Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

До Чернівецького районного суду звернулася [PERSON] з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, свої вимоги підтримує, просить їх задоволити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, який був викликаний до суду через оголошення в пресі, повідомлений таким чином про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не повідомивши при цьому про причини своєї неявки. Частиною 9 статті 74 ЦПК України визначено, що з опублікуванням оголошення в пресі про виклик в суд відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини своєї неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 04.06.2013 року виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 14). Як свідчить довідка, видана виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 18.07.2017 року, неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю (позивачем по справі) [PERSON] та перебуває на її утриманні (а.с. 5). Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 15.10.2015 року (справа №150/243/15-ц (провадження по справі №2/150/115/15), яке набрало законної сили 27.10.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 25 жовтня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №19, розірвано. Згідно вказаного рішення із [PERSON], [INFO], мешканця м. Вінниця Вінницької області стягуються аліменти на користь [PERSON] для утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 26.03.2015 року - дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 15-16). [PERSON] у поданій позовній заяві просить змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 15.10.2015 року в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, та визначити стягувати аліменти для утримання неповнолітньої доньки в розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на важке матеріальне становище, розмір аліментів, які стягуються відповідно до вище вказаного рішення суду, є мізерним, крім того, [PERSON] ніде не працює, у неї відсутній постійний та регулярний дохід, нею витрачаються значні кошти для придбання одягу дитині, продуктів харчування та інших необхідних речей. Дані правовідносини регулюються на підставі ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII затверджено прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Частиною 2 статті 182 СК України передбачає мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній визначається судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати в цілому 50 відсотків заробітної плати цієї особи (абзац 4 п. 17). Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 15.10.2015 року (справа №150/243/15-ц (провадження по справі №2/150/115/15), яке набрало законної сили 27.10.2015 року, із [PERSON], [INFO], мешканця м. Вінниця Вінницької області стягуються аліменти на користь [PERSON] для утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 26.03.2015 року - дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8, 15-16), тобто розмір аліментів, які сплачуються [PERSON] для утримання малолітнього сина є меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ). З врахуванням роз'яснень, що містить Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд відповідно до ст.192 СК України вважає належними та достатніми підставами для зміни (збільшення) розміру аліментів, які зобов'язаний сплачувати [PERSON] для утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення. [PERSON], будучи батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], не займається вихованням дитини, не створив жодних умов для її фізичного та духовного розвитку; про сина не піклується, не забезпечує його необхідними продуктами харчування та речами, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не забезпечує медичного огляду не виявляє бажання бачити дитину. Аліменти, що присуджені до стягнення згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 15.10.2015 року, [PERSON] не сплачуються, про що свідчить розрахунок заборгованості зі слати аліментів по виконавчому провадженню №49846008, виданий Центральним відділом державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, з якого вбачається, що за період з 26.03.2015 року по 30.06.2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 16316 грн. 12 коп. (а.с. 12-13). У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, №3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач не бере участі у вихованні сина та його розвитку, жодним чином не цікавиться життям дитини. Вище зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми обов'язками щодо виховання та утримання дитини, і дають суду законні підстави у відповідності до положень ст.164 Сімейного кодексу України позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] Частиною 1 статті 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, а також щодо збільшення розміру стягуваних аліментів. Суд не може врахувати майновий стан платника аліментів, стан його здоров'я, наявність чи відсутність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, оскільки, сторонами не надано належних, допустимих та достатніх доказів. Крім цього, відсутні докази, на підставі яких можливо встановити мінливість заробітку [PERSON], наявність чи відсутність регулярного заробітку, та чи має його розмір амплітуду коливань. Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги документальні докази, які надані позивачем, суд в силу статті 192 СК України приходить до висновку про зміну розміру стягуваних аліментів із 600 гривень на 900 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити рішення щодо стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в частині позовної вимоги про позбавлення батьківських прав в розмірі 640 гривень 00 копійок, про що свідчить квитанція від 26.07.2017 року (а.с. 23). З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню, суд в силу ст.88 ЦПК України приходить до висновку про присудження [PERSON] судових витрат, зокрема, судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. [PERSON] у відповідності до положень вище зазначеного Закону звільнена від сплати судового збору за вимогою щодо збільшення розміру стягуваних аліментів, тому відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача. На підставі ст. 192 ч.1, ст.164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved