Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" (надалі - Банк) звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в якому вказує, що 05.10.2011 між Банком та [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Своє зобов`язання по поверненню кредиту [PERSON] повністю не виконав та має заборгованість станом на 10.02.2019 у розмірі 18 989 грн. 91 коп., яку Банк просив стягнути з [PERSON] , а також стягнути судові витрати. Згідно листа Чутівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області від 01.08.2019 № 16.29-01-09/368 [PERSON] помер [INFO] - актовий запис про смерть від 30.07.2019 № 13. Відповідно до "Спадкової справи Чутівської державної нотаріальної контори № 159/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] " спадкоємцес померлого [PERSON] є його неповнолітній син [PERSON] . Ухвалою суду від 21.05.2020 до участі у справі в якості правонаступника відповідача [PERSON] залучений його неповнолітній син [PERSON] , а в якості законного представника останнього залучена його мати [PERSON] . Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в судове засіданні не з`явився. Надав клопотання, в якому позов підтримав і просив його задовольнити, а справу розглянути у відсутності представника Банку. Відповідач та його законний представник про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, в судове засіданні не з`явились. Законний представник відповідача надала суду заяву, в якій повідомила, що не можуть з`явитись в судове засідання, справу просила розглянути в їх відсутності. Проти задоволення позову заперечує у зв`язку з тим, що кошти отримував батько [PERSON] , який помер, а [PERSON] коштами не користувався та не міг їх своєчасно повернути Банку. Просила відмовити у задоволенні позову в частині стягнення штрафів, т.я. Банк просить стягнути як пеню, так і штрафи, що є подвійною відповідальністю. Просила застосувати позовну давність стосовно позовної вимоги про стягнення пені та на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені, яка перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення законного представника відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ч. 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 05.10.2011 між ПАТ (зараз - Акціонерне товариство (АТ) КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір № б/н від 05.10.2011 шляхом підписання 05.10.2011 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил представлення банківських послуг в Банку. [PERSON] , підписавши цю заяву разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами Банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, погодився, що вони складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - договір). На виконання умов договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Своє зобов`язання по поверненню кредиту [PERSON] повністю не виконав та, згідно розрахунку позивача, має заборгованість в розмірі 18 989 грн. 91 коп., що складається з 8 117 грн. 52 коп. заборгованості за тілом кредиту (з яких 3 714 грн. 93 коп. заборгованості за тілом кредиту та 4 402 грн. 59 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту), 9 491 грн. 92 коп. пені (з яких 8 593 грн. 80 коп. пеня за прострочення зобов`язання та 898 грн. 12 коп. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.), та 1 380 грн. 47 коп. штрафів (з яких 500 грн. фіксована частина та 880 грн. 47 коп. процентна складова). 27.07.2019 [PERSON] помер (актовий запис про смерть від 30.07.2019 № 13). Спадкоємцем після померлого [PERSON] , відповідно до "Спадкової справи Чутівської державної нотаріальної контори № 159/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] ", є його неповнолітній син [PERSON] . В частинах 1 статей 1216, 1217 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ч. 1 ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 21.05.2020 до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] залучений його неповнолітній син [PERSON] , а в якості законного представника останнього залучена його мати [PERSON] . Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч. 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Станом на 10.02.2019 [PERSON] мав прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 402 грн. 59 коп. Відповідно до п. 2.1.1.4.2 та 2.1.1.4.6 договору Банк має право вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням припису ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає що вимога позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 117 грн. 52 коп., з яких 3 714 грн. 93 коп. заборгованості за тілом кредиту та 4 402 грн. 59 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення у повному розмірі. Стосовно позовних вимог про стягнення 9 491 грн. 92 коп. пені, з яких пеня за прострочення зобов`язання становить 8 593 грн. 80 коп. та пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. становить 898 грн. 12 коп., суд зазначає наступне. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати 1 рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому, виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені, відповідно до ст. 253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 4 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, ст. 11 ЦПК України щодо пропорційності у цивільному судочинстві та п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14. Позивач у позовній заяві вказує, що підставою для стягнення пені є п. 2.1.1.12.6.1 договору, в якому зазначено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Позивач просить стягнути пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. за період з 01.05.2018 по 10.02.2019, а тому суд вважає, що позовна вимога про стягнення даної пені подана в межах строку позовної давності, визначеної у п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення 898 грн. 12 коп. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. підлягає задоволенню. Вимога про стягнення 8 593 грн. 80 коп. пені за прострочення зобов`язання задоволенню не підлягає, т.я. позивач у позовній заяві не зазначив та не обґрунтував правові підстави для нарахування та стягнення цієї пені. Суд вважає, що підстав для зменшення розміру пені відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України не вбачається. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд зауважує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Даним рішенням судом вирішено, що позов в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховного Суду України у постановах від 21.10.2015 № 6-2003цс15 та від 11.10.2017 № 347/1910/15-ц. За таких обставин суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] штрафів у розмірі 1 380 грн. 47 коп. (з яких 500 грн. - фіксована частина, 880 грн. 47 коп. - процентна складова). На користь позивача повинен бути стягнутий судовий збір згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України - пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути 18 989 грн. 91 коп. заборгованості, а суд задовольнив позовні вимоги на суму 9 015 грн. 64 коп., що складає 47,48 % від заявлених вимог. На користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 912 грн. 09 коп., що складає 47,48 % від 1921 грн. сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Outcome: partial