Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частин майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, посилаючись на те, що У період з 19.08.1995 року - по 26.12.2011 рік, вона - [PERSON] (попереднє прізвище - [PERSON] ), перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] . Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.12.2011 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбу вона звернулась до суду з позовом до колишнього чоловіка про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29.01.2013 року по справі №0413/7369/2012 - позовні вимоги задоволено частково. Вказаним рішення суду визнано спільною сумісною власністю наступне майно: диван, два крісла-ліжка, меблеву стінку «Вікторія», тумбу під телевізор, музичний центр «Панасонік», приставку «Соні», стіл книжку, меблеву стінку «Камелія», комп`ютер «Самсунг», принтер, кухонні меблі, холодильник «Стінол», стіл та два стільці, палатку кемпінгову, човен «Калібрі», стіл та стільці «Кемпінг», два спальні мішки, килимове покриття, телевізор «Самсунг», телевізор «Лед», ДВД «Піонер», відеокамеру, два домофони, кухонний комбайн, фотоапарат, бойлер, дві антени, пральну машину та кондиціонер (загальна сума зазначеного майна становить 43500,00 гривень, що не заперечувалось учасниками справи та даний факт встановлений/визнаний у судовому порядку). Квартиру за адресою: [ADDRESS] (визнано право власності за кожним з подружжя - по 1/2 частині квартири). Після набрання рішення суду законної сили та після отримання виконавчого листа, вона звернулась до тодішнього Жовтневого ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження. За весь час виконавчий лист був декілька разів їй повернутий з різних підстав. Спочатку нею було пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а після поновлення такого строку у судовому порядку виконавчий лист повернуто у зв`язку з відсутністю можливості ідентифікувати спільне майно (майно, яке вона мала забрати). З того часу я «оббиваю пороги» Міністерства Юстиції України, ГТУЮ у Дніпропетровській області, Покровського ВДВС, аби їй надали допомогу у питанні, щодо фактичного розподілу майна (аби забрати речі за рішенням суду), вселення та ін., однак жодної дієвої допомоги вона так і не отримала. Натомість отримувала постійні відговори, про відсутність можливості фактично забрати частину свого майна. Неодноразово вона намагалась вирішити питання з колишнім чоловіком (щодо фактичного розподілу майна) у добровільному порядку. Однак у відповідь чула лише погрози. Відповідач не лише не віддає їй речі, що є спільною сумісною власністю подружжя, але й всіляко чинить їй перешкоди у вселенні (на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.07.2015 року у справі № 212/12598/14-ц про її вселення та вселення двох дітей). До того ж, відповідач чинить перешкоди у вселенні наших спільних дітей. З приводу питання про вчинення відповідачем перешкоди у вселенні, доступі до квартири, наданні відсуджених меблів/техніки, а також за фактом погроз, вона зверталась до Криворізького відділу поліції. Єдине, що вчинено поліцією, це проведення співбесіди з відповідачем. Таким чином, складається така ситуація, що рішення суду є, а фактичне його виконання відсутнє, відсутнє у зв`язку з протиправними діями відповідача. Отже, відповідач весь цей користується спільним майном одноособово, використовуючи та розпоряджаючись майном на власний розсуд. 11.02.2020 року нею була надіслана на адресу проживання відповідача претензія з даного приводу. Однак від отримання цієї претензії відповідач відмовився. За таких обставин, вирішенням даного питання можливо у судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача грошової компенсацію вартості майна, що є спільною сумісною власністю. Ухвалою суду від 12 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 04 червня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю і просили стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 21750,00 грн., вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, а саме: диван, два крісла-ліжка, меблеву стінку «Вікторія», тумбу під телевізор, музичний центр «Панасонік», приставку «Соні», стіл книжку, меблеву стінку «Камелія», комп`ютер «Самсунг», принтер, кухонні меблі, холодильник «Стінол», стіл та два стільці, палатку кемпінгову, човен «Калібрі», стіл та стільці «Кемпінг», два спальні мішки, килимове покриття, телевізор «Самсунг», телевізор «Лед», ДВД «Піонер», відеокамеру, два домофони, кухонний комбайн, фотоапарат, бойлер, дві антени, пральну машину та кондиціонер. Відповідач позовні вимоги не визнав і просив в задоволені позову відмовити. Пояснив, що користується сумісним майном не лише він, а ще і їхня спільна донька. Квартиру вони придбали в 1997 році, протягом трьох років придбали спільне майно, у 2000 році. В позові позивач вказує, що він користувався майном 7 років і воно втратило свої технічні характеристики, але вони 11-14 років разом користувались вказаним майном, тому майно втратило свої характеристики ще раніше, а тому не може коштувати 43500 грн. він не оскаржував рішення, так як був згоден на розділ спільного майна. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до слідуючого висновку. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : квартиру [ADDRESS] , зареєстровану на ім`я [PERSON] в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу квартири; та диван, два крісла-ліжка, меблеву стінку "Вікторія", тумбу під телевізор, музичний центр "Панасонік", приставку "Соні", стіл книжку, меблеву стінку "Камелія", комп`ютер "Самсунг", принтер, кухонні меблі, холодильник "Стінол", стіл та два стільці, палатку кемпінгову, човен "Калібрі", стіл та стільці "Кемпінг"два спальні мішки, килимове покриття, телевізор "Самсунг", телевізор "Лед", ДВД "Піонер", відеокамеру, два домофони, кухонний комбайн, фотоапарат, болер, дві антени, пральну машину та кондиціонер. Визначено частки у праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , зареєстровану на ім`я [PERSON] в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу квартири. Визнано за [PERSON] право влсності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , зареєстрованої на ім`я [PERSON] в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу квартири. Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , зареєстрованої на ім`я [PERSON] в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу квартири. Зобов`язано [PERSON] передати [PERSON] частку майна, належного подружжю, а саме: два крісла-ліжка, меблеву стінку "Камелія", комп`ютер "Самсунг", кухонні меблі, та килимове покриття. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] вартості майна у сумі -21750 гривень - відмовити. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] частину сплаченого [PERSON] при зверненні до суду судового збору, у розмірі - 160 гривень 95 копійок. Згідно свідоцтва про шлюб, 21 січня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позивачка, посилаючись на неможливість фактичного розподілу майна , просить стягнути грошову компенсацію вартості її частки з відповідача, який на її думку спроможний її сплатити. Відповідно до ст.358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів( ст.362 ЦК України). Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ст.365 ЦК України - право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо 1. частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2. річ є неподільною; 3.спільне володіння і користування майном є неможливе; 4. таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналізуючи норми ст.364 ЦК України, суд вважає, що право на отримання грошової компенсації вартості частки майна у співвласника, виникає при вирішенні питання про виділ у натурі частки майна. Співвласник має право на отримання грошової компенсації тільки у випадках, якщо він бажає виділу своєї частки , який є неможливим з ряду причин , передбачених законом. Припинення права на частку у спільному майні також може бути визнано рішенням суду тільки у випадках, зазначених у ст.365 ЦК України. Позивач [PERSON] , як співвласник спільного майна, право власності яке отримала за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 29 січня 2013р., просить стягнути з іншого співвласника за свою частку грошову компенсацію, що суперечить вимогам цивільного законодавства. Позивач в судовому засіданні пояснила, що не має можливості забрати своє майно, але бажає отримати за нього матеріальну компенсацію. При вирішенні питання про стягнення з іншого співвласника грошової компенсації, позивач не довів, що виділ частки в натурі із спільного майна є неможливим, так як позивач не звертався до суду з такими вимогами. Позивачем не доведено наявність спору між сторонами щодо користування та володіння спільним майном. Позивач вважає, що відповідач спроможний сплатити їй грошову матеріальну компесанцію, так як працездатний і отримує певні доходи. Однак, як пояснив відповідач в судовому засіданні та не заперечувалась сторонами по справі, на даний час він сплачує 50% аліментів на користь позивачки на утримання їх молодшої доньки [PERSON] та на його утримання старі батьки. Крім того в судовому засіданні він не заперечував проти того, щоб позивачка забрала половину майна, визначену рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 29.01.2013 року. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частки спільного майна, суд приходить до наступного висновку. Позивачем не надано доказів, щодо неможливості користування нею зазначеним майном. Крім того в судового засіданні відповідач пояснив, що він не заперечує та ніколи не заперечував, щоб позивачка забрала майно, яке було визнано за нею рішенням суду. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні письмові докази та пояснення сторін, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому в задоволені позову належить відмовити. У разі відмови в позові, відповідно до ч 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed