Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії за період з 01.09.2009 року по 30.09.2014 року в сумі 4318 грн. 74 коп. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Острозькому районі та отримує пенсію за віком. Зазначаючи про те, що при здійсненні опрацювання даних про працевлаштування пенсіонерів та внесення даних про періоди підприємницької діяльності пенсіонерів з результатами інвентаризації пенсійних справ, відповідно до листа головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №7773/03 від 26.12.2013 року, виявлено факт здійснення підприємницької діяльності відповідача, у зв'язку з чим за період з 01.09.2009 року по 30.09.2014 року переплачено пенсії в розмірі 4318 грн. 74 коп., просить стягнути зазначену суму. Відповідач позов не визнала, зазначаючи про його безпідставність. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Зазначила, що відповідачка була зобов'язана повідомляти управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі про здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується і її розпискою, наявною в матеріалах пенсійної справи, однак такого повідомлення не зробила, що призвело до переплати пенсії. Відповідач в суд не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. В поданих запереченнях на позов зазначила про те, що позивачу було відомо про її реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності з 29.03.2000 року по 08.11.2010 року та з 10.01.2014 року по 20.05.2014 року - дату надання довідки про реєстрацію в підсистемі страхувальників ДРСС як суб'єкта підприємницької діяльності, а тому відсутня неправомірна поведінка з її сторони, яка полягала б в неповідомленні позивача про здійснення нею підприємницької діяльності, а також зважаючи на те, що в заяві про переведення її на пенсію по віку, відсутня графа, яка передбачала б можливість внесення даних про її підприємницьку діяльність. Вважає позов безпідставним, посилаючись і на те, що вона, здійснюючи підприємницьку діяльність, систематично здійснювала оплату всіх належних до бюджету платежів, в тому числі внесків до Пенсійного фонду, а також зазначаючи про те, що позивач жодного разу не доводив до її відома те, що здійснення нею підприємницької діяльності впливає на розмір пенсії. Зазначає, що неправомірною є вимога позивача про стягнення з нею суми надміру сплаченої пенсії, оскільки позивачем не надано обґрунтованого розрахунку позовних вимог та при цьому, позивач стверджуючи про те, що вона була суб'єктом підприємницької діяльності з 29.03.2000 року по 08.11.2010 року та з 10.01.2014 року по 20.05.2014 року, просить стягнути з неї надмірно сплачену пенсію за період з 01.09.2009 року по 30.09.2014 року, тобто і за той час, коли вона не була суб'єктом підприємницької діяльності. Одночасно, зазначаючи про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, просить відмовити в позові і з цих підстав. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши їх в сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 29.12.1999 року [PERSON] було призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти. Відповідно до розписки (зобов'язання), наявної в матеріалах пенсійної справи на ім'я [PERSON] вбачається, що 30.12.2003 року вона зобов'язалась в 5-тиденний термін повідомляти управління пенсійного фонду України про зміни у сімейному стані, влаштуванні на роботу або її припинення, виїзді на постійне місце проживання в інший регіон. Відповідно до заяви [PERSON] від 05.01.2006 року та розпорядження позивача №120221 від 14.01.2006 року встановлено, що з 05.01.2006 року було здійснено перерахунок пенсії [PERSON] у зв'язку з її переходом на пенсію за віком. Водночас, 05.01.2006 року [PERSON] зобов'язалась у разі зміни у сімейному стані, влаштуванні на роботу або її припиненні, реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, виїзді на постійне місце проживання у інший регіон, повідомляти про це управління Пенсійного фонду у 5-тиденний термін. Зазначене вбачається з розписки (зобов'язання) [PERSON] З довідки від 20.05.2014 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована в підсистемі реєстру страхувальників ДРСС як суб'єкт підприємницької діяльності з 29.03.2000 року по 08.11.2010 року та з 10.01.2014 року по час видачі довідки - 20.05.2014 року. З матеріалів справи вбачається, що при здійсненні опрацювання даних про працевлаштування пенсіонерів та внесення даних про періоди підприємницької діяльності пенсіонерів з результатами інвентаризації пенсійних справ, відповідно до листа головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №7773/03 від 26.12.2013 року виявлено факт здійснення підприємницької діяльності відповідача, у зв'язку з чим за період з 01.09.2009 року по 30.09.2014 року позивачем для відповідача нараховано переплату пенсії в розмірі 4318 грн. 74 коп. Відповідно до протоколу від 08.09.2014 року №ОР 120221 в період з 01.09.2000 року по 30.09.2014 року позивачем встановлено переплату [PERSON] пенсії в сумі 4318 грн. 74 коп. В судовому засіданні встановлено, що зазначена переплата виникла внаслідок застосування щодо [PERSON], як щодо непрацюючого пенсіонера, постанови Кабінету Міністрів України 1078 від 17.07.2003 року "Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення". Розмір надмірно виплаченої пенсії для [PERSON] підтверджується, окрім протоколу №ОР 120221 від 08.09.2014 року, довідками управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії. Статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено обов'язок пенсіонерів повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплати пенсії та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 року. Пунктом 3 зазначеного порядку передбачено повернення коштів, яке проводиться відповідно до ст.. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у випадку виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Отже, чинним законодавством встановлено виключний перелік підстав для відрахування виплаченої надміру суми пенсії. Таким чином, стягнення з пенсіонера надміру виплаченої йому пенсії у порядку, визначеному даною нормою, можливе виключно за умови існування зловживань з його боку, які призвели до виникнення такої переплати. Листом від 05.11.2014 року №2409/04 управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі викликало [PERSON] для вирішення питання про повернення надміру виплаченої суми пенсії. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в позасудовому порядку питання щодо повернення надміру виплаченої суми пенсії не вирішувала. Відповідно до ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами цієї статті є обов'язковою наявність неправомірної поведінки особи, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина особи у завданні шкоди. В судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з порушенням [PERSON] обов'язку повідомити органи Пенсійного фонду України про своє працевлаштування, їй було надміру сплачено суми пенсії. Частиною 2 ст. 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що у разі невиконання пенсіонером обов'язку повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії, пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду, а отже завдана [PERSON] шкода підлягає відшкодуванню. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що в період з 08.11.2010 року по 10.01.2014 року [PERSON] як суб'єкт підприємницької діяльності зареєстрована не була, а отже в зазначений період переплати пенсії щодо неї не було і тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідач просить застосувати позовну давність до позовних вимог позивача, відмовивши йому в позові і з цих підстав. Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійні виплати є періодичними (щомісячними) платежами. За таких обставин, при вирішенні питання про стягнення надміру сплачених сум пенсії позовну давність слід застосовувати щодо кожного з щомісячних платежів, а не до загальної суми заборгованості. Оскільки судом вирішено питання щодо можливості стягнення суми переплати пенсії в період з 08.11.2010 року по 10.01.2014 року, а з часу виникнення сум переплати за період з 01.09.2009 року по 08.11.2010 року пройшло більше трьох років, то з врахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності та положень ч.4 ст. 267 ЦК України, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Звертаючись до суду, позивач зазначив про необхідність стягнення суми переплаченої пенсії за період з 01.09.2009 року по 30.09.2014 року та при цьому подав до суду доказ реєстрації відповідача як суб'єкта підприємницької діяльності з 29.03.2000 року по 08.11.2010 року та з 10.01.2014 року по 20.05.2014 року. Оскільки доказів про час реєстрації відповідача як суб'єкта підприємницької діяльності в інший період сторонами не подавалось, а ч. 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, то з врахуванням позиції відповідача, яким визнається факт його реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності в період часу з 29.03.2000 року по 08.11.2010 року та з 10.01.2014 року по 20.05.2014 року, при вирішенні спору суд бере до уваги період з 10.01.2014 року по 20.05.2014 року, як такий, що доведений належними доказами для вирішення питання про стягнення сум переплат пенсії. При вирішенні спору в цій частині, суд виходить з того, що сума переплати пенсії за кожний повний місяць у зазначений період становила 130 грн. 79 коп. З врахуванням того, що за січень 2014 року пенсію відповідачу було надміру сплачено за 21 день, за травень 2014 року пенсію відповідачу було надміру сплачено за 20 днів, а за лютий, березень та квітень 2014 року переплата пенсії мала місце за повні місяці, то з відповідача на користь позивача слід стягнути надміру виплачену пенсію в розмірі: 62,28+130,79+130,79+130,79+62,28=543 грн. 25 коп. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. є мінімальним судовим збором для спорів майнового характеру, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.. 50, 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення", 256, 257, 267, 1166 ЦК України,

Outcome: approved