Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зазначивши, що 05.05.2010 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 11900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач порушив умови договору та станом на 18.02.2019 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 583335,07 гривень, яка складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 12620,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 565172,81 грн. та заборгованості за пенею і комісією в розмірі 5542,26 грн.. Просить стягнути з відповідача 127 074,81 грн. заборгованості, яка складається з заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом з 05.05.2010 року по 12.04.2017 року, та понесені судові витрати в сумі 1921 грн.. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач в заяві до суду клопотав про розгляд справи за його відсутності, надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, оскільки спливли строки позовної давності. Вказав, що розрахунок заборгованості за процентами позивачем здійснено за період з 05.05.2010 року по 12.04.2017 року, в той час, як він проживає та працює в м.Маріуполь, а відповідно до ст.2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводиться антитерористична операція. Позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву із запереченнями проти доводів відповідача, посиланням на обгрунтованість позовних вимог та наявністю підстав для їх задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 05.05.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 11900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом із анкетою [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, GOLD Light" в якій встановлено процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Отже, довідка про умови кредитування з використанням вказаної кредитки є частиною кредитного договору. Відповідач проживає та працює в м.Маріуполь, Донецької області. Оскільки, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання, станом на 18.02.2019 року має загальну заборгованість за кредитним договором в розмірі 583 335,07 гривень, зокрема: заборгованості за кредитом в розмірі 12620,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 114 454,81 грн., за період з 05.05.2010 року по 12.04.2017 року, що стверджується розрахунком заборгованості. Розрахунок заборгованості відповідачем не оспорений, однак останнім позовні вимоги не визнано та заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Факт отримання кредитних коштів, Умов та правил укладеного договору відповідач не оспорює. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним договором відповідач користувався коштами позивача, неодноразово частково погашав заборгованість і остання проплата ним відбулась 06.10.2015 року в сумі 257,74 гривень. В подальшому, останнім будь-яке погашення заборгованості не здійснювалося. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст.257 ЦК України). Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За приписами ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у п.11 постанови Пленуму №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі". Відповідно до даних довідки про видачу кредитних карт [PERSON] , яка була долучена банком до відзиву, термін дії картки становить - до серпня місяця 2017 року. З матеріалів справи слідує, що позовна заява надійшла до суду 18.03.2019 року, а відповідно до розрахунку заборгованості остання сплата за кредитом відповідачем була здійснена 06.10.2015 року, тобто в межах строків позовної давності. При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження повного погашення ним кредиту та розірвання укладеного кредитного договору. За таких обставин суд приходить до висновку, що банк довів надання позичальнику грошових коштів у розмірі 12620,00 гривень та наявність у відповідача перед банком вказаної заборгованості за договором. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року №18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, та прохальної частини позовної заяви, позивач не просить стягнути з відповідача пеню та штрафи, що нараховані в період дії ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», тому заперечення відповідача в цій частині є безпідставними. При цьому, враховуючи правові висновки Верховного Суду України з аналогічних справ, проаналізувавши проведений позивачем розрахунок заборгованості по процентам за користуванням кредитом, суд дійшов висновку про те, що він не відповідає умовам укладеного договору, оскільки відсоткова ставка неодноразово збільшувалась, проценти нараховувались не лише на заборгованість за тілом кредиту, а одночасно проценти нараховувались на весь розмір просроченої заборгованості. Відповідно до підписаних відповідачем заяви про отримання кредиту, довідки про умови кредитування була встановлена базова відсоткова ставка 30% на рік. Умов щодо зміни обумовленої сторонами відсоткової ставки підписані відповідачем вищевказані документи не містять. Посилання позивача на положення Умов та правил надання банківських послуг є безпідставними, оскільки не представлено доказів того, що такі Умови узгоджувались з відповідачем та ним підписувались, не надано доказів про узгодження з відповідачем зміни процентної ставки чи повідомлення відповідача про таку зміну. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника, а у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Суд дійшов висновку, що позивач в односторонньому порядку без погодження з відповідачем та його повідомлення змінював процентну ставку в бік її збільшення, що є недопустимим та не відповідає умовам укладеного договору, тому розмір заборгованості за процентами судом розраховуються відповідно до погоджених з відповідачем умов щодо розміру процентної ставки 30% на рік, тобто 2,5 % на місяць, на суму залишку. З наданого позивачем розрахунку слідує, що період заборгованості по кредитному договору становить (14 місяців), розмір встановлених позивачем відсотків за використання кредитними коштами в місяць (30% : 12 місяців = 2,5%), розмір процентів, що підлягають стягненню становить - 4417,00 грн., виходячи з розрахунку (тіло кредиту - 12620,00 грн. : 100% х 2,5% х 14 місяців прострочення сплати). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 17037,00 гривень заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 12620,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4417,00 грн.. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial