Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.12.2008 року у розмірі 47 446 грн 72 к. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 01 грудня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 29 000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Узяті на себе зобов`язання позивач виконав вчасно, у свою чергу відповідач узяті на себе зобов`язання не виконала, допустивши станом на 28 серпня 2019 року заборгованість по кредиту на суму 47 446 грн 72 к., яка складається з 22 095 грн 33 к. заборгованості за кредитом; 22 453 грн 93 к. заборгованості по процентам за користування кредитом; 400 грн 00 к. заборгованості за пенею та комісією; а також штрафів відповідно до п 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн 00 к. - штраф (фіксована частина); 2 247 грн 46 к. - штраф (процентна складова). В зв`язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Не погодившись з позовними вимогами відповідач на адресу суду надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, які вона не підписувала. Відповідач зазначає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахував їй пеню на пеню, використовуючи алгоритм додавання нарахованої пені до поточної заборгованості, де значною часткою є раніше нарахована пеня. Отже, за наведеного відповідач частково не погоджується з позовними вимогами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.12.2008 в розмірі 47 446 грн 72 к. При цьому визнала борг в розмірі 22 095 грн 33 к. (а.с.49). Вказала на невідповідність наданих Банком документів ДСТУ 4163-2003. Просила врахувати її заперечення та взяти до уваги відзив та відмовити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі. Представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гаренко Н.В. надано відповідь на заперечення в якій представник позивача зазначає, що відповідачем було підписано заяву - анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві - анкеті зазначено, що підписавши заяву - анкету, відповідач ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок, яким вона активно користувалась, при цьому періодично знімаючи грошові кошти. На суму заборгованості нараховувались відсотки, однак відповідач за вказаний період до Банку за фактом неправильного нарахування відсотків не зверталась, що свідчить про те, що з процентною ставкою відповідач погодилась. Щодо наданого Банком розрахунку заборгованості представник позивача зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу, а тому Банк надає виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок, а тому виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Представник позивача зазначає, що посилання відповідача на невідповідність оформлення документів до положень ДСТУ 4163-2003 не має братись до уваги, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно - розпорядчих документів. Щодо розрахунку заборгованості та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг зазначено, що відповідачем власноруч підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісії та штрафів тощо. Відповідач частково сплачувала заборгованість за договором, що вбачається з руху коштів за договором. Щодо правомірності умов внесення змін до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів зазначено, що відповідно до п.5.3 банк має право проводити зміни Тарифів. Визначений договором № б/н від 01.12.2008 розмір пені Наказом СП-2013-6500941 від 28.01.2013 було збільшено до 50 грн, яка нараховується щомісячно у разі виникнення простроченої заборгованості по кредиту на суму від 100 грн 00 к. 05 липня 2013 року Наказом СП-2013-6783906 внесені зміни в тарифи банківського обслуговування щодо розміру неустойки - пені та визначено, що у разі виникнення простроченої заборгованості на протязі одного місяця сплачується пеня в розмірі 50 грн 00к. та у разі виникнення простроченої заборгованості другий місяці поспіль сплачується пеня в розмірі 100 грн 00к. Щодо штрафів вказано, що згідно Умов та правил, при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний спалити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову за неналежне виконання зобов`язань. Представник позивача вказав, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку клієнт зобов`язаний надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. Однак, заяв про дострокове розірвання договору відповідач не подавав, що свідчить про згоду останнього зі змінами тарифів. Проценти розраховувалися виходячи з затвердженої формули. За викладених обставин представник позивача просив позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити. Представник позивача до суду не з`явився, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.31). Відповідач [PERSON] надала клопотання про розгляд справи за її відсутності в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 110). Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, дослідивши надані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулась до Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та підписала Заяву б/н 01.12.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 29 000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачеві для отримання кредиту була видана кредитна картка (а.с.13). Також, [PERSON] цього ж дня підписала довідку про умови кредитування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» в якій зазначено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць. Також, визначено розмір пені у розмірі 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн 00 к., розмір штрафу 250 + 5% від суми позову (а.с.14). Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається з матеріалів справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, але [PERSON] порушила свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. На підтвердження заборгованості [PERSON] . АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано виписку по картці за період з 01.12.2008 року по 03.12.2019 року, з якої вбачається користування відповідачем даною карткою (а.с.81-99). Як вбачається із витягів із особового рахунку, [PERSON] активно користувалася кредитною карткою, періодично знімала грошові кошти та вносила платежі на погашення заборгованості. Згідно розрахунків, які надані позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 28 серпня 2019 року склала 47 446 грн 72 к., яка складається з наступного: -22 095 грн 33 к. - заборгованість за кредитом; -22 453 грн 93 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -400 грн 00 к. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 250 грн 00 к. - штраф (фіксована частина); - 2 247 грн 46 к. - штраф (процентна складова) (а.с.06-12). Проте, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, суд дійшов на наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач, з посиланням на положення ч.1 ст.634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання заяви, у якій зазначено, що вона разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить догові про надання банківських послуг. Сторони не заперечували, що строк дії договору подовжувався та відповідач не заперечувала факт користування кредитними коштами за вказаного Банком періоду. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), також складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитними коштами, пеню та штрафи (фіксовану і складову частини), комісію. АТ «ПРИВАТБАНК», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 грудня 2008 року, посилався на "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку", які викладені на банківському сайті:www:privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Однак відповідач у відзиві на позовну заяву зазначила, що вона вказані "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку" не підписувала та заперечувала нарахування неустойки у вигляді пені. При цьому, суд зазначає, що твердження відповідача щодо не підписання нею Умов є доречними, оскільки дійсно матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з «Тарифів банку» та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, а тому в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Отже, зазначені Умови не містять підпису відповідача, що визнано сторонами по справі. Крім того, безпосередньо із письмових пояснень представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що до вказаних вище Умов в частині розрахунку пені неодноразово вносились зміни, а саме Наказом СП-2009-289 від 07.04.2009 року та Наказом СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року (а.с.72-80). Окрім того, з наданого представником позивача розрахунку щодо заборгованості відповідача за кредитним договором вбачається, що 01 вересня 2014 року банком була змінена процентна ставка за користування кредитом з 30% на 32,4% (2,7% на місяць), а з 01 квітня 2015 року процентна ставка збільшена до 42% річних (3,5% на місяць) і остаточна заборгованість по процентам була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач [PERSON] , підписуючи заяву позичальника, та відповідно, брала на себе зобов`язання зі сплати процентів та неустойки у вигляді пені в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 400 грн 00 к. та частково відмовити у стягненні заборгованості за процентами. Аналогічні висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана 01 грудня 2008 року відповідачкою [PERSON] того ж дня разом з заявою - анкетою, в ній визначені всі істотні умови договору, а саме проценти за користування кредитом на рівні 2,5 процентів на місяць, що становить 30 процентів річних, також визначені умови про відповідальність позичальника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), її розмір. При порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний спалити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову за неналежне виконання зобов`язань. Суд враховує, що довідка про умови кредитування із використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено базова процентна ставка за місяць у розмірі 2,5% (30% річних) підписані особисто [PERSON] . Таким чином вона була ознайомлений із розміром процентної ставки та погодилась із ним. Тому умови кредитування із використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 01.12.2008 року шляхом підписання Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином, заборгованість відповідача по тілу кредиту за період з 01 грудня 2008 року по 28 серпня 2019 року становить 22 095 грн 33 к. Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.12.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 28 серпня 2019 року, наданої банком, вбачається, що проценти на поточну заборгованість нараховані за період з 01 грудня 2008 року по 28 серпня 2019 року. Однак, фактично нарахування процентів, згідно розрахунку, у сумі 22 453 грн 93 к. почали нараховуватись Банком з 03 грудня 2017 року по 28 серпня 2019 року (а.с.06-12). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 03 грудня 2017 року по 28 серпня 2019 року частково, а саме в сумі 11 600 грн 05 к., виходячи із розрахунку 22 095 грн 33 к. (поточне тіло кредиту) х 30% (процентна ставка)/360 (кількість днів у році, що встановлено Довідкою з умов кредитування від 01.12.2008) х 630 (кількість днів за які здійснюється нарахування, тобто з 03.12.2017 по 28.08.2019), оскільки сума заборгованості в розмірі 22 453 грн 93 к., нарахована позивачем, не відповідає ставці 2,5% в місяць або 30,0% в рік та умовам укладеного договору. Тому, саме ця сума процентів у розмірі 11 600 грн 05 к. за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана 01 грудня 2008 року відповідачкою [PERSON] того ж дня разом з заявою - анкетою, при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний спалити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову за неналежне виконання зобов`язань. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Зважаючи на те, що зміст заяви відповідача свідчить про те, що сторони погодили винагороду за користування кредитними коштами, що убачається з Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 01 грудня 2008 року і щодо штрафу за прострочення зобов`язання у розмірі 250 грн та 5 % від суми позову, а тому суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення заборгованості за неустойкою у вигляді штрафу. Банк просить стягнути штраф у розмірі 250 грн 00 к. - штраф (фіксована частина) та 2 247 грн 46 к. - штраф (процентна складова), яка складає 5 % від суми позову. Однак, враховуючи, що у стягненні пені у розмірі 400 грн 00 к. відмовлено та зменшено розмір належних до стягнення з відповідача процентів по кредиту, то розмір штрафу (процентна складова) складатиме 1 697 грн 27 к. (22 095,33 - тіло кредиту + 11 600,05 - заборгованість за процентами + 250,00 штраф = 33 945 грн 38 к. - ціна позову х 5% = 1697 грн 27к.). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, оскільки судом у задоволені вимоги Банку щодо стягнення з відповідача пені відмовлено, тому суд вважає правомірним стягнення з відповідача штрафу, що не суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З огляду на положення ст.1054 ЦК України та визнання відповідачем факту користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту та фактичного визнання порушення зобов`язання щодо повернення кредиту, що вбачається з відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 22 095 грн 33 к., 11 600 грн 05 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафів у розмірі 250 грн 00 к. - штраф (фіксована частина) та 1 697 грн 27 к. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що відповідач активно користувалась кредитною карткою та в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконала прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентами за користування кредитом та штрафу є обґрунтованими, а отже позов підлягають частковому задоволенню. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання нею зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовних вимоги взагалі. Згідно платіжного доручення № PROM0B9EWI від 30 серпня 2019 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн 00 к. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.2 ст.141 цього Закону у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов банку задоволено частково на 75,12%, тому з відповідача слід стягнути на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1 443 грн 06 к. Враховуючи викладене,

Outcome: partial