Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

05.12.2018 року позивач ТОВ «Служба термінового кредитування» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, в якій посилалися на наступне. 13.08.2014 року [PERSON] (надалі - Відповідач) уклала з ТОВ "Служба термінового кредитування" (надалі - Позивач) Кредитний договір № 140813-161656 (далі - Договір) та отримала кредит від Позивача в розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок). Відповідно до п. 3.3. Договору Відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок), а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 280,00 грн. (двісті вісімдесят гривень 00 копійок), що разом складає 1 280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 копійок), у строк до 26.08.2014 р. Обгрунтований розрахунок процентів: за п. 3.1. Договору проценти за користування кредитом у розмірі 280,00 грн. (двісті вісімдесят гривень 00 копійок), а саме 14 календарних днів по 20,00 гривень - щоденні нарахування наведені у Розрахунку заборгованості, що є додатком до цієї позовної заяви. Відповідно до положень ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення 1046-1053 ЦК, якщо інше не встановлено ЦК і не випливає із суті кредитного договору. 26.08.2014 р. Відповідач відповідно до п. 2.3. Договору сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 280,00 грн. та пролонгував договір строком до 09.09.2014 року. Потім 10.09.2014 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 20,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 280,00 грн. та пролонгував договір строком до 24.09.2014 року, зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 1 000,00 грн. Більше Відповідач не з'являвся, на телефонні дзвінки не відповідає. Разом з тим, в порушення договірних умов Відповідач станом на 19.11.2018 р. не виконує свої зобов'язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок), а також сплати процентів за користування кредитом. Просили суд задовольнити клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, стягнути з [PERSON] (іден. № [NUMBER]) [INFO] на користь товариство з обмеженою відповідальністю "Служба термінового кредитування" (код 38415356) 33 399,62 (тридцять три тисячі триста дев'яносто дев'ять гривень 62 копійки) грн., в тому числі 1 000,00 грн. основного боргу, 280,00 грн. - проценти за договором, 30 340,00 грн.- пеня за договором та стягнути судові витрати з відповідача, що складають за попереднім підрахунком 1 779,62 грн. (а.с. 3-5). Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 45-46). В судове засідання позивач ТОВ «Служба термінового кредитування» не з'явився, повідомлений належним чином, свого представника товариство не направило. 29.01.2019 року за вх. № 3668 судом отримано клопотання за підписом директора Новікова О.В. про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду (а.с. 50). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково. Визнала 1000 гривень основного боргу, 280 гривень проценти за договором та судові витрати. В частині стягнення пені у розмірі 30 340 гривень просила суд застосувати строк позовної давності та надала письмову заяву з цього приводу. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, заяву про застосування строку позовної давності стосовно стягнення пені, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. 13.08.2014 року між ТОВ "Служба термінового кредитування" та [PERSON] було укладено договір Кредитний договір № 140813-161656, де остання отримала кредит в розмірі 1 000,00 грн. Пунктом 2.1 Кредитного договору строк (термін) надання кредиту до 26.08.2014 року. Відповідно до п. 3.3. Договору відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок), а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 280,00 грн. (двісті вісімдесят гривень 00 копійок), що разом складає 1 280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 копійок), у строк до 26.08.2014 р. Згідно п. 3.1. Договору розмір процентів за користування кредитом, які повинен сплатити Позичальник 2% за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 6.1 даного Кредитного договору у разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до Позичальника застосовуються штрафні санкції згідно п. 6.2 Кредитного договору. Пунктом 9.2 Договору сторони домовилися про договірну позовну давність - 10 років (а.с. 6-7). Встановлено, що 26.08.2014 року відповідач відповідно до п. 2.3. Договору сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 280,00 грн. та пролонгував договір строком до 09.09.2014 року, а потім 10.09.2014 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 20,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 280,00 грн. та пролонгував договір строком до 24.09.2014 року, зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 1 000,00 грн., що не спростовано відповідачем в судовому засіданні. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання Кредитного договору № 140813-161656 від 13.08.2014 року свідчить про те, що [PERSON] всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови договору у зв'язку з чим перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 31 620 гривень, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком (а.с. 10-36). Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частино 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. В судовому засіданні під час розгляду вказаної справи відповідач [PERSON] підтвердила той факт, що між нею та позивачем дійсно існують договірні відносини, дійсно нею було підписано кредитний договір, по якому має заборгованість, яку не сплачувала у зв'язку із складним матеріальним становищем та визнала позовні вимоги позивача в частині 1000 гривень - основного боргу, 280 гривень - проценти за договором та понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому, з урахуванням встановленого та вищенаведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Служба термінового кредитування» заборгованість за кредитним договором, а саме: 1000 гривень - основного боргу та 280 гривень - проценти за договором. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені за кредитним договором у сумі 30 340 гривень, то суд приходить до наступного. В судовому засіданні відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені на підставі ст. 258 ЦК України. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1138цс15. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за договором у розмірі 7000 гривень (05.12.2018 року - звернення до суду з позовом, пеня обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням, тобто з 05.12.2017 року (350 днів х 20 грн. щоденні нарахування). Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762 гривень, понесення яких документально підтверджено (а.с. 2). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial