Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

26.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача за участю третьої особи, в якому просить звільнити майно з-під арешту, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Романівського районного управління юстиції Житомирської області від 28.08.2012 року, та зняти з розшуку, оголошеного постановою відділу державної виконавчої служби Романівського районного управління юстиції Житомирської області від 23.10.2013 року, автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель CADDY 2.0 SDI, рік випуску: 2005 року, тип транспортного засобу: фургон малотоннажний-В, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.07.2008 року між позивачем та третьою особою по справі - [PERSON] укладено кредитний договір № МК 143-08, в забезпечення виконання зобов'язань за яким остання передала в заставу банку належний їй вищезазначений автомобіль відповідно до укладеного між ними договору застави автотранспорту № МК 143-08 від 23.07.2008 року. Відділом державної виконавчої служби Романівського районного управління юстиції Житомирської області винесено постанову №34014300 від 28.08.2012 року про арешт майна боржника - [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження та постанову №34625313 від 23.10.2012 року про оголошення у розшук вищезазначеного транспортного засобу, чим порушено право позивача, як заставодержателя. Крім цього, позивач просить суд зняти з розшуку автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель CADDY 2.0 SDI, рік випуску: 2005 року, тип транспортного засобу: фургон малотоннажний-В, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Представник позивача у судове засідання не з'явився. До суду 02.07.2014 року надійшла заява, в якій представник позивача за довіреністю Лукашенко С.В. заявляє клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач - відділ державної виконавчої служби Романівського районного управління юстиції Житомирської області не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, до суду 02.07.2014 року надійшла заява, згідно якої відповідач просить розглядати справу без участі представника відділу ДВС. До заяви також додано письмові заперечення відповідача проти позовних вимог. Згідно поданих заперечень відповідач вважає, що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволенню не підлягає, оскільки на даний момент залишаються не стягнутими суми виконавчого збору в розмірі 18581,91 грн. та витрат в розмірі 23,85 грн. В обгрунтування своїх заперечень представник відповідача посилається на положення п.1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження". Третя особа - [PERSON] про розгляд справи була повідомлена належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, однак, в судові засідання 05.06.2014 року та 03.07.2014 року не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.07.2008 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № МК 143-08 (а.с. 5-8). В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком та [PERSON] 23.07.2008 року був укладений договір застави автомобільного транспорту, згідно якого остання надала в заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель CADDY 2.0 SDI, рік випуску: 2005 року, тип транспортного засобу: фургон малотоннажний-В, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с. 9-11). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна до реєстраційного запису 7730934 були внесені зміни на підставі договору застави автомобільного транспорту № МК 143-08 від 23.07.2008 року (а.с. 12). Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна до запису 4 були внесені зміни, а саме: накладено арешт на рухоме майно на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Романівського районного управління юстиції Житомирської області Каленського С.В. №34014300 від 28.08.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 13-15). Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.08.2012 року у справі №2/0417/5756/2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК 143-08 від 23.07.2008 року в сумі 185819,17 грн. було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль VOLKSWAGEN, модель CADDY 2.0 SDI, рік випуску: 2005 року, тип транспортного засобу: фургон малотоннажний-В, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вказане рішення набрало законної сили 20.08.2012 року (а.с. 16). Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст.20 Закону України "Про заставу" заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку невиконання або неналежного виконання заставодавцем своїх зобов'язань перед заставодержателем. Відповідно до ст.589 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст.23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" забезпечувального обтяження обтяжував має право у разі порушення боржником кредитного зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Відповідно до ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Відповідно до ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Bідповідно до ст. 572 ЦK України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно пєред іншими крєдиторами цього боржника, якщо інше не встановлене законом (право застави). Отже, за постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат, винесеної у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення може бути звернути лише на вільне від застави майно боржника. Таким чином, оскільки позивач має приорітетне право на звернення стягнення на заставне майно шляхом його продажу будь-якій третій особі - покупцю, арешт та заборона на відчуження заставного майна є неправомірними та такими, що порушують права позивача як заставодержателя, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved