Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

11.08.2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свої доводи обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який на час смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Померлий перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Кіровському районі м. Донецька, де отримував пенсію у розмірі 3000грн щомісяця, але на підконтрольну українській владі територію пенсію він не переводив, тому з 01.08.2014 року по день смерті пенсійні виплати не отримував. Після смерті чоловіка [PERSON] звернулась до Волноваської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії померлого [PERSON] у розмірі 167 687.71грн. На підставі чого її представником було отримано частину недоотриманої пенсії у розмірі 160 000, 87грн., тому просила стягнути залишок невиплаченої пенсії у розмірі 7 686.84грн. Крім того, на час звернення до суду їй не було відомо про розмір недоотриманої пенсії померлого чоловіка за період з 01.08.2014 року по [INFO] , на теперішній час відповідачем надано до суду довідку про нараховану але не виплачену пенсію померлого у розмірі 84 752.61грн, на яку просить визнати право власності в порядку спадкування за законом та стягнути з відповідача. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 13.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представником позивача [PERSON] надано заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутністю позивача [PERSON] , на задоволених позовних вимогах наполягають. Представник відповідача Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.08.2019 року. З свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] вбачається, що 10.11.1961 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.2019, виданого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Шишман В.О., [PERSON] успадкувала після [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину, яка складається з суми не отриманої в зв`язку зі смертю пенсії у розмірі 167 687.71 грн., яка належала спадкодавцю на підставі довідки Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області №13450/11-33/05 від 13.09.2019 року. Згідно довідки Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області ОР 914380855663 від 04.02.2021 року вбачається, що [PERSON] знаходився на обліку у Управління ПФУ Волноваського району пенсія за період з 03.11.2016 року по 28.02.2019 року виплачена в сумі 160 098грн. 43коп. та пенсія за період з 01.09.2014 року по 02.11.2016 року нарахована але не виплачена в сумі 82 237 грн.61коп. Згідно довідки Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області ОР 914380855663 від 26.11.2020 року вбачається, що [PERSON] знаходився на обліку у Управління ПФУ Волноваського району пенсія за період з серпня 2014 року по листопад 2016 року нарахована але не виплачена в сумі 88 209 грн. 04коп Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] отримала частину недоотриманої пенсії після смерті чоловіка [PERSON] в сумі 160 098гон. 43коп., що підтверджено довідкою Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області ОР 914380855663 від 04.02.2021 року, але загальна сума недоотриманої пенсії відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом складає 167 687грн. 71коп., тобто недоотримана частина пенсії складає 7 589грн. 28коп. Крім того, встановлено, що [PERSON] нарахована, але не виплачена пенсія за період з серпня 2014 року по листопад 2016 року в сумі 88 209 грн. 04коп. Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Як було встановлено судом, відповідачем нарахована пенсіонеру [PERSON] і не виплачена йому за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини"). А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обов`язку в натурі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є об`єктивними та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 924 грн. 40коп. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved