відповідач вказує на закінчення строку дії договору 20 лютого 2017 року та звертає увагу суду на правові висновки Верховного Суду, які викладена у постанові від 28.02.2020 року у справі № 913/169/18, у якій Касаційний господарський суд вказав, що відсутність у продавця будівлі на момент її відчуження зареєстрованого права оренди земельної ділянки, на якій розташована ця будівля, унеможливлює як перехід такого права оренди до покупця будівлі (відповідача) за правилами ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про оренду землі», так і заміну сторони у зобов`язанні. На думку відповідача, право оренди вищевказаної земельної ділянки за цільовим призначенням 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі до відповідача не перейшло у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди у попереднього власника нерухомого майна (гаража). Відповідач вказує на особливості земельної ділянки, через територію якої проходить лінія електропередач, навколо якої є охоронна зона, правовий режим якої визначено Правилами охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ від 04.03.1997 р. № 209. Крім того Відповідач зазначає, що використовує належне йому нерухоме майно за своїм прямим функціональним призначенням, в якості гаража, тому вважає, що сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою доцільно враховуючи її цільове призначення як для будівництва індивідуальних гаражів та надає свій розрахунок розміру безпідставно збережених коштів. Суд з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, встановив наступне. Фактичні обставини, встановлені судом. 12 квітня 2017 року на підставі договору дарування нежилого приміщення, який посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М. та зареєстрований у реєстрі за №503 [PERSON] набув у власність нерухоме майно нежиле приміщення (гараж) площею 42,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 0,1017 га, кадастровий номер 5324810100:50:004:0779. Дана земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови із цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Попереднім власником вищевказаного нерухомого майна був [PERSON] . 16 лютого 2011 року між ним та Хорольською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1071 га, кадастровий номер 5324810100:50:004:0779 га, з цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та зареєстровано у Відділі Держкомзему у Хорольському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 лютого 2012 року за №532480004001857. Даний договір припинив свою дію 20 лютого 2017 року. Через територію вищевказаної земельної ділянки проходить повітряна ЛЕП напругою 10 кВ, навколо якої знаходиться охоронна зона, що підтверджується висновком щодо наявності обмежень на використання земельної ділянки № 634 від 29.07.2019 р. Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Хорольської РДА, висновком про наявні обмеження на використання земельної ділянки № [NUMBER] від 28.07.2009 р. Відділу Держкомзему у Хорольському районі Полтавської області, а також відомостями із технічної документації щодо оформлення права користування земельною ділянкою. Площа охоронної зони вздовж ЛЕП складає 0,0176 га. Відповідно до п. 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ від 04.03.1997 р. № 209 (далі Правила) охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних\~ліній електропередачі\~-\~у вигляді\~земельної ділянки\~і повітряного\~простору,\~обмежених вертикальними\~площинами,що\~віддалені по\~обидві сторони\~лінії від\~крайніх проводів\~за умови\~невідхиленого їх\~положення на\~відстань (для повітряних ліній напругою)10 метрів - до 20 кВ. Пунктом 8 Правил встановлено ряд заборон щодо обмежень у використанні території охоронних зон ЛЕП. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами Відповідача, що використання даної земельної ділянки у сфері торгівлі, без врахування вищевказаних обмежень буде не лише порушенням Правил, але і становитиме загрозу життю і майну людей. Дані обставини перешкоджають використанню земельної ділянки відповідно до цільового призначення, яке визначено органом місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе відступити від правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц та у постанові від 25.05.2018 у справі № 922/2976/17. Адже у даних справах Верховний Суд залишив поза своєю увагою неможливість використання набувачем нерухомості земельної ділянки відповідно до цільового призначення, яке визначено органом місцевого самоврядування та попереднім землекористувачем. Норми права, застосовані судом, оцінка суду. Статтею 14 Конституції України\~визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 6 цієї\~статті передбачено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить\~Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми\~Конституції України\~як норми прямої дії. Відповідно до частини 1 статті 8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Як вбачається із доповіді Венеціанської комісії "Про верховенство права" складовими верховенства права є обов`язковість зрозумілості, ясності та передбачуваності положень закону та обов`язковість реалізації владних повноважень відповідно до закону, справедливо та розумно. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1.\~рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Позивач просить стягнути з відповідача певну суму коштів, котрі у вигляді орендної плати мали надійти на рахунок Хорольської міської ради та наводить розрахунок даної суми, спираючись на вартісне вираження нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до визначеного ним цільового призначення, та ставку орендної плати, визначеної відповідним рішенням Хорольської міської ради. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач вдався до такого явища, як «правовий пуризм». Загальноприйнято розуміти пуризм як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом. Але надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд. Крім того "правовий пуризм" може носити як добровільний характер й проявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, не допускаючи відступ від правових приписів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає несправедливим застосування ст. 1212 ЦК України з урахуванням того розміру коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою, яку просить стягнути позивач з відповідача та не може відповідати принципу верховенства права та справедливості зокрема. Відповідач використовує земельну ділянку виключно для обслуговування будівлі гаража, який використовує за своїм прямим функціональним призначенням зберігання власного автомобіля . Натомість Позивачем не надано доказів щодо використання земельної ділянки та нерухомості, яка на ній розташована у сфері торгівлі. Тому суд вважає за можливе застосувати альтернативний розрахунок, який застосований відповідачем для обрахунку розміру безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою враховуючи функціональне призначення нежитлової будівлі гаража, а саме: 02.05 Для будівництва індивідуальних гаражів Землі житлової та громадської забудови. Крім того суд враховує, що відповідно до пункту 52-4 Підрозділ 10 розділу XX Податкового кодексу України, який доповнено згідно Закону України\~№ 533-IX\~від 17.03.2020 в редакції Закону\~№ 540-IX від 30.03.2020,\~відповідно до\~якого не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності. Суд погоджується з доводами Відповідача щодо неможливості застосування рішення Хорольської міської ради № 1431 від 27.06.2019 року для розрахунку безпідставно збережених коштів за період з 2017, 2018, 2019 роки, оскільки темпоральна дія даного рішення органу місцевого самоврядування починається лише з 01 січня 2020 року (п. 4 рішення Хорольської міської ради № 1431 від 27.06.2019 року). У період з 2017 по 2019 роки діяло рішення Хорольської міської ради № 10 від 20.01.2015 року «Про затвердження положень податку на майно». Відповідно до змісту даного рішення, ставка орендної плати до нормативної грошової оцінки для земель експлуатації та обслуговування гаражів, гаражного будівництва становила 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Суд вважає справедливим застосування відповідних показників для розрахунку безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, які характерні для земельної ділянки із цільовим призначенням: 02.05 Для будівництва індивідуальних гаражів (Землі житлової та громадської забудови), а саме: коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, який становить 1,0 (Додаток № 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, який затверджений Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489). Суд погоджується з розрахунками Відповідача, що нормативна грошова оцінка 1 кв.м. має становити 130,90 грн ( з урахуванням номера економіко-планувальної зони (4) та коефіцієнта функціонального використання (Кф) 1 --- 107,77 грн (додаток Ж.4 технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Хорол, яка затверджена рішенням Хорольської міської ради № 523 від 27.12.2012 року) та коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки (Кі) 1,2494). 130,90 грн (нормативна грошова оцінка 1 кв.м.) * 1017 (площа земельної ділянки, метрів) =133125,30 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки. За 8\~місяців і\~8\~днів 2017\~року:\~ 133125,30 * 3% = 3993,76 за весь 2017 рік ; 3993,76 грн : 12 міс *8 місяців 8 днів = 2751,20 грн. Перевіривши надані сторонами докази, оцінивши доводи доводи сторін спору, суд погоджується з доводами відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності в частині позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 12.04.2017 року до 23 квітня 2017 року виходячи з наступного. Позовна заява подана до канцелярії суду 23 квітня 2020 року, враховуючи встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності, який становить 3 роки, позивачем пропущено строк позовної давності для вимог щодо стягнення безпідставно збережених коштів за період з 12.04.2017 року до 23 квітня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого законодавцем у формулюванні суб`єктивних чинників "довідалася" та "могла довідатися" у\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 року у справі № 16/137б/83б/22б. Позивачу було відомо про ненадходження коштів за використання земельної ділянки, оскільки рахунки для зарахування коштів відкриті на його ім`я. Крім того, відповідно до ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом. Для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі. Позивачем не обґрунтовано поважності причин пропуску позовної давності для вимог щодо стягнення безпідставно збережених коштів за період з 12.04.2017 року до 23 квітня 2017 року. За 2018 рік: 133125,30 * 3% = 3993,76 грн. За 2019 рік: 133125,30 * 3% = 3993,76 грн. За 2 місяці 7 днів 2020 року: 3993,76 грн : 12 міс *2 місяці 7 днів = 743,25 грн. Таким чином , з відповідача підлягає стягненню загальна сума безпідставно збережених коштів за період з 23 квітня 2017 року по 07 квітня 2020 року у розмірі 11481,97 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial