Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 28 червня 1986 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 28.06.1986 року. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинені рік тому, спільне господарство не ведеться, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сім'ї немає. На даний час спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, між ними немає. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу "[PERSON]". В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши позивача, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 28 червня 1986 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 13 (арк. с. 5). Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинені рік тому, спільне господарство не ведеться, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сім'ї немає. На даний час спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, між ними немає. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу "[PERSON]". Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час мешкають окремо без ведення спільного господарства, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач просить суд залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу - "[PERSON]", суд, відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, залишає за останньою прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу "[PERSON]".

Outcome: approved