Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що слідчим відділом Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП у Закарпатській області здійснювалось досудове розслідування за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016070080000608 від 13.07.2016р. за ст.128 КК України, за наслідками розслідування було складено обвинувальний акт відносно [PERSON] за ст.128 КК України, який було передано на розгляд до Виноградівського районного суду, вироком якого 16.09.2016р. [PERSON] визнаней винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України і призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 150 годин. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що згідно вироку, який набрав законної сили 18.10.2016р., [PERSON] 13.06.2016р., приблизно о 03.00 годині, знаходячись неподалік Будинку культури по вул. Українська в с.Олешник, де на ґрунті неприязних відносин затіяв сварку з [PERSON], під час якої діючи самовпевнено, передбачаючи суспільно небезпечний характер та можливі наслідки своїх дій, легковажно розраховуючи на їх відвернення, наніс останній один удар кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого остання впала не втримавшись на ногах, при падінні на землю, під силою ваги власного тіла, неправильно наступила на праву ногу в результаті чого отримала при цьому тілесні ушкодження у вигляді «закритого перелому зовнішньої кісточки з розривом звязку та синдесмозу». В результаті своєї злочинної недбалості, [PERSON] з необережності спричинив потерпілій [PERSON] згідно висновку експерта №269 від 29.07.2016р. тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки з розривом зв»язку та синдесмозу, які згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.95 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Позивачка стверджує, що злочинними діями [PERSON] їй було спричинено тілесні ушкодження, із-за яких вона тривалий час перебувала на лікуванні, як стаціонарному так і амбулаторному, що підтверджується виписками з історії хвороби і копіями листків непрацездатності, зокрема: згідно виписки із історії хвороби №8545 «Стац.лікування в травм.відд.РЛ з 13.06.16 р. (04.10.год.) по 21.06.16 р. ДЗ : закритий перелом зовнішньої кісточки правої гомілки з розривом дельтовидної зв»язки та міжгомілкового синдесмозу та підвивихом стопи назовні…13.06.16 р. операція: МОС зовнішньої кісточки пластиною та шов дильтовидної звязки…Виписана в задовільному стані на подальше амбулаторне лікування. Непрацездатна. Рек-но: оберігаючий режим, гіпсова іммобілізація, контроль травматолога. Видано л/н №395522 з 13.06.16р. по 21.06.16р., продовжує хворіти.»; з виписки із історії хвороби №16359 встановлено «Стац.лікування в травм.відд. РЛ з 21.11.16 р. по 01.12.16 р. ДЗ: закритий перелом зовнішньої кісточки правої гомілки. Стан після оперативного лікування (13.06.16 р. МОС зовнішньої кісточки пластиною та шов дельтовидної звязки …Лікувалася в травматологічному відділенні Виноградівської РЛ з 13.06.16 р. по 21.06.16 р. (іст.хв.№8545), де 13.06.16 р. операція: МОС зовнішньої кісточки пластиною та шов дильтовидної звязки. П/о період без ускладнень. Продовжувала лікування амбулаторно у травматолога в гіпсовій іммобілізації по л/непрацездатності. З часом наступила копсолізація перелому. Направлена в травматологічне відділення для оперативного лікування. 23.11.16 р. операція : Видалення металу…Виписана в задовільному стані на подальше амбулаторне лікування. Непрацездатна. Видано л/н №152122 з 21.11.16 р. по 01.12.16 продовжує хворіти.». Посилаючись на зазначені обставини та вважаючи, що відповідачем порушенні її цивільні права позивачка, скориставшись своїми процесуальними правами, передбаченими ст.31 ЦПК України, в судовому засіданні подала заяву про зменшення своїх позовних вимог, зокрема, просила суд її вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди залишити без розгляду, оскільки така ним повністю відшкодована в досудовому порядку, а відтак просить суд стягнути з відповідача на її користь лише 15 000,00 грн. у відшкодування завданої їй відповідачем моральної шкоди. Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити; представник відповідача уточнені позовні вимоги позивачки щодо стягнення на її користь з його довірителя 15.000,00 грн. не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, оскільки такі в порушення вимог ЦПК України належними та достовірними доказами не доведені, в матеріалах справи відсутні докази спричинення позивачці моральної шкоди (письмове заперечення \\а.с.44-46\\ долучене до матеріалів цивільної справи. Отже, заслухавши позивачку та її представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, інших доказів сторони суду не надали, суд приходить до наступного. [PERSON] з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. гарантовано, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що [PERSON] 13.06.2016р., приблизно о 03.00 годині, знаходячись неподалік Будинку культури по вул. Українська в с.Олешник, де на ґрунті неприязних відносин затіяв сварку з [PERSON], під час якої діючи самовпевнено, передбачаючи суспільно небезпечний характер та можливі наслідки своїх дій, легковажно розраховуючи на їх відвернення, наніс останній один удар кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого остання впала не втримавшись на ногах, при падінні на землю, під силою ваги власного тіла, неправильно наступила на праву ногу в результаті чого отримала при цьому тілесні ушкодження у вигляді «закритого перелому зовнішньої кісточки з розривом звязку та синдесмозу». В результаті своєї злочинної недбалості, [PERSON] з необережності спричинив потерпілій [PERSON] згідно висновку експерта №269 від 29.07.2016р. тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки з розривом зв»язку та синдесмозу, які згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.95 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Ці обставини підтвердженні вироком Виноградівського районного суду від 16.09.2016р. (справа №299/2181/16-к), який набрав законної сили 18.10.2016р., згідно якого [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України і призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 150 годин \\а.с.11-12\\. Між тим, згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Позивачку визнано потерпілою особою по даній кримінальній справі, а відтак, згідно вимог ст.328 КПК України позивачка вправі звернутися до [PERSON] із цивільним позовом про стягнення моральної шкоди завданої злочином в порядку цивільного судочинства. Так, згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. [PERSON] п.8 ч.1 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Вирішуючи даний спір між сторонами. З урахуванням уточнення позивачкою своїх вимог, суд виходить з того, що ст.23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. [PERSON] ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, гарантованим Конституцією України, цивільним та кримінальним законодавством. Так, у відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, Верховний суд України в п.1 Постанови Пленуму ВСУ від №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, п.3 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. [PERSON] Міністерства Юстиції України від 13.05.2004р., № 35-13/797 "Методичні рекомендації "Відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд погоджується з доводами позивачки, що встановленні вироком Виноградівського районного суду від 16.09.2016р. злочинні дії відповідача, дійсно постали для позивачки, як суттєво психотравмуючі, що в свою чергу обумовили порушення її фізичної та психоемоційної активності та повноцінної життєдіяльності, і як наслідок, викликали появу для неї негативних психологічних переживань, тобто спричинили їй моральні страждання, а відтак у суду є розумні підстави вважати, що позивачка зазнала моральної травми, яка потребує відшкодування. Обгрунтовуючи свої заперечення проти уточнених позовних вимог представник відповідача, зокрема, послався на те, що заявлена позивачкою моральна шкода, її розмір належними та достовірними доказами не доведені, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази спричинення позивачці моральної шкоди, проте суд не може погодитись з такими доводами з огляду на таке. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Між тим, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. З огляду на зазначене та обставини справи суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачці є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивачки залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених нею у зв»язку з цим страждань. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Суд вважає, що заподіяна позивачці моральна шкода полягає саме в її фізичних та душевних стражданнях у зв'язку із спричиненням їй відповідачем безпричинно фізичної болі та тілесних пошкоджень, заподіяних протиправною поведінкою щодо позивачки в публічному місці під час святкування дня села, на очах у родичів, знайомих, чим безумовно їй було спричинено приниження її людської гідності, а відтак знижено її престиж та авторитет у селі. Після спричинення їй тілесних пошкоджень, позивачка, як встановлено у суді, тривалий час знаходилась на лікуванні \\а.с.8-9\\, не могла самостійно (без сторонньої допомоги) ходити більше трьох місяців. Такий висновок суду підтверджується належними та достовірними доказами, наданими позивачкою і безпосередньо перевіреними та оголошеними в судовому засіданні доказами. Зокрема, суд з'ясував, що факт заподіяння позивачці її моральних, фізичних страждань і втрат немайнового характеру підтверджується даними Вироку Виноградівського районного суду від 16.09.2017р. \\а.с.11-12\\, згідно якого доведено, що [PERSON] своїми необережними діями вчинив кримінальне правопорушення за ст.128 КК України та спричинив позиваці необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження; даними виписки із історії хвороби №8545, згідно якої позивачка знаходилась на Стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Виноградівської ЦРЛ з 13.06.16р. (04.10.год.) по 21.06.16р. з діагнозом: закритий перелом зовнішньої кісточки правої гомілки з розривом дельтовидної зв»язки та міжгомілкового синдесмозу та підвивихом стопи назовні, 13.06.16р. проведена операція: МОС зовнішньої кісточки пластиною та шов дильтовидної звязки. Виписана в задовільному стані на подальше амбулаторне лікування. Непрацездатна. Ці дані узгоджуються з відомостями листка непрацездатності №395522 позивачка та виписки із історії хвороби №16359, якою підтверджено подальше стаціонарне лікування позивачки в травматологічному відділенні РЛ з 21.11.16 р. по 01.12.16 р. з діагнозом: закритий перелом зовнішньої кісточки правої гомілки. Стан після оперативного лікування (13.06.16 р. МОС зовнішньої кісточки пластиною та шов дельтовидної звязки …Лікувалася в травматологічному відділенні Виноградівської РЛ з 13.06.16 р. по 21.06.16 р. (іст.хв.№8545), де 13.06.16 р. операція: МОС зовнішньої кісточки пластиною та шов дильтовидної звязки. П/о період без ускладнень. Продовжувала лікування амбулаторно у травматолога в гіпсовій іммобілізації по л/непрацездатності. З часом наступила копсолізація перелому. Направлена в травматологічне відділення для оперативного лікування. 23.11.16 р. проведена операція: Видалення металу. Виписана в задовільному стані на подальше амбулаторне лікування. Непрацездатна. Видано л/н №152122 з 21.11.16 р. по 01.12.16 продовжує хворіти.». Отже, як наслідок, через отриману внаслідок злочинних дій відповідача травму суттєво погіршився стан здоров»я позивачки, був порушений звичайний спосіб життя, зокрема, тривалий час позивачка не могла виходити на роботу, працювати і вести домашнє господарство, були порушені нормальні життєві зв'язки (можливість спілкування з колегами, знайомими, родичами), позивачкою було докладено тривалих та значних зусиль для адаптації в побутових відносинах, тобто було порушено її нормальну життєву обстановку та спланований спосіб життя, а відтак, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави присудити позивачці грошову компенсацію, оскільки у суду є розумні підстави і докази вважати, що позивачка у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача [PERSON] щодо неї дійсно зазнала значної моральної травми, яка потребує відповідного грошового відшкодування саме відповідачем, оскільки моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст.1167 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов»язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про заявлений позивачкою розмір моральної шкоди суд виходить з того, що за загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Разом з тим, позивачка завдану їй моральну шкоду визначила у розмірі 15000,00 грн., проте суд, відповідно до принципу розумності та справедливості, не може погодитись з таким розміром, оскільки, як встановлено у суді, відповідач в досудовому порядку добровільно повністю відшкодував позивачці завдану їй матеріальну шкоду 7.142,00 грн., що в суді підтвердила сама позивачка, що в свою чергу спростовує твердження позивачки, що відповідач [PERSON] зовсім не відшкодував їй завдані збитки, а відтак, за таких обставин суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивачки слід задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 10.000,00 грн., який на переконання суду буде відповідати вимогам розумності та справедливості, характеру вчиненого відносно позивачки кримінального правопорушення, глибини її фізичних та душевних страждань, а також ступеню вини відповідача [PERSON]. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, слід стягнути з відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 06.03.2017р. \\а.с.21-22\\ позивачка сплатила 640,00 грн. судового збору. На підставі наведеного відповідно до вимог п.п.1,3 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. №5, ст.ст.11,16,23,1167 ЦК України та

Outcome: approved