Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

у вересні 2014 року Тимчасова адміністрація ПАТ "Старокиївський банк" звернувся у суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочинів недійсними. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та [PERSON] був укладений договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого позивачем було відкрито вкладний рахунок в національній валюті тапроводились необхідні операції відповідно до заяв клієнта та вимог законодавства України. 12 травня 2014 року НБУ було винесено постанову № 276/БТ "Про віднесення ПАТ "Старокиївський Банк" до категорії проблемних". На підставі псотанови НБУ від 17 червня 2014 року № 365 "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії неплатеспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адмінстрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення упоавноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адмінстрацію в ПАТ "Старокиївський банк". Позивач зазначає, що у зв"язку з тим, що сума грошових коштів на рахунку [PERSON] перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, а відповідно існують ризики для незадоволення вимог відповідача в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відповідачем за сприяння відповідних працівників банку було прийнято ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків фізичними особами для штучного зарахуванн коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів у 200 000 грн. Для досягнення вказаної мети [PERSON] та 20 фізичних осіб уклали з банком договори банківського рахунку та договори банківського вкладу, на виконання яких були відкриті вкладні, поточні та інші рахунки в банку. [PERSON] уклав з банком договір банківського рахунку № [NUMBER] від 16 квітня 2014 року, на виконання якого банком відкрито поточний (на вимогу) рахунок, та договір банківського вкладу № 05/1063-2014 від 14 травня 2014 року, на виокнання якого банком відкрито вкладний рахунок. Працівник банку, використовуючи комп"ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції щодо нібито видачі [PERSON] готівкових коштів з його рахунків, хоча фактично готівкові кошти н видавались з каси банку. Також працівник банку здійснив розрахунково-касові операції, згідно яких грошові кошти (не більше 200 000 грн.) на кожну із 21-ї фізичну особу) були зараховані (нібито внесені готівкою) на поточні (на вимогу) рахунки [PERSON] та 20 фізичних осіб, хоча фактично готівкові кошти не вносились в касу банку. Таким чином, працівником банку [PERSON] 14 травня 2014 року в 01 год. 12 год. на рахунок - 2П [PERSON] була зарахована сума грошових коштів у розмірі 193 000 грн. В подальшому кошти з поточних рахунків [PERSON] та 20 фізичних осіб були перераховані на їх вкладні рахунки. Таким чином, нібито за дорученням [PERSON] 14 травня 2014 року о 22 год. 41 хв. 193 000 грн. були перераховані з рахунку -2П на рахунок - 2В. Таким чином, в результаті дій відповідачів були шточно створена ситуація, за якої у Фонду виникло зобов"язання відшкодувати кошти в розмірі вкладів [PERSON] та 20 фізичних осіб за рахунок державних коштів та Фонду у розмірі 4 118 989, 22 грн. Позивач вважає, що договори, укладені між сторонами у справі, та розрахунково-касові операції, здійснені відповідачами, мають ознаки фіктивних та удаваних правочинів, які не відповідають інтересам держави. В судовому засіданні представник позивача пітримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Преставник відповідачів в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперчував проти їх задоволення, посилаючись на те, що оспорювані правочини не є фіктивними, а при їх укладенні відсутні ознаки порушення публічного порядку або недодержання вимоги щодо їх відповідності інтересам держави і суспільства. Представники третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні просили суд задовольнити позов з підстав, зазначених позивачем. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.12 року між ПАТ "Старокиївський банк" та [PERSON] був укладений Договір банківського вкладу № 12/1008-2012. На підставі вказаного Договору Позивачем було відкрито вкладний рахунок в національній валюті та проводились необхідні операції відповідно до заяв клієнта та вимог Законодавства України. 12 травня 2014 року Національним банком України було винесено Постанову №276/БН "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до категорії проблемних". На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 червня 2014 р. № 365 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ("Фонд") 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ГІАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк". Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на три місяця з 18 червня 2014 року по 18 вересня 2014 року. 16.04.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського рахунку № [NUMBER]. На вказаний рахунок [PERSON] було внесено грошові кошти в сумі 193 000,00 гривень. 14.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського вкладу № 05/1063-2014. На вказаний рахунок [PERSON] було внесено грошові кошти в сумі 193 000,00 гривень. Звертаючись у суд з даним позовом, ПАТ «Старокиївський банк» посилається на те, що договори, укладені між [PERSON] та ПАТ «Старокиївський банк», а також розрахунково-касові операції, здійснені [PERSON], та [PERSON], мають ознаки фіктивних та удаваних правочинів, які не відповідають інтересам держави, оскільки договір, укладений строком на 1,5 року, був достроково розірваний з ініціативи [PERSON], хоча строк його дії закінчувався через декілька тижнів; відповідачем прийнято рішення щодо дострокового припинення договору та повернення вкладу, не зважаючи на негативні фінансові наслідки, передбачені пунктами 2.5 та 2.6 договору; операції щодо зняття готівкових коштів з рахунків [PERSON] та внесення готівкових коштів на рахунки [PERSON]та 20 фізичних осіб були проведені після закриття каси банку; сума грошових коштів, номінально видана [PERSON], є кратною сумам грошових коштів, внесених [PERSON] та 20 фізичними особами; договір 2В був укладений [PERSON] на дуже короткий термін. Суд не погоджується з доводами позивача з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року встановлено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. У пункті 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року зазначено, що невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання її недійсною і у цьому разі сторона вправі вимагати розірвання договору або застосування інших встановлених наслідків (п. 16). Викладена правова позиція стосується тих правочинів, сторони яких дійсно мали на меті досягти відповідного правового результату. Отже, позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність наміру в учасників правочину створити юридичні наслідки. На думку суду, позивачем не доведено відсутність наміру Відповідачів та Банку створити юридичні наслідки. Також позивачем не доведено, що відкриття рахунків фізичними особами було фіктивним. Позивач підтвердив наявність в нього документів про відкриття рахунків Відповідачами. Представником [PERSON] підтверджено отримання готівкових коштів внаслідок закриття рахунку за Договором банківського вкладу № 12/1008-2012, а [PERSON] вносив грошові кошти в касу банку ПАТ «Старокиївський банк», наявність яких представник Позивача в судовому засіданні не заперечував. Чинне законодавство України правових підстав, які забороняють [PERSON] достроково припинити дію Договору банківського вкладу № 12/1008-2012, не містить. Судом встановлено, що Договір банківського вкладу № 12/1008-2012 [PERSON], Договір банківського вкладу № 05/1063-2014 від 14.05.2014 та Договору банківського рахунку № [NUMBER] від 16.04.2014 [PERSON] дійсно створили юридичні наслідки. Договір банківського вкладу №12/1008-2012 припинено за заявою Відповідача, а Договір банківського рахунку [NUMBER] засвідчив наявність грошових коштів, внесених [PERSON] до установи Банку, укладення якого передбачено чинним законодавством України. Відповідно до вимог статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Порушення правил Позивача у обліку, перерахуванні грошових коштів його працівником не є підставою для визнання Договору банківського вкладу № 05/1063-2014 від 14.05.2014 та Договору банківського рахунку № [NUMBER] від 16.04.2014 недійсними, оскільки порушення порядку виконання договору не призводить до недійсності вказаних правочинів. Відповідно до вимог частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним. Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. Позивачем не надано доказів, які підтверджують наявність умислу Відповідачів з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства. Статтею 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів. Позивач такого висновку суду не надав. За таких пістав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України скасувати заходи забезпечення позову. На підставі статей 228, 234, 235 ЦК України,

Outcome: dismissed