Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів звернувся орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області. У позовній заяві зазначає, що відповідач, який є батьком дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням дітей, не надає кошти на їх утримання, не піклується про них, не створює належним умов для їх проживання. За місцем проживання - характеризується негативно, є інвалідом ІІ групи, розумово відсталим. Посилаючись на те, що [PERSON] не забезпечує належних умов для проживання та виховання дітей та враховуючи, що ініційовано питання про позбавлення [PERSON] , як матері дітей, батьківських прав, а родичів, які мають можливість та бажання взяти дітей на виховання в свою сім`ю ще не мають статусу потенційних опікунів, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на користь дітей на їх утримання в розмірі 1/2 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву у якій вказала, що позов підтримує у повному обсязі, оскільки відповідач не займається вихованням та утриманням дітей. Просила позов задовольнити та розгляд справи проводити без її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України - http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця про\-живання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію пові\-домлення або виклику, на останню відому судо\-ві адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою біль\-ше не проживає або не знаходиться. Свідок [PERSON] подав письмові пояснення, в яких вказав, що він працює головним спеціалістом служби у справах дітей та під час виконання своїх обов`язків він не раз засвідчував факт того, що батьки неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки умови їх проживання були незадовільні, діти не були забезпечені одягом, не мали належного матеріального забезпечення. За час перебування на обліку [PERSON] життям дітей не цікавився, матеріально не допомагав, за місцем проживання та навчання не відвідував. [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоям, є агресивним, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Свідок [PERSON] подала письмові пояснення, в яких вказала, що вона є соціальним працівником виконавчого комітету Хорівської сільської ради і вказала, що за період проживання [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на території сільської ради батько не цікавився долею своїх дітей, не утримував їх, не займався їх вихованням, не допомагає їм, не забезпечує продуктами харчування. Він повністю самоусунувся від виховання та забезпечення своїх дітей, що негативно впливає на їх розвиток. За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності сторін по справі. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до свідоцтв про народження дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , серія [NUMBER] від 01.08.2002, актовий запис № 12; серія [NUMBER] від 19.09.2008, актовий запис № 17; серія [NUMBER] від 11.01.2011, актовий запис № 1 (відповідно) їхнім батьком вказаний [PERSON] . Також вказані обставини підтверджуються витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. (а.с.7,8,9,11-16) Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 19.08.2019 матір неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] позбавлено батьківських прав та стягнуто аліменти на їх утримання. (а.с.17- 21) З 08.02.2013 неповнолітній [PERSON] та малолітні [PERSON] і [PERSON] перебували на обліку служби у справах дітей Острозької райдержадміністрації, як такі, що опинились в складних життєвих обставинах, що підтверджується наказом начальника служби у справах дітей №15 від 08.02.2013. (а.с.23) З 08.10.2019 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають на обліку служби у справах дітей райдержадміністрації, як такі, що залишились без батьківського піклування (наказ від 08.10.2019 №98) (а.с.24) Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Острозької райдержадміністрації від 08.10.2019 року №100 неповнолітній [PERSON] та малолітні [PERSON] і [PERSON] влаштовані на тимчасове проживання до своєї тітки [PERSON] , жительки с. Томашгород Рокитнівського району Рівненської області. (а.с.25) [PERSON] не цікавиться долею своїх дітей, не бере участі в їх утриманні, вихованні та лікуванні. Весь цей час поки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають в с. Бродівське батько їх не відвідував, на території сільської ради його ніхто не бачив, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хорівської сільської ради від 29.11.2019 № 2245. (а.с.26) Відповідно до інформації виконавчого комітету Миротинської сільської ради від 12.03.2019 № 282 та характеристики №1213 від 27.11.2019, [PERSON] є інвалідом II групи, розумово відсталим. За час проживання в с. Миротин зарекомендував себе негативно: зловживав алкоголем, проявляв агресію до сусідів, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за неправдиві виклики спецслужб. [PERSON] проживає разом з батьками, які також потребують сторонньої допомоги (акт обстеження матеріально-побутових умов від 11.03.2019). (а.с.29,30,35) З акту обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання сім`ї від 28.11.2019 та довідки про склад сім`ї №1211 від 27.11.2019 встановлено, що за місцем проживання [PERSON] в с.Миротин санітарний стан приміщення незадовільний, в будинку холодно та брудно. Разом з [PERSON] у вказаному будинку проживають його батьки-пенсіонери, які потребують стороннього догляду. (а.с.33,34) З посвідчення [NUMBER] встановлено, що [PERSON] призначено пенсію по інвалідності ІІ групи з 01.04.2002 довічно. (а.с.38) З висновку Острозької РДА Рівненської області №3005/01-31 від 10.10.2019, вбачається, що зазначений органи у зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем батьківських обов`язків вирішив рекомендувати позбавити [PERSON] батьківських прав відносно трьох його дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.43) З висновку органу опіки та піклування Здолбунівської РДА Рівненської області №3113/01-25/19 від 16.12.2019, вбачається, що зазначений органи у зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем батьківських обов`язків вирішив рекомендувати позбавити [PERSON] батьківських прав відносно трьох його дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.43) Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьком неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] ,яка позбавлена батьківських прав. З письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, який є батьком неповнолітніх дітей, не приділяє належної уваги їх вихованню, не створює належних умов для їх проживання та матеріального забезпечення. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своїх дітей має місце на протязі тривалого періоду часу, що було підставою для застосування щодо нього заходів впливу, виклику на засідання комісії з питань захисту прав дитини та в подальшому для висновку органу опіки і піклування, якими рекомендовано позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень свідків. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітніх дітей, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. При цьому, наведені вище обставини, переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своїх дітей. Суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, ними не займався, не піклувався про них, матеріально не утримував, на час розгляду справи не проявляє інтересу до стану їх здоров`я та навчання, не цікавиться їх фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно трьох його дітей. Статтею 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки [PERSON] своїх неповнолітніх дітей не утримує, то з нього на утримання дітей слід стягнути аліменти в розмірі 1/2 частини доходу. При вирішенні спору судом береться до уваги відсутність у відповідача по справі інших утриманців, його стан здоров`я та стан здоров`я малолітніх дітей. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач є інвалідом ІІ групи , а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 14.01.2020, а тому за правилами ст. 191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Частиною 3 ст. 193 СК України визначено, що аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній - [PERSON] , та малолітні - [PERSON] і [PERSON] на час розгляду справи в суді не мають опікунів, то аліменти з [PERSON] слід стягувати шляхом відкриття особистого банківського рахунку та перерахування коштів на особистий рахунок кожної дитини в ПАТ "Державний ощадний банк України", відповідно до ч. 3 ст. 193 СК України. Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України,дітей слід передати на опікування органу та піклування. Водночас, за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави слід стягнути 1681,60 грн. судового збору. На підставі ст. 159, 166, 164, 180, 182 СК України, ст.59, 60 ЦК України,

Outcome: approved