Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позову зазначив, що 31.05.2019 на сорок восьмому пленарному засіданні Верховної Ради України відповідачем на виконання рішення суду було спростовано поширену раніше недостовірну інформацію про позивача шляхом зачитування рішення суду. Після чого, на думку позивача, відповідач продовжив поширювати відносно нього недостовірну інформацію та сказав: «Хочу додати від себе, що формально ця людина звільнилась за власним бажанням. Але ті події, які передували цьому звільненню, власне, і стали причиною мого виступу. Всі зрозуміли, чому начальник податкової поліції Котовського району звільнився за власним бажанням». Позивач наголошує, що оголосивши вказану фразу, відповідач ствердив, що позивач звільнився формально, а його звільненню передували подій, які змусили його звільнитись. При цьому, позивач підкреслює , що він був звільнений з посади і податкової міліції (із зняттям з військового обліку) за пунктом 65 підпунктом «б» (через хворобу). Вказує, що поширену негативну і недостовірну інформацію відповідач не підтверджує доказами, чим порушив права позивача, що виражається у негативному упередженому ставленні до позивача з боку осіб, які отримали таку інформацію від відповідача. Подібними діями, відповідач продовжує характеризувати позивача як злочинця, звільненого за порушення закону, як особу, що з легкістю порушує закон, як особу яка не має високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує його честь та гідність, при цьому, зазначає, що між ним та позивачем не має жодних спірних відносин і позивачу не відомо чому відповідач так висловлюється на його адресу. Вказує, що через поширення вказаної інформації широкому колу осіб, позивачу було спричинено моральну шкоду, він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, в нього понизилась працездатність та функція сну. Позивач використав методику заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, за результатами його розрахунку, розмір такої шкоди становить 30045,00 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить визнати недостовірною інформацію, що поширена про нього відповідачем, про наступне: «Хочу додати від себе, що формально ця людина звільнилась за власним бажанням. Але ті події, які передували цьому звільненню, власне, і стали причиною мого виступу. Всі зрозуміли, чому начальник податкової поліції Котовського району звільнився за власним бажанням» та зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, як вона було поширена; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1, 00 грн; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 05.11.2019 позову залишено без руху. Після усунення позивачем недоліків, на підставі ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 11.02.2020 у справі було відкрито провадження. Відповідачем у справі було подано відзив у якому він наголошував на недоведеності позовних вимог, оскільки висловлювання відповідача не є фактичними твердженнями, не містять фактичних даних, а, враховуючи використання певних мовностилістичних засобів, є оціночними судженнями з елементами алегорії, не містять ствердження про порушення позивачем чинного законодавства чи вчинення позивачем будь-яких інших дій, а тому не підлягають спростуванню в порядку захисту честі та гідності. У задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26.10.2020 у справі закрито підготовче засідання, призначено дату судового розгляду. В судовому засіданні позивач повідомив, що більшу частину свого життя сумлінно працював на державній службі, був звільнений через хворобу, завжди виконував свої обов`язки добросовісно та сумлінно, тому з його надзвичайно обурила інформація, проголошена відповідачем з трибуни парламенту, яка, на його думку є очевидно негативною. Позов просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача наголошував на відсутності підстав для задоволення позову, оскільки проголошена інформація не містить фактичних даних. При цьому, повідомив, що про підставу для звільнення відповідачу стало відомо з раніше ухвалених судових рішень. Жодних додаткових доказів, на підтвердження причетності позивача до корупційних діянь у відповідача не має. Він, як законослухняний громадянин виконав рішення суду, поширена інформація була оціночним судженням, відповідно, вона не може нанести шкоду правам чи діловій репутації позивача. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін у справі, свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що 31.05.2019 з трибуни Верховної Ради України під час виступу на сорок восьмому пленарному засіданні Верховної Ради України відповідач проголосив: «Шановні колеги, у грудні 2015 року я робив виступ з приводу ситуації в Котовському… і правоохоронних органів у Котовському районі Одеської області. І припустився одної помилки у своє виступі, внаслідок якої було… отримав позов до суду. Як законослухняний громадянин України зараз зачитаю рішення суду. "Про те, що визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON] , що поширена депутатом Верховної Ради України [PERSON] 25.12.2015 з трибуни Верховної Ради України під час виступу на 46 пленарному засіданні Верховної Ради України про те, що колишній начальник Котовської податкової міліції [PERSON] не звільнений з органів за корупцію". Хочу додати від себе, що формально ця людина звільнилась за власним бажанням. Але ті події, які передували цьому звільненню, власне, і стали причиною мого виступу. Всі зрозуміли, чому начальник податкової поліції Котовського району звільнився за власним бажанням. Дякую». Факт поширення інформації стороною відповідача не заперечується. Заперечення полягають в оцінки вказаної інформації як оціночного судження, або фактичного твердження. Для розгляду вказано питання, суд вважає за необхідне дослідити обставини, які передували вказаному виступу. При цьому, вказаний виступ пов`язаний з інформацією, поширеною раніше відповідачем відносно позивача, яка згідно з рішенням Печерського районного суду м.Києва від 11.07.2017, зміненого рішенням Апеляційного суду м.Києва від 11.10.2017 визнана недостовірною. Вказаними рішеннями встановлено, що 25 грудня 2015 року відбулося 46 пленарне засідання Верховної Ради України, на якому, з трибуни Верховної Ради України, на якому народний депутат України [PERSON] публічно заявив, що "В Котовську створена ручна громадська організація під назвою "Громадська рада північного регіону", якою керують колишній начальник Котовської податкової міліції [PERSON] , звільнений із органів за корупцію, та неодноразово судимий за злочини, пов`язані з наркотиками, такий собі [PERSON] . І вони пишуть на прокурора [PERSON] листи, які потім… на підставі яких [PERSON] починає перевірки підприємців, а потім підприємці несуть відомі речі в прокуратуру Котовського району." Судами було встановлено, що указані фактичні твердження - "колишній начальник Котовської податкової міліції [PERSON] , звільнений із органів за корупцію", є недостовірними, негативними та такими, що порушують право позивача на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, а тому підлягають спростуванню шляхом зобов`язання відповідача протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом оголошення абзацу другого резолютивної частини рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2017 року на пленарному засіданні Верховної Ради України. Що і було зроблено відповідачем на сорок восьмому пленарному засіданні Верховної Ради України. При цьому, слід підкреслити той факт, що, як в рішенні першої інстанції, так і в рішенні апеляційної інстанції було вказано про те, що згідно з наказом Головного управління Міндоходів в Одеській області Міністерства доходів і зборів України від 16.10.2015 № 435-о полковник податкової міліції, начальник відділу податкової міліції - перший заступник начальника Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Одеської області ДПС [PERSON] звільнений з посади та з податкової міліції у відставку за пунктом 65 підпунктом «б» (через хворобу) наказом ДПС України від 14.10.2013 №650-о, з 15.10.2013. Відтак, відповідачу достеменно було відомо при підстави звільнення позивача. При цьому, слід зазначити, що згідно з вищезазначеним наказом, вислуга років позивача станом на 15.10.2013 складала більше 31 року. Згідно з пунктом 65 підпунктом «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. № 114, особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби. Окрім того, слід відмітити, що згідно з вказаним Положенням, звільнення за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; Відповідно до роз`яснень п. п. 15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судовим розглядом в першій та апеляційній інстанції було встановлено відсутність підстав вважати, що позивача було звільнено з посади за корупційні діяння, або будья-чкі інші порушення чинного законодавства. Відтак, повідомляючи з парламентської трибуни інформацію про те, що позивач звільнився з посади за власним бажанням, відповідач, який був стороною вищевказаних судових розглядів не міг не знати дійсні підстави звільнення позивача, при цьому, текстуальне тлумачення виголошення вказаної інформації, з урахуванням обставин, що передували вказаному виступу, є безумовно провокаційною, носить очевидно негативне забарвлення. Поширена інформація не може бути сприйнята як оціночне судження, оскільки містить конкретний факт про підставу звільнення позивача, яка не відповідає дійсності. Окрім того, з точки зору об`єктивного та неупередженого спостерігача, вказана інформація не може бути сприйнята по-іншому, аніж як фактичні неправдиві твердження. Відтак, позов в частині визнання недостовірною інформацію слід підлягає задоволенню. Щодо способу спростування інформації, слід зазначити про таке. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278) тощо. Відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок повідомлення викривачем інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України »Про запобігання корупції» через зовнішні канали повідомлення в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання корупції», має право на відповідь. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до статті 32 Конституції України судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до п. 25 Постанови, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. При цьому, суд враховує, що способи захисту порушеного права мають бути співмірними зі змістом порушеного права, характером дій, якими воно було порушено, а також наслідкам, які спричинило таке порушення. При цьому, саме судове рішення, яким задоволено вимоги позивача про спростування недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права вже містить у собі спростування. Обов`язок відповідача спростувати вказану інформацію, по суті є подальшим етапом такого спростування. Відтак, враховуючи спосіб поширення інформації, з урахуванням обрання позивачем спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права, з метою охоплення максимальної кількості осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію, враховуючи, що станом на день прийняття судового рішення, відповідач є народним депутатом України, відтак, реалізація такого спростування буде можливою з боку відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині, та зобов`язати відповідача не пізніше місяця від дня набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом оголошення абзацу другого резолютивної частини цього рішення на пленарному засіданні Верховної Ради України. При цьому, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, слід зазначити, що у відповідності до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з вимогами ч.1 ст.31 Закону України «Про інформацію», у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. У відповідності до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ст. 16 Цивільного кодексу України визначає - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт завдання моральної шкоди та її розмір у справах про відшкодування моральної шкоди має довести позивач. Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 р. № 828-р [PERSON] було звільнено з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті відповідно до частини першої статті 871 Закону України «Про державну службу". Відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність спростування недостовірної інформації відносно позивача з метою поновлення немайнових прав позивача. Відтак, суд вважає, що права позивача будуть поновленими у належний спосіб, підстави для відшкодування моральної шкоди у даному випадку - відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial