Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

ПАТ "Ідея Банк" звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 5 079,23 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № А 79.114.70182 від 29.01.2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 984 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,30% на рік з погашенням кредиту та процентів у терміни передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банком було письмово повідомлено боржника про заміну кредитора у зобов»язанні. Умови договору відповідачем не виконувались, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 08.01.2014 року в сумі 5 079,23 грн., що змусило ПАТ "Ідея Банк" звернутись до суду із вищезазначеним позовом. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але надав суду клопотання в якому з позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вважає, надані в справі докази достатніми для вирішення спору по суті, просив розгляд справи провести у його відсутність, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з»явилася, належним чином повідомлялася про місце, день та час розгляду справи судом, причина її неявки суду невідома. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, розглядає справу заочно, у відсутність відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов є безпідставним, таким, що не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, а тому - не підлягає до задоволення . Приймаючи таке рішення суд виходить з наступних підстав. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст.ст.11,509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що дійсно 29.01.2009 року між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № А 79.114.70182 про надання останній кредиту в сумі 1 984 грн, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.01.2010 року. Зазначений договір підписаний сторонами. Кредитним договором передбачено, що виконання даного договору здійснюється шляхом погашення заборгованості по кредиту в наступному порядку: повертає кредит разом з процентами та сплатою за обслуговування кредиту в 12 щомісячних внесках до 1 дня/числа кожного місяця, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 219,28 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із погашення штрафних санкцій, оплати прострочених процентів, простроченої плати за кредитне обслуговування, оплати простроченої заборгованості по кредиту, оплати процентів, нарахованих по ставці, оплати нарахованих процентів, нарахованої плати за кредитне обслуговування, погашення гарантійної оплати Гаранта та для погашення кредиту, з урахуванням умов, передбачених у п.3.4.2 даного договору. Як вбачається з позовних вимог позивача у порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Згідно з розрахунком заборгованості за користування кредитом [PERSON] станом на 08.01.2014 року має борг в сумі 5 079,23 грн. з яких: - 8 (вісім) гривень, 69 копійок - прострочений борг; - 14 (чотирнадцять) гривень, 51 копійка - прострочені проценти; - 11 копійок - строкові проценти; - 119 (сто дев»ятнадцять) гривень - нарахована плата за обслуговування кредиту, - 11 (одинадцять) гривень, 92 копійки - пеня за несвоєчасне погашення платежів; - 4 925 ( чотири тисячі дев»ятсот двадцять п»ять) гривень - віндикаційні витрати. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем в обґрунтування своїх вимог, щодо стягнення заборгованості не надано розрахунок заборгованості [PERSON], який повинен бути належним чином оформлений: мати зазначення прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпис цієї особи та печатки банку, що відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003р. Відповідно до ч.3 ст.5 Декрету КМУ "Про стандартизацію та сертифікацію" від 10.05.1993 р. обов'язкові вимоги державних стандартів підлягають безумовному виконанню органами державної виконавчої влади, всіма підприємствами, їх об'єднаннями, установами,організаціями та громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, на діяльність яких поширюється дія стандартів. Відповідно до п.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. Також, суд бере до уваги те, що поданий позивачем графік погашення платежів за кредитним договором свідчить про сумлінне виконання [PERSON] умов кредитного договору. Тому суд вважає, що підстави для візитів представників банку до відповідача відсутні, а отже нарахування відповідачем віндикаційних витрат є безпідставними, крім того, останні не підтверджені позивачем ніяким чином. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про це складається у письмовій формі. Відповідно до кредитного договору № А 79.114.70182 від 29.01.2009 року між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] кінцевий терміном повернення кредиту 29.01.2010 року. Строк позовної давності відраховується з 29.01.2009 року, тобто позивач повинен був звернутись за захистом своїх прав до 29.01.2012 року. Про існування заборгованості позивач знав, що підтверджується розрахунком заборгованості. Ніяких заяв про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням поважності причин його пропуску від ПАТ "Ідея Банк" до суду не надходило. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зазначена норма матеріального права була чинною як на момент подання відповідачем [PERSON] заяви про одержання кредиту, так є чинною і на момент розгляду справи судом. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що оскільки позивач не довів укладення між сторонами договору про збільшення позовної давності, тому позов ПАТ "Ідея Банк" не підлягає задоволенню за спливом строку позовної давності. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ "Ідея Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягає до задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed