Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

в липні 2013 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ "Авто Просто" про визнання угоди недійсною та стягнення коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 вересня 2009 р. між позивачем та ТОВ "Авто Просто" укладено договір № 305894 з Додатками № 1 та № 2, які є невід'ємними частинами угоди. Метою угоди було придбання легкового автомобіля KIA Sportage, вартістю 157700,00 грн. Позивач, відповідно до умов угоди всього сплатив відповідачу 34154,66 грн. За заявою від 05.10.2010р. він розірвав договір з відповідачем у зв'язку з підозрою про введення його в оману із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваної угоди, а дії відповідача підпадають під дію положень ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що угода не відповідає вимогам чинного законодавства, грубо порушує його права як споживача послуг, а тому підлягає визнанню судом недійсною. За таких обставин позивач просить суд визнати недійсною угоду № 305894 від 26.09.2009 р. та стягнути з ТОВ "Авто Просто" суму коштів у розмірі 34154,66 грн. сплачених за угодою, судовий збір та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. В судове засідання, призначене на 21.04.2015 року, сторони не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2013 р. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Укладена з ТОВ "Авто Просто" угода відповідає всім вимогам чинного законодавства та умови викладені в угоді не заперечувались позивачем під час підписання угоди. Позивач уважно ознайомився з угодою під час її укладання, його повністю влаштовували умови запропоновані товариством. За його заявою угоду розірвано, а кошти будуть повернуті згідно з умовами угоди. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 вересня 2009 р. між позивачем та ТОВ "Авто Просто", укладено угоду № 305894 з додатками № 1, № 2, які є невід'ємними частинами Угоди. Згідно зі ст. 1 Угоди № 305894 від 26.09.2009 року предметом угоди є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання Автомобіля. Статтею 2 спірної Угоди передбачено, що Товариство надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів Учасниками через систему придбання у групах Авто Так. Як вбачається з додатку № 1 до Угоди позивач мав намір отримати автомобіль KIA Sportage, вартістю 157700,00 грн. Відповідно до додатків №1, №2 до вказаної угоди, учасник системи сплачує: плату за послуги, пов'язані зі вступом до Системи, щомісячний цілий чистий внесок (частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля) - 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг, що включає також формування груп клієнтів системи та здійснення організаційних дій для придбання автомобіля - 0,38% + ПДВ, щомісячний страховий платіж - 0,065%, плата за отримання автомобіля (одноразовий платіж, що підлягає сплаті учасником, якому було надано право на отримання автомобіля) - 3% + ПДВ. На виконання умов угоди позивач сплатив всього 34154,66 грн., що підтверджується копіями квитанцій наявними в матеріалах справи (а.с. 15-17). Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що учасник сплачує передбачені угодою платежі, а ТОВ "Авто Просто" формує групу учасників, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля (п. 1.2 договору). Учасник одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених угодою (ст.ст. 4, 5, 6), яке здійснює ТОВ "Авто Просто". Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1, п. 7 ч.3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь - яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять споживача в оману, утворення експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання такої продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Верховний Суд України зазначив, що аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність всіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Представниками сторін в судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що предметом спірної угоди є надання учаснику програми адміністративних послуг у тому числі і фінансового характеру, з метою придбання автомобіля. Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "Авто Просто" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою. Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ "Авто Просто" зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2 додатку № 2 до Угоди поняття "право на отримання автомобіля" означає право учасника одержати у власність автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ "Авто Просто" зобов'язане перерахувати постачальнику кошти за автомобіль та надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до угоди між ТОВ "Авто Просто" та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатку № 2). Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді "Чисті внески" або "Внесок в оплату товару". Відповідно до розділу 1 Визначення термінів додатку № 2 до Угоди "Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску. Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатку № 2 до Угоди Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Таким чином, в Угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені Чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати. Отже, угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві на умовах укладеної угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ "Авто Просто" виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах "Авто Просто" кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 до Угоди) Таким чином ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку не підлягає застосуванню до правовідносин сторін за угодою. Крім того, як вбачається зі ст. 10 угоди, її підписання та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що з умовами угоди позивач був ознайомлений та виконував її протягом тривалого часу. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1-4 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. За ч.4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. За змістом ч.5 зазначеної статті у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, у разі якщо умовами таких правочинів є несправедливими по відношенню до споживача, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40цс13 дійшла висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - трете, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За встановлених судом обставин, беручі до уваги обізнаність позивача з текстом договору, відсутність зауважень щодо його умов, відсутність доказів, які б свідчили про наявність одночасно трьох ознак, що характеризують несправедливість умов договору, суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що твердження Позивача щодо дискримінуючих та несправедливих умов Договору, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Також не знайшли свого підтвердження і посилання позивача на завдання йому моральної шкоди. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed