Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом з подальшим його уточненням, в якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 36782 (тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 69 копійок, в тому числі\~ витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. та судовий збір у розмірі 459 (чотириста п"ятдесят дев"ять) гривень 61 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання повторно не з'явився, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надіслав. Суд, враховуючи клопотання представника позивача, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 09 вересня 2014 року відповідач отримав від позивачки позику у розмірі 30000 грн. терміном на один місяць. У визначені строки борг [PERSON] не повернув. З оглянутої ивписки по картці/рахунку ПАТ КБ "ПриватБанк" за період з 01.07.2015р по 28.07.2015р. вбачається, що відповідач здійснив часткове погашення боргу, а саме : 01 липня 2015 року - 298грн., 02 липня 2015 року - 298грн., 07 липня 2015 року - 203грн., 14 липня 2015 року - 298грн., 25 липня 2015 року - 448грн., 26 липня 2015 року - 1497 грн., 31 липня 2015 року - 498грн., 04 серпня 2015 року - 998грн., 31 серпня 2015 року - 598грн. проте по даний час решта суми позики в розмірі - 24864грн., так і залишається не повернутою. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Цей спосіб захисту цивільного права випливає із загального принципу повного та належного виконання зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, а також юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Суд приймає до уваги розрахунок наведений позивачем, сума боргу станом на 22.09.2015 року становить 33782,69 грн., який складається з 24864грн. - сума боргу за договором позики, 1290 грн. - сума інфляційних збитків, 836,61 грн. - 3% річних, 6792,08 грн. - проценти за користування коштами. За таких обставин у відповідності до вимог діючого законодавства вимоги позивача обгрунтовані і підягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, питання про розподіл між сторонами судових витрат у справі, до яких відповідно до ст. 79 ЦПК України відносяться і витрати на правову допомогу, здійснюється за правилами глави 8 ЦПК України. Згідно з цивільно-процесуальним законодавством та ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" судові витрати, які понесла позивачка на правову допомогу й які підтверджені документально, підлягають стягненню з відповідача за витрати годин/часу адвоката, який надавав їй правову допомогу. На правову допомогу було витрачено 3000 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату послуг адвоката №24 від 05 серпня 2015 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved