Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору №KGCNR113771050 укладеного 24 жовтня 2012 року між банком та [PERSON], перший надав останній кредит в сумі 13 388 гривень 63 копійки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 15.08.2014 року має заборгованість перед позивачем в сумі 9128 гривень 97 копійок, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить слухати справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Судова повістка направлена за місцем проживання [PERSON], зареєстрованим у встановленому законом порядку, повернулася до суду з відміткою " адресат за вказаною адресою не проживає ", що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України свідчить про її належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи . З огляду на ті обставини, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести такий розгляд на підставі наданих позивачем доказів . Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: 24 жовтня 2012 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір № KGCNR113771050 згідно якого перший надав останній кредит в сумі 13 388 гривень 64 копійки, на строк 18 місяців з 24.10.2012 року по 23.04.2014 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту-1194 гривні 98 копійок . Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 267 гривень 77 копійок . Щомісячний платіж у сумі 744 гривні 53 копійки , а з 30.08.2013 року в сумі 1012 гривень 30 копійок . Період сплати з " 25" по "29" число кожного місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №KGCNR113771050 від 24.10.2012 року, станом на 15.08.2014 року заборгованість позичальника [PERSON] складається з : заборгованості за кредитом в сумі 5364 гривні 05 копійок ; заборгованості за відсотками в сумі 01 гривня 20 копійок ; заборгованість по комісії в сумі 1071 гривня 08 копійок; заборгованість по пені в сумі 1781 гривня 74 копійки; штрафи ( фіксована та відсоткова частини) в сумі 910 гривень 90 копійок . Загальна сума заборгованості становить 9128 гривень 97 копійок . Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналізуючи зібрані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та кредитного договору, оскільки [PERSON] не виконала взяте на себе зобов'язання згідно з умовами договору, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 5364 гривні 05 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 01 гривня 20 копійок, заборгованість по комісії в сумі 1071 гривня 08 копійок, заборгованість по пені в сумі 1781 гривня 74 копійки обгрунтовані повністю, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі . Вирішуючи вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів суд виходить з наступного : Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Таким чином пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а тому банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання ( прострочення виконання грошового зобов'язання ), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже в задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу слід відмовити . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 526,549,551,1054, ЦК України,

Outcome: approved