Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.03.2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку , який в подальшому було збільшено до 8000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", Правилами користування платіжною картою та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який в будь-який момент може змінити кредитний ліміт. Відповідно умов договору сторони погодили відповідні базові процентні ставки за користування кредитними коштами, а також визначили відповідальність за порушення строків сплати плетежів. Відповідач порушив умови кредитного договору, тому станом на 31.03.2020 року має заборгованість за кредитом в розмірі 415,96.90 грн, але позивач просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості в розмірі 134379.27 грн, заборгованості за тілом кредиту 78543.39 грн., та проценти за користування кредитом за період з 29.03.2013 року по 30.10.2018 року - 126524.88 грн.. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.06.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 21.07.2020 року (а.с. 71). Однак розгляд справи було відкладено в зв`язку з неналежним повідомленням відповідача. Ухвалою суду від 21.07.2020 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 03.08.2020 року задоволено заяву представника позивача про проведення розгляду справи в режимі відеоконференцзв`язку. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність, позов підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками повторно надсилалася відповідачу за місцем його реєстрації. Крім того на офіційному веб сайті «Судова влада» розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання. 23.09.2020 року до суду подано заяву про визнання позовних вимог від імені відповідача [PERSON] його дружиною, яка не має відповідної довіреності на представлення його інтересів, тому суд вказану заяву не враховує. Однак факт подання заяви до суду дружиною відповідача у відповідності до ч. 3 ст. 130 ЦПК України свідчить про належне його повідомлення про розгляд справи. Станом на 23.09.2020 року відповідач відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст..ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 29.03.2013 року відповідач [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодилася з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с. 16). З копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що заява, разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, визначено процентну ставку за користування кредитом 2.5% на місяць, тобто 30,00% на рік (2.5%*12міс=30%), з розрахунку 360 днів в році (відповідно п.2.1.1.12.6 договору). Визначено строк внесення щомісячного платежу до 25 число місяця, наступного за звітним, обумовлено розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, та розмір штрафу за порушення строків платежів 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. (а.с. 17). Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. З довідки банку (а.с. 14) вбачається, що 28.02.2014 року відповідачу було збільшено кредитний ліміт по карті до 8000 грн. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановлено банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Тобто, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Суд позбавлений можливості застосувати до даних правовідносин правову позицію ВП/ВС у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р., та Постанову ВС/КЦС від 27.08.2020 № 188/1815/17, 61-8915св19, оскільки належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не скористався правом подачі відзиву до суду. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В позові позивач зазначив, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, а тому станом на 31.03.2020 року виникла заборгованість в сумі 415096.90 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 7854.39 грн., процентів за користування кредитом 404842.51 грн., пені 2400.00 грн.. Однак користуючись своїм процесуальним правом позивач просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості в розмірі 134379.27 грн, заборгованості за тілом кредиту 7854.39 грн., та проценти за користування кредитом за період з 29.03.2013 року по 30.10.2018 року - 126524.88 грн.. Заяв про застосування строків позовної давності передбачених ст. 254, 258 ЦК України, сторони не подали. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок, вбачається, що на момент отримання відповідачем кредиту, відсотки за користування кредитом нараховувались виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту з ставкою 30%, річних. В подальшому банком змінено порядок нарахування відсотків, з 01 вересня 2014 року на рівні 34,8 %, а з 01 квітня 2015 року 43,20%, в односторонньому порядку та без повідомлення відповідача.. Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Крім того, відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, відповідач отримав кредит за відсотковою ставкою 2,5% на місяць, тобто 30% річних, право банку збільшувати процентну ставку та умови такого збільшення не передбачено. Згідно із ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У ч.4 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Правовий висновок щодо порядку та умов збільшення процентної ставки викладено Верховним Судом України в постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17. Оскільки позивача не надано суду доказів належного повідомлення відповідача про підвищення розміру процентної ставки, то ж банк незаконно змінив встановлений порядок розрахунку процентної ставки без згоди позичальника. Крім того, в Постанові ВСУ від 23 листопада 2016 року № 6-2104цс16 висловлена позиція, щодо строку виконання зобов`язань та плинності строків позовної давності: «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ПК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Такаж правова позиція Великої палати ВС, висловлена у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, зокрема право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, період за який підлягають стягненню відсотки не може перевищувати лютий 2017 року, оскільки згідно довідки банку (а.с. 15), термін дії перевипущеної карти на ім`явідповідача за № [NUMBER] до 02/2017 року. Тому суд приходить до висновку, що розмір заборгованості зазначений до стягнення в розрахунку позивача є неправильним. Проценти необхідно нараховувати за процентною ставкою 30% на рік, за період з 29.03.2013 року по 28.02.2017 року, що становить 1416 днів, (2013 р. - 277 д.; 2014 р. - 360 д.; 2015 р. - 360 д.; 2016 р. - 360 д.; 2017 р. - 59 д.). В розрахунку маємо 9268 грн. 19 коп. (7854.39:100х30= 2356 грн. 32 коп. відсотки за рік; 2356,32:360х 1416д.=9268.19 грн.), відсотки за весь період заборгованості. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним, договором встановлено відповідальність. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховним Судом України викладеними у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі № 6-116цс13 та у постанові від 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-31цс13. На час розгляду справи в суді відповідач не подав доказів повного виконання ним кредитного зобов`язання. З урахуванням встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 526, 530 ЦК України і не виконав належним чином умов кредитного договору. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за кредитом є частково обгрунтованими та позов підлягає частковому задоволенню, зокрема в розмірі 17122 грн. 58 коп., з яких 7854,39 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9268,19 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом в період з 29.03.2013 по 28.02.2017 року (в межах дії картки). Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування судових витрат понесених позивачем пропорційно сумі задоволення позовних вимог, що складає сплачена сума судового збору в розмірі 267 грн. 84 коп. (17122.58:134379.27х2102,00)= 267 грн. 84 коп. На підставі ст.ст. 253, 258, 261, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 629, 631, 1049, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial