Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2017 року, зміненого Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року з [PERSON] на його користь стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 600,00 грн. щомісяця, починаючи з 06 червня 2017 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. Зазначає, що він працює в Структурному підрозділі «Служба воєнізованої охорони регіональної філії Донецька залізниця АТ «Укрзалізниця» АТ «Укрзалізниця», сплачує аліменти на дитину [PERSON] у розмірі ј частину з заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також сплачує 20% із заробітної плати вартість розподіленого майна у розмірі 33370,00 грн. за Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року, у зв`язку з чим він перебуває у скрутному фінансовому становищі. Зазначає, що він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище всіх своїх дітей: [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні та [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні відповідача, та вважає, що розмір стягуваних аліментів повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено законом. Просить суд, збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на його, [PERSON] , користь на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , з розміру 600,00 грн. на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання Рішенням законної сили до повноліття дитини, тобто до [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 09 жовтня 2019 року до суду надав Заяву в якій просив суд слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с. 77). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 27 вересня 2019 року до суду надала Заяву про розгляд справи у її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги [PERSON] не визнає у повному обсязі та просить суд відмовити у їх задоволенні (а.с. 75). Також у наданих Запереченнях на позовну заяву, [PERSON] зазначила, що підставою для зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що він сплачує 20% від заробітної плати, відповідно до Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме розподіл автомобіля - 1\\2 частини вартості вказаного автомобіля, що ці виплати дуже вливають на його матеріальний стан. Однак позивач не вказує на те що автомобіль після розлучення залишився у нього, він постійно користується цим автомобілем, за допомогою цього автомобіля отримує додатковий дохід. Позивач не згадує про те що після розлучення він остався жити у власному будинку, а вона з дітьми вимушена переїхати за місцем мешкання своїх батьків та облаштовувати знову своє життя. Зазначає, що її матеріальне становище не дозволяє їй та її дітям жити окремо від батьків. Вона сплачую аліменти, розмір яких встановлено рішенням суду у розмірі 600 грн. щомісячно, заборгованості не маю, що підтверджується довідкою державного виконавця. Також вона додатково та добровільно бере участь у витратах на утримання сина, також бере активну участь: бачить сина регулярно, постійно забирає його до себе, відвідують разом з ним місця відпочинку. Відіграє активну роль у формуванні сином світобачення та світосприйняття. На підставі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан дітей: стан здоров`я сина такий самий, як і під час вирішення справи судом про визначення розміру аліментів; стан здоров`я та матеріальний стан платника аліментів. Зазначає, що є досить здоровою людиною, до червня 2019 року однак не мала постійного місця роботи, з червня 2019 року офіційно працевлаштована, однак її заробіток не дозволяє їй сплачувати аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, жодних видів допомоги не отримує. Також зазначає, що з нею мешкає їх з позивачем молодша дочка [PERSON] , яка з урахуванням аліментів які сплачує позивач постійно мешкає з нею, вона сама займається її вихованням, а також несе додаткові розходи пов`язані з розвитком дитини самостійно сплачує заняття донькою в кружках танців, вокалу. Позивач в додаткових витратах на доньку участі не приймає. Також членами її сім`ї є непрацездатні батьки, які є пенсіонерами, отримують невелику пенсію, хворіють та не можуть забезпечити своє проживання та лікування лише на пенсію. Зазначає, що вона намагається підтримувати сина в можливих для всіх членів її сім`ї розмірах, не обмежується лише сплатою встановленого розміру аліментів, при можливості витрачає на сина більше, ніж встановлено Рішення суду, однак збільшення розміру аліментів поставить її у край невигідне становище, коли вона не зможе сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки вона має допомагати не лише своєму синові, а й донці, непрацездатним батькам, які також розраховують на її матеріальну підтримку. Просить суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів (а.с 45-47). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гід\-ністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, неза\-лежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`яз\-ків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосу\-ється частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом». Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, ко\-льору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї заса\-ди не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення пере\-шкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним за\-коном права суб`єктів цивільного провадження. У загальному розумінні рівність перед законом означає обо\-в`язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обста\-вина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать припи\-сам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов`язків всіх суб`єктів провадження. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 12 жовтня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 26 жовтня 2016 року було розірвано (а.с 11). Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 06 червня 2017 року до досягнення дитини повнолітнього віку (а.с. 16-17). Згідно ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 3 ст. 182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до роз`яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. За змістом статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, відповідно до Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2017 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з дня набрання рішення законної сили до повноліття дитини (а.с. 19-20). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто половину вартості спільного майна подружжя у розмірі 33370,00 грн. (а.с. 23-27). З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що він працює у структурному підрозділі «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». Сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 25 % від доходу, а також з його заробітної плати утримуються 20% за судовим рішенням про поділ майна подружжя (а.с. 28). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз`яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов`язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Суд приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на ті обставини, що вона сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] за рішенням суду у розмірі 600,00 грн. щомісяця, не має заборгованості з виплати аліментів, а також спілкується з дитиною та несе додаткові витрати на його утримання, оскільки такі посилання не спростовані позивачем по справі та підтверджено доказами по справі, наданими відповідачем, а саме: товарними чеками про придбання велосипеду та чоловічого одягу (а.с. 55). Разом з тим, суд вважає належним зазначити, що ті обставини, на які посилається відповідач [PERSON] , а саме, що вона своєчасно сплачує аліменти на утримання дитини, спілкується з сином та несе додаткові витрати на його утримання, свідчать про добросовісне виконання нею своїх материнських обов`язків щодо сина [PERSON] , оскільки вона не обмежилася виконанням рішення суду щодо сплати аліментів на утримання сина у розмірі 600,00 грн., продовжує спілкуватися з дитиною, купує інші речі за потребою дитини, піклується про фізичний і духовний розвиток дитини [PERSON] , його навчанням, підготовкою до самостійного життя. Однак, відповідно до частини ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З наданої відповідачем [PERSON] суду Довідки про доходи, вбачається, що вона з червня 2019 року має основне місце роботи у ФОП [PERSON] , має суму доходу за період з 11 червня 2019 року по 31 липня 2019 року у розмірі 7156,80 грн. (а.с. 50). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач [PERSON] офіційно працевлаштована та має постійний дохід. За змістом вищезазначених норм Сімейного права, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Оскільки дитина [PERSON] проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, а [PERSON] є її матір`ю, то на неї покладено однаковий з батьком дитини обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому суд приходить до переконання про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів та стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, при цьому суд виходить з інтересів дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, його віку та розвитку. Саме таку правову позицію 25 вересня 2019 року висловив Верховний Суд у справі № 755/14148/18. Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на ті обставини, що вона не має можливості виплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Згідно з рекомендаціями п.п. 3, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ті обставини, що вона має на утриманні ще одну дитину - [PERSON] , [INFO] , та має також дбати про її духовний розвиток, внаслідок чого вона додатково несе витрати на її утримання, оскільки позивач [PERSON] виплачує аліменти на утримання дочки у розмірі ј розміру доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, при цьому [PERSON] не позбавлена права заявити вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої доньки, обумовлених лікуванням, доглядом дитини, захопленнями дитини та відвідування гуртків. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність у неї непрацездатних батьків - пенсіонерів оскільки суд вважає, що наявність непрацездатних батьків (пенсіонерів) не є підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Позивачем не надано доказів того, що її батьки потребують матеріальної допомоги. Сам по собі факт надання позивачем батькам матеріальної допомоги, без наявності доказів щодо потреби останніх у такій допомозі, свідчить тільки про належне і добровільне виконування позивачем свого обов`язку щодо поліпшення умов життя батьків. Таким чином суд приходить до переконання про задоволення вимог позивача [PERSON] та збільшення розміру аліментів, що стягуватися з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з розміру 600,00 грн. щомісяця на 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки вважає, що аліменти саме в такому розмірі є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини [PERSON] . При розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів суд враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився матеріальний стан відповідача [PERSON] , вона є офіційно працевлаштованою, отримує заробітну плату, а тому має можливість сплачувати аліменти, у розмірі, що передбачений Сімейним законодавством, яке передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів у повному обсязі. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 768,40 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved