Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, мотивуючи його тим, що 19 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та нею, [PERSON], було укладено договір №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року. За вказаним договором вона передала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в сумі 150000 грн. Строк за вказаним договором закінчився 22 вересня 2014 року, але відповідачем кошти в повному розмірі їй не повернуті. Станом на 16.01.2015 року банком не повернуто вкладнику залишок суми вкладу та нарахованих, та не сплачених процентів. Просила суд стягнути за період з 16.12.2014року по 16.01.2015 рік пеню в розмірі 99 643,30 грн., 3% річних в розмірі 273,1 грн., 25% річних в розмірі 2 275, 09 грн., а також витрати від інфляції в розмірі 3 214 грн. 39 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАД "Імексбанк" за дорученням [PERSON], з позовом не погодилась. Просила відмовити за безпідставністю. Заслухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 19 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та [PERSON] було укладено договір №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року (а.с.7-12). За умовами вказаного договору позивачем на рахунок, відкритий в ПАТ "Імексбанк", внесено грошові кошти в сумі 150000 грн. (а.с.13). Згідно наведеного договору №960010305 строк, на який вкладник передав, а банк прийняв кошти, становить 95 днів - з 19 червня 2014 року по 22 вересня 2014 року. У встановлений договором строк - 22 вересня 2014 року - позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату належних їй коштів. Але відповідач позивачу кошти в повному обсязі не повернув та не сплатив нараховані відсотки, розпочавши виплату окремими траншами за наявності грошей в касі банку. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 15.01.2015 року з ПАТ "Імексбанк" на користь [PERSON] стягнуто 5 026, 62 грн. в задоволенні іншої частини позову відмовлено за безпідставністю (а.с.51-52). 19.01.2015 року рішенням Київського районного суду м.Полтави з ПАТ "Імексбанк" на користь [PERSON] стягнуто 4 410,90 грн. в задоволенні іншої частини позову відмовлено за безпідставністю (а.с.48-49). Станом на 16.01.2015 року всупереч вимогам договору №2 та договору №1, а також рішенню суду від 05.11.2014 року банком не повернуто [PERSON] залишок суми вкладу. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ПАТ "Імексбанк" прострочив виконання грошового зобов'язання за договором від 19 червня 2014 року №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, укладеним ним з [PERSON], він зобов'язаний на вимогу позивача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок її інфляційних втрат та 3% річних згідно ст.625 ЦК України позивачем виконаний вірно та в повній відповідності до обставин справи. При цьому компенсація інфляційних втрат позивачем обрахована у розмірі 3 214,39 грн.) та 3% річних - у розмірі 273 грн. 11 коп. Наведені суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача відсотків за користування її коштами понад передбачені договором строки, суд виходить з наступного. Відповідно до договору від 19 червня 2014 року №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року процентна ставка сторонами визначена у розмірі 25% річних. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Оскільки у встановлений договором строк позивач в повному обсязі вклад позивачу не повернув, вимоги позивача про сплату процентів за весь час користування її коштами в повній мірі відповідають ст.1061 ЦК України та підлягають до задоволення. Тому, з ПАТ "Імексбанк" на користь відповідача [PERSON] необхідно стягнути 25% встановлених договором №1 за період з 16.12.2014 року по 16.01.2015 року в сумі 2 275 грн. 09 коп. Зазначені висновки суду в повній мірі відповідають правовій позиції, висловленій Верховним судом України при розгляді справи №6-39цс13. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача пені, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Договором від 19 червня 2014 року №960010305 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року сплата неустойки та її розмір не передбачені. Тому, звертаючись до суду з даною позовною вимогою, позивач посилається на п.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів". Хоча дія даного Закону поширюється на правовідносини, що виникли з договорів про надання фінансово-кредитних послуг, позивач помиляється щодо віднесення дії п.5 ст.10 на правовідносини, що склалися у неї з відповідачем. Так, ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Пункт 5 даної норми передбачає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки предметом розгляду у справі є правовідносини, що склались з договору банківського строкового вкладу, а не щодо виконання робіт (надання послуг), дія п.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", на них не поширюється. Крім того, відповідно до п.3 ч.3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію, забороняється здійснювати стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення, та вжиття заходів, спрямованих на забезпечення такого стягнення відповідно до законодавства України. Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених відносно нього вимог.

Outcome: partial