Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Міроєвський Є.Є. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 120659,29 за кредитним договором № б/н від 28.05.2012 року, судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що [PERSON] звернулась до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.05.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач, станом на 31.08.2019 року, має заборгованість -314339,84 грн., що складається з: 2491,27 грн.- заборгованість за кредитом, 305110,97 грн.-заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6737,60 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Водночас позивач просить стягнути частину суми боргу, а саме 120659,29 грн., що складається з 2491,27 грн- заборгованість за кредитом; 118168.02 - заборгованість за відсотками за період з 28.05.2012 по 29.06.2018 рік. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи суд вирішив проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 23.10.2019 відповідачем надано відзив, в якому остання зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки 28.05.2012 банком була видана банківська карта, строк дії картки складав три роки, тобто до 28.05.2015 року, а банк звернувся з позовом до суду 11.09.2019 року. Заперечує надання банком кредитних коштів, а також заперечує щодо узгодження з нею умов договору. 05.12.2019 до суду надійшло клопотання представника позивача, долучено виписку по особовому рахунку, інформацію щодо розміру встановленого кредитного ліміту та фото відповідача з карткою ПриватБанк. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] звернулась до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.05.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач ознайомився з умовами та правилами наданими банком, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, що підтверджується підписом у заяві. Також позивач зобов`язався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. У витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надано суду, зазначається базова відсоткова ставка на місяць 3.0 %. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. За кредитним договором №б/н від 28.05.2012, банком, у зв`язку з не поверненням відповідачем своєчасно суми боргу нараховано заборгованість 314339,84 грн., що складається з: 2491,27 грн.- заборгованість за кредитом, 305110,97 грн.-заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6737,60 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Водночас позивач просить стягнути частину суми боргу, а саме 120659,29 грн., що складається з 2491,27 грн- заборгованість за кредитом; 118168.02 - заборгованість за відсотками за період з 28.05.2012 по 29.06.2018 рік. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28 травня 2012 року, посилався на копію заяви позичальника, Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що не визнаються відповідачем та не містять його підпису не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови зазначені у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надані суду, що також заперечується відповідачем. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Також відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг. Тому відсутні підстави вважати, що при укладанні договору №б/н від 28.05.2012 сторони обумовили саме процентну ставку у розмірі 3.0% на місяць, а АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 28.05.2012 по 29.06.2018 в розмірі 118168.02 Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості за тілом кредиту, а отримання тіла кредиту відповідачем підтверджується випискою по рахунку, наданою банком. Водночас з довідки про видані відповідачу картки за спірним кредитним договором убачається, що термін дії кредитної картки № [NUMBER] від 28.05.2012 встановлено до 03/16. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до пункту 1.1.7.31 витягу з Умов та правил надання банківських послуг, строки позовної давності в частині вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки- пені, штрафів, витрат банку складають 50 років. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, у зв`язку з чим суд не вважає, що строки належним чином погодили збільшення строку позовної давності. Враховуючи викладене, пред`явлення позову 19.09.2019, суд вважає, що відповідачем на протязі трьох років до пред`явлення позову до суду не здійснювались жодні дії, які б свідчили про визнання ним суми боргу, та переривали б строки позовної давності, тому до позовних вимог про стягнення тіла кредиту в розмірі 2491,27 грн. підлягають застосуваннюстроки позовної давності у три роки. Враховуючи, що строк позовної давності в даному випадку сплинув у березні 2019 року, а з позовом до суду позивач звернувся у вересні 2019 року і не надав доказів поважності причин пропуску вказаного строку, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у позові в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2491,27 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed