Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивували тим, що між [PERSON] та [PERSON] 29 вересня 2002 року був зареєстрований шлюб. 21 лютого 2005 року в них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу, рішенням Тиврівського райсуду Вінницької області від 28.04.2004 року стягнуто аліменти на утримання дитини в твердій сумі 100 грн., щомісячно. Згодом дана сума аліментів була збільшена до 500 грн. Позивач зазначає, що [PERSON], рішенням суду, позбавлений батьківських прав відносно його сина. Син сторін є інвалідом з дитинства, проживає з позивачем. [PERSON] отримує державну соціальну допомогу, згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям". Позивач вважає, що через економічну нестабільність в країні, постійне підвищення цін на продукти харчування, ліки, теплий одяг для дітей, особливість стану здоров'я, її син, який є інвалідом з дитинства, потребує значно більше матеріальних затрат, ніж інші діти. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить збільшити розмір аліментів по цивільній справі № 2-3769/11 з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з 500 грн. до 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У новому розмірі сплачувати аліменти з дня набрання рішення законної сили. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі 700-800 грн. Додатково пояснив, що в нього є ще одна дитина, шлюб розірваний, не працює, однак в службі зайнятості не стоїть, бо там необхідно відмічатись. Також він має поганий зір, однак інвалідність не оформлював тому, що не бажає. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтва про народження серії 1-АМ № 169468, виданого повторно 03.08.2010 року відділом РАЦС Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 109941, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 21 лютого 2005 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновила своє дошлюбне призвіще «Сирінська» (а.с. 21). Згідно рішення Тиврівського райсуду Вінницької області від 28 квітня 2004 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 100 грн., щомісячно з 20.04.2004 року до повноліття дитини (а.с. 13-15). Дане рішення суду набрало законної сили 28.05.2004 року. Разом з тим, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року по справі № 2-3769/11 позов [PERSON] був задоволений та збільшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 17.01.2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], з 112,80 грн. на 500 грн., щомісячно з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с. 33-34). Рішення набрало законної сили 10.02.2012 року. Слід ззаначити, що рішенням Тиврівського райсуду Вінницької області від 22.03.2007 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO] (а.с. 16-18). Рішення набрало законної сили 02.04.2007 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримувала аліменти з [PERSON], на підставі виконавчого листа № 2-3769, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 12.03.2012 року про стягнення з нього на її користь аліментів в розмірі 500 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в наступних розмірах: у липні 2016 року 500,00 грн.; у серпні 2016 року 3804,07 грн.; у вересні 2016 року 3804,07 грн.; у жовтні 2016 року 1093,50 грн.; в листопаді 2016 року 1823,52 грн.; в грудні 2016 року 1730,94 грн. (а.с. 19). Також з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України вбачається, що єдиним офіційним доходом [PERSON] за період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року були аліменти на загальну суму 5203,71 грн. (а.с. 20). Матеріалами справи встановлено, що заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], у [PERSON] немає (а.с. 35). Як вбачається з довідки Управління соціального захисту населення (Правобережнє) Департаменту соціальної політики № 4897 від 18.08.2017 року, [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на дитину [PERSON], [INFO], з 01.05.2017р. по 31.10.2017 року, згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпечени сім'ям» та її сім'я вважається малозабезпеченою (а.с. 6). Згідно довідок Управління соціального захисту населення (Правобережнє) Департаменту соціальної політики №6261, №6262, №6263, [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН (Правобережне) та отримує: - з травня 2017 року по жовтень 2017 року - державну соціальну допомогу дітям-інвалідам в розмірах 1806,90 грн., 1904,90 грн.; - з травня 2017 року по жовтень 2017 року - державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 939,83 грн.; - з травня 2017 року по жовтень 2017 року щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини в розмірі 860,00 грн. (а.с. 8, 9, 10). Також факт отримання державної соціальної допомоги на дитину-інваліда [PERSON] в розмірі 1307,33 грн. підтверджується посвідченням серії ААБ № 269059 (а.с. 11). З довідки МКП «ЖЕК № 12» № 6351 від 10.11.2017 року, судом встановлено, що син сторін [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Також в позивача є ще один син [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 184 СК України визначено, що \~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 \~СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров'я когось із них. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, суд вправі змінити розмір аліментів визначений судом за позовом одержувача аліментів, однак лише в разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я боржника або стягувача. З доказів, наданих відповідачем вбачається, що [PERSON] в 1987 році перебував на стаціонарному лікуванні через захворювання очей (а.с. 37). Також він звертався до окуліста в 1996, 2004 р.р. та в грудні 2017 року (а.с. 38, 39). З матеріалів справи слідує, що відповідач з 16.05.2016 року по 18.11.2016 р. працював в ТОВ «Агро-Еталон» трактористом-машиністом с/г виробництва, проте наразі він ніде не працює (а.с. 40). Крім того, 01.01.2007 року у відповідача [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 41). Отже, сімейний стан відповідача змінився. Жодних доказів того, що у боржника [PERSON] змінився матеріальний стан, поліпшилося здоров'я, позивачем суду не надано. Разом з тим, як і доказів відносно зміни майнового стану стягувача, позивачем не надано. Частиною першою ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. \~Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. [PERSON] в своїй позовній заяві лише посилається на те, що син є інвалідом, тому потребує значно більших матеріальних затрат. Судом встановлено, що відповідач наразі не працює, на його утриманні перебуває ще одна дитина та його здоров'я не поліпшилось. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що збільшення розміру аліментів з 500 грн. до 2\~000 грн. є не доцільним, оскільки у відповідача не поліпшився матеріальний стан, як і здоров'я. До того ж на його утриманні перебуває ще одина дитина. Крім того, позивачем не надано жодного доказу про зміну (поліпшення) матеріального стану відповідача. Щодо вимоги про стягнення аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то вона задоволенню не підлягає, оскільки застосовується в разі стягнення аліментів в частці від доходу. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня становить 1860 гривень. Отже, для задоволення прожитково мінімуму для їх дитини необхідно щоб вони сплачували аліменти порівну в розмірі 930 грн. (1860,00 грн. : 2 = 930,00 грн.). Отже, на думку суду, розмір аліментів стягнутий судом 500,00 грн. є недостатньою сумою для утримання дитини, оскільки прожитковий мінімум для дитини становить 1860 гривень. Так, як згодом даний мінімуму буде збільшуватися, враховуючи економічну ситуацію в країні, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по її утримання, суд вважає за справедливим буде збільшити розмір аліментів до 1000 грн. щомісяця, до повноліття дитини. Відносно мотиву для збільшення аліментів дитина є інвалідом та потребує більших матеріальних затрат, то суд зазначає, що законодавством передбачено стягнення додаткових витрат на дитину в разі її хвороби та каліцтва. Тому питання про їх стягнення повинно вирішуватись згідно з вимогами\~ст. 185 СК України, при зверненні з відповідним позовом. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути - 640,00 грн. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial