Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 01.06.2018 року надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 13247,90 грн. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.02.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач при підписанні заяви підтвердила, що її заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між нею та банком договір. У зв`язку із порушенням кредитних зобов`язань, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31.03.2018 року має заборгованість в сумі 13247,90 грн, із яких: 1936,32 грн. заборгованість за кредитом, 10204,54 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 - штраф (фіксована частина), 607,04 грн - штраф (процентна складова), тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 13247,90 грн. за кредитним договором та суму сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн. 27.04.2018 року позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 05.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Сторонам встановлено строки на вчинення процесуальних дій до 03.09.2020 року. Позивачем отримано ухвалу суду 17.08.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 2260000622124, яке наявне в матеріалах справи. Відповідачем отримано ухвалу суду 14.08.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 2260000622140, яке наявне в матеріалах справи. За змістом ст. 275 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Статтею 43 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо. Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України"). Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010 р.). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010 р.). Враховуючи отримання сторонами ухвали суду про відкриття провадження у справі, в якій встановлено час на вчинення процесуальних дій, з огляду на наявність доказів завчасного її отримання, суд вирішив розглянути справу за наявними доказами. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 22 лютого 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено угоду № б/н шляхом підписання заяви, відповідно до якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн на кредитну карку, з базовою відстоковою ставкою 3 (три) відсотки в місяць з розрахунку 360 днів в році та порядком погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Згідно інформації, викладеної у заяві № б/н від 22.02.2006 року, [PERSON] підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав заяву [PERSON] , розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22.02.2006 року, Умови та правил надання банківських послуг. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, про що свідчить заява від 22.02.2006 року, яка підписана [PERSON] , розрахунок заборгованості за кредитним договором, з яких достеменно вбачається, що позичальник користувалася грошима та частково сплачувала заборгованість. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.03.2018 року становить 13247,90 грн, із яких: 1936,32 грн. заборгованість за кредитом, 10204,54 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 - штраф (фіксована частина), 607,04 грн - штраф (процентна складова). Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, підписаної 22.02.2006 року відповідачем заяви, нею обумовлений розмір кредитного ліміту, відсоткова ставка. Разом із тим, відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. З урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задоволити частково та стягнути з [PERSON] 1936 грн 32 коп - заборгованості за тілом кредиту, та 10204 грн 54 коп - нарахованих відсотків за користування кредитом. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відтак, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 607, 04 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити. Щодо поданої відповідачем [PERSON] заяви про застосування позовної давності у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 22.06.2006 року та відмовити позивачу у задоволенні позову, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст 259 ЦК України). Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписаної 03.10.2012 року [PERSON] , відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та правил строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ПAT КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1614 грн 76. На підставі викладеного,

Outcome: partial