Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», [PERSON] про визнання припиненим договору поруки від 07.05.2008 року . Позовні вимоги , підтримані в судовому засіданні, позивачка обгрунтовує тим , що 07.05.2008 року між ЗАТ « Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №490067727, згідно якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 18 172,20 доларів США терміном до 07.05.2014 року . З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] перед банком між нею та відповідачем ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки № 490067727-П, згідно умов якого вона поручилася за виконання відповідачем [PERSON] обов»язків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Згідно умов договору поруки вона, як поручитель, зобов»язалася відповідати перед відповідачем ЗАТ « Альфа-Банк» у тому ж обсязі , що і боржник - відповідач [PERSON] Виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором також було забезпечено заставою транспортного засобу. З 07.05.2008 року по червень 2011 року включно відповідач [PERSON] систематично здійснював платежі, передбачені кредитним договором. В подальшому відповідач [PERSON] на порушення умов кредитного договору свої зобов»язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Автомобіль , який перебував в заставі ПАТ «Альфа-Банк» було реалізовано, однак, реалізація відбулася по занижених цінах, копію протоколу продажу та оцінки цього майна їй, як поручителю, не було надано . Факт реалізації автомобіля стверджується копією довіреності на розпорядження автомобілем, яку відповідач [PERSON] видав працівникам ПАТ «Альф-Банк» та копією акту приймання-передачі автомобіля від 22.03.2011 року. Після реалізації заставного майна відповідач [PERSON] повідомив, що боргові зобов»язання перед банком погашені. В зв»язку з реалізацією заставного майна 22.03.2011 року в кредитний договір було внесено зміни без її відома , що призвело до збільшення обсягу її відповідальності, перед ПАТ «Альфа-Банк», так як звернення стягнення на заставне майно і задоволення вимог ПАТ «Альфа-Банк» щодо повернення кредиту за рахунок заставного майна стало неможливим. Про внесені зміни до кредитного договору від 22.03.2011 року та наявність заборгованості за кредитним договором , незважаючи на реалізацію заставного майна, їй стало відомо тільки в вересні 2014 року після звернення ПАТ « Альфа-Банк» до суду з позовом до неї про стягнення боргу за кредитним договором . Відповідач [PERSON] оплатив частину кредиту у червні 2011 року , а в липні 2011 року ( розрахунковий період з 07.07.2011 року 07.08.2011 року) припинив внесення щомісячних платежів щодо повернення кредиту. Позивачка зазначає, що договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється. Згідно п. 5.3. ст.5 договору поруки договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов»язань боржника за основним договором. Згідно п.2.12. кредитного договору від 07.05.2008 року , розрахунок сукупної вартості кредиту, визначений у додатку № 1 до договору , є невід»ємною частиною кредитного договору, згідно якого погашення кредиту здійснюється щомісяця, рівними частинами . Тому позивачка вважає, що у відповідача ПАТ «Аваль-Банк» з 08.08.2011 року виникло право вимагати від відповідача [PERSON] як боржника та від неї , як поручителя виконання зобов»язання з повернення частини боргу чи всієї суми заборгованості за кредитом. Проте відповідач ПАТ «Альфа-Банк» не скористався правом вимоги до неї , як до поручителя, про виконання зобов»язання по кредиту в межах встановленого законом шестимісячного строку, перебіг якого розпочався 08.08.2011 року та тривав до 08.02.2012 року . Вона не отримувала у вказаний період вимогу про дострокове повернення кредиту і у вказаний період відповідач не звертався до неї, як до поручителя, із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором . Тому, зважаючи на вищенаведене та положення частин 1 та 4 ст. 559 ЦК України, позивачка вважає, що договір поруки слід визнати припиненим., в зв»язку з чим просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача ПАТ "Альфа-Банк" в судове засідання не з"явився, 22.04.2015 року подав суду заперечення проти позову, в якому міститься клопотання про розгляд справи у відсутності представника ПАТ «Альфа-Банк». Згідно пояснень представника відповідача Ємчука А.В. в судовому засіданні 06.03.2015 року та даних письмового заперечення , ПАТ «Альфа-Банк» заперечує позовні вимоги тим , що факт реалізації заставного автомобіля не є збільшенням відповідальності поручителя, а навпаки є її зменшенням в зв»язку з погашенням частини основного зобов»язання , тому ч.1 ст. 559 ЦК України до спірних правовідносин до застосування не підлягає і з цих підстав договір поруки не може вважатися припиненим. Позивачка помилково вважає, що строк виконання основного зобов»язання настав у серпні 2011 року після несплати позичальником чергового платежу за кредитом і тому з цього моменту слід відраховувати шестимісячний строк для звернення кредитора до поручителя. Помилковість такого твердження випливає з того, що згідно п. 2.3. кредитного договору № 490067727 від 07.05.2008 року дата остаточного повернення кредиту є 07.05.2014 року , а згідно умов п. 5.3 договору поруки він діє з моменту його підписання сторонами до повного виконання зобов»язань боржника за основним договором. Тобто , оскільки строк дії поруки не встановлений , а пов»язаний з виконанням основного зобов»язання, в даному випадку шестимісячний строк для звернення з вимогами до поручителя відраховується з наступного дня після 07.05.2014 року, як останнього строку виконання основного зобов»язання. Оскільки ПАТ «Альфа-Банк» звернулося з позовом до [PERSON] у вересні 2014 року , то з огляду на вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України таке звернення вчасно перервало перебіг шестимісячного строку з 08.05.2014 року до припинення договору поруки і посилання позивача на пропуск строку кредитора безпідставне. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином , в судове засідання не з»явився , в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи у його відсутності , де він зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.05.2008 року між відповідачем Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» ( правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 490067727, згідно якого ЗАТ «Альфа-Банк» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 18 172,20 доларів США терміном до 07.05.2014 року. Судом також встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 3 договору) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки , визначені графіком повернення кредиту, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі в сумі, строки та на умовах, встановлених договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Пунктом 2.3. кредитного договору встановлено строк виконання основного зобов'язання - 07.05.2014 року. Згідно п.6.1. кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем [PERSON] будь-яких обов»язків, встановлених кредитним договором , в тому числі затримання сплати частини кредиту та\\або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, ПАТ «Альфа-Банк» має право вимагати дострокового виконання зобов»язання з повернення кредиту за договором. 07.05.2008 року в забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» та поручителем - позивачкою [PERSON] був укладений договір поруки № 490067727-П, відповідно до якого у випадку невиконання боржником [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором, позивачка [PERSON], як поручитель, відповідає перед ЗАТ «Альфа-Банк» у тому ж обсязі, що і боржник відповідач [PERSON] Згідно п. 5.3. ст.5 договору поруки договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов»язань боржника за основним договором. Як вбачається з копії розрахунку заборгованості , що міститься в матеріалах справи, відповідач [PERSON] в червні 2011 року здійснив оплату частини кредиту , а з липня 2011 року припинив повернення кредиту та внесення щомісячних платежів. Станом на 22.06.2014 року заборгованість за кредитом становить 11 517,12 доларів США, за відсотками - 2 767,57 доларів США , розмір неустойки ( пені) - 617 679 грн. 51 коп. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В пункті 24 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" дано роз'яснення щодо застосування ч.4 ст.559 ЦК України, зокрема, зазначено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Так, договором поруки №490067727-П, укладеного 07.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та поручителем - позивачкою [PERSON] , не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором (п. 5.3.ст. 5 договору поруки). Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року №6-53цс14 висловив наступну правову позицію. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Поняття строку дії договору та строку виконання основного зобов»язання не є тотожними. Оскільки умовами кредитного договору ( графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов»язання, які деталізують обов»язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов»язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового щомісячного платежу, а відтак строк виконання основного зобов"язання настав у серпні 2011 року. Таким чином, у відповідача ПАТ « Альфа-Банк» з серпня 2011 року виникло право вимагати від відповідача [PERSON] , як боржника, та від позивачки [PERSON], як від поручителя, виконання основного зобов»язання щодо повернення чергової частини боргу чи всієї суми заборгованості. Проте, відповідач ПАТ «Альфа-Банк» не скористався правом вимоги до поручителя про виконання основного зобов»язання щодо повернення кредиту згідно умов договору частинами або всієї суми заборгованості в межах встановленого законом шестимісячного строку з часу настання строку виконання зобов»язань за кредитним договором з серпня 2011 року. І тільки 26.08.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється , слід застосовувати положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Оскільки в договорі поруки № 490067727-П від 07.05.2008 року строк дії поруки не встановлено, а ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до поручителя тільки в 2014 році, тобто, після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, суд приходить до висновку , що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилася. Щодо посилань позивачки на зміну зобов»язання без її згоди , внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, то вони не приймаються судом до уваги , оскільки договором від 22.03.2011 року про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 07.05.2008 року встановлено коригування суми заборгованості позичальника у разі дострокового повернення кредиту , що не збільшує обсягу відповідальності поручителя. Тому суд не вбачає правових підстав для визнання договору поруки припиненим згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України .

Outcome: approved