Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що вона з 13.09.1969 року, перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживала з ним однією сім`єю за адресою: [ADDRESS]. Її чоловік працював на шахті, а потім досяг пенсійного віку і одержав пенсію та щомісячно страхову виплату. [INFO] її чоловік [PERSON] помер від професійного захворювання. З моменту реєстрації шлюбу і по день смерті, вони з чоловіком проживали разом та мали спільний побут. Вона фактично знаходилася на утриманні чоловіка, оскільки його доходи завжди перевищували її. Чоловік отримував щомісячні страхові виплати та пенсію за віком у розмірі 2777,46 грн., вона ж отримувала пенсію у розмірі 1052,31 грн. Таким чином, доходи чоловіка перевищували її доходи, і були для неї основним джерелом її існування. Факт перебування на утриманні у померлого чоловіка їй необхідно встановити для встановлення права на відшкодування у вигляді страхових виплат на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у чому їй було відмовлено. Вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Просила встановити факт її перебування на утриманні на момент смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву в якій підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача у залі судового засідання проти задоволення заявлених вимог заперечувала, надала до суду письмові заперечення, в яких вказала, що розглянув позовну заяву [PERSON], відділення ВД Фонду в м. Ровеньки Луганської області позовні вимоги не визнає та вважає, що вони є безпідставні і не можуть бути задоволені з огляду на наступне.Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року N 1105-ХІУ (з подальшими змінами та доповненнями, далі по тексту Закон №1105), у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової повинен бути не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Згідно ст. 75 Сімейного Кодексу України (далі по тексту СКУ) «Право одного з подружжя на утримання» право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»: «Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості». Відповідно до ст. 2, цього ж закону, прожитковий мінімум застосовується для визначення права на призначення соціальної допомоги, якою є одноразова допомога та щомісячні страхові виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 р. №5515-УІ встановлено прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність у грудні 2012 року у розмірі 894 гривні. З доданих документів вбачається, що розмір отримуваної пенсії позивачкою на день смерті її чоловіка складав 1052,31 гривень, що перевіщює розмір законодавчовстановленого прожиткового мінімуму. За таких підстав не можливо вважати встановленим факт перебування позивача на утриманні померлого чоловіка. У зв'язку з вищевикладеним, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] з 13.09.1969 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (ар.с.5). [INFO] [PERSON] помер (ар.с.6). Судом також встановлено, що на момент смерті чоловіка, позивач була непрацездатною за віком. Вона проживала разом з чоловіком однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], вела з ним спільне господарство, вона здійснювала за ним догляд, та здійснила його поховання, про що свідчить довідка квартальної (ар.с.7). Як убачається з довідки Пенсійного фонду України в місті Ровеньки, [PERSON] на момент смерті чоловіка отримувала пенсію 1052 грн. 31 коп. (ар.с.8). Відповідно до довідки Пенсійного фонду України в місті Ровеньки, [PERSON] при житті одержував пенсію в розмірі 2777 грн. 46 коп. (ар.с.9). Також, судом вбачається, що [PERSON] отримував щомісячні страхові виплати. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на момент смерті чоловіка знаходилася на його утриманні, оскільки її пенсія складала 1052,31 грн., - про що свідчить довідка УПФУ в м.Ровеньки Луганської області (ар.с.8). Судом також встановлено, що на момент смерті чоловіка, основні доходи позивача складалися з пенсії чоловіка [PERSON], та отримуваних ним щомісячних страхових виплат. Стаття 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності" встановлює, що у випадку смерті потерпілого право на отримання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які знаходились на утриманні померлого. Такими непрацездатними особами є жінки, які досягли 55 років, якщо вони не працюють. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право одержувати від нього утримання. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Частиною 7 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності" передбачено, що у випадку смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не менше п'ятирічної заробітної плати потерпілого, і окрім того, не менше однорічного заробітку потерпілого на кожну особу, яка знаходилась на його утриманні. Відповідно до ч. 9 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності" сума страхових виплат кожній особі, яка має на це право, визначається шляхом розподілу частини заробітку потерпілого, яка приходиться на вказаних осіб, на кількість цих осіб. Згідно ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що основним джерелом існування для позивача, були доходи чоловіка, не зважаючи на одержувану нею пенсію, і що остання в наслідок з цим знаходилася на утриманні останнього і тому вважає за необхідне встановити факт знаходження [PERSON], на утриманні чоловіка - [PERSON], померлого [INFO].

Outcome: approved