Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій, після уточнення позовних вимог, остаточно просить стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у розмірі 36649,25 доларів США. Позов обґрунтований такими обставинами. Між позивачем та відповідачем були укладені договори банківських вкладів (депозиту) від 19.05.2014 року на суму 3530 доларів США під 11% річних, та від 26.08.2014 року на суму 43998 доларів США під 11% річних. Як зазначає позивач, листки заявки про дострокову видачу вкладів надані відповідачу 15 жовтня 2014 року, проте відповідач відмовляється повертати суму вкладу та процентів за ним. Разом із цим, в звязку із введенням тимчасової адміністрації, позивачу було виплачено гарантований вклад, на суму якого і було зменшено розмір позовних вимог. В останнє судове засідання позивач та його представник не зявилися, представником позивача було надано заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника зі згодою на проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі існуючих в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. 19 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] [PERSON] укладено договір № 600007744 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, згідно з яким відповідач прийняв від [PERSON] загалом грошову суму у розмірі 3530,79 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача. Процентна ставка по даному договору становить 11 процентів річних. Дата повернення вкладу відповідно до вказаного договору 19 червня 2015 року. 26 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] [PERSON] укладено договір № 600008100 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, згідно з яким відповідач прийняв від [PERSON] загалом грошову суму у розмірі 43998 доларів США. Процентна ставка по даному договору становить 10.50 процентів річних Дата повернення вкладу відповідно до вказаного договору 26 лютого 2015 року. 15 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявами про дострокове припинення дії договору банківського вкладу, про що відповідачем проставлені вхідні номери на заявах № 65 та № 66 від 15.10.2014 року. На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року № 50 "Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства "ІМЕКСБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 прийнято рішення № 16 про запровадження з 27.01.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ІМЕКСБАНК". Судом встановлено, що ПАТ «ІМЕКСБАНК» було виплачено позивачу виплату гарантованого вкладу, еквівалентну 10878,75 доларів США, однак повна сума депозиту повернута не була. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок укладення договору банківського вкладу та невиконання відповідачем своїх зобовязань за ним, та регулюються Параграфом 3 Глави 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 1058 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Так як позивач звернувся до ПАТ «ІМЕКСБАНК» із заявами про дострокове припинення дії договору банківського вкладу 15.10.2014 року, а введення тимчасової адміністрації відбулося з 27.01.2015 року, строк виконання зобовязань за договором банківського вкладу закінчився до початку введення в банк тимчасової адміністрації, а тому банківські вклади [PERSON] повинні бути повернуті. Судовий збір стягується судом відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved