Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

27.05.2020 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа певній особі. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилися спадщина у вигляді земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,10 га. У грудні 2019 року заявник звернулася до державного нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину за законом, але нотаріус відмовила у видачі зазначеного свідоцтва, у зв`язку з тим ,що у державному акті на право приватної власності на землю, виданому Крааснолиманською міською радою Донецької області 16.01.1995 року прізвище власника записано як " [PERSON] ", а у свідоцтві про смерть - " [PERSON] ". У зв`язку з викладеним [PERSON] просить встановити факт належності правовстановлюючого документа конкретній фізичній особі. Заявниця [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, однак надала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримує повністю, просила справу розглянути без її участі (а.с. 24). Заінтересована особа - Об`єднана територіальна громада, яку представляє Лиманська міська рада Донецької області була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи; заінтересованою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, але надано заяву про розгляд справи без участі представника за наявними документами у справі та ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 22). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у м. Лиман Донецької області помер [PERSON] , це підтверджується наданою заявницею копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.05.2017 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 456 (а.с. 8). [PERSON] та заявниця [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане 22.09.1979 року серії [NUMBER] , актовий запис № 2937 (а.с. 7) 16.01.1995 року [PERSON] Краснолиманською міською радою був виданий державний акт серії ДН № 1503 на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,10 га., розташовану на території Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 12). Українською мовою прізвище померлого позначається на письмі як « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] , паспортом громадянина України, виданого [PERSON] , військовим квитком (а.с. 8-11) Розбіжність у написанні прізвища померлого [PERSON] заважає заявниці реалізувати повною мірою її права на отримання спадщини. Згідно з п. 4.1 та п. 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; Встановлення факту встановлення факту належності правовстановлюючого документа для [PERSON] має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року) встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При прийнятті рішення відповідно до ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Враховуючи викладене, суд вважає, встановленим факт належності [PERSON] , який помер [INFO] в м. Лиман, Донецької області, державного акта на право приватної власності на землю, виданого 16.01.1995 року на ім`я [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Краснолиманської ради народних депутатів від 20.10.1993 року № 478 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,10 га, розташовану по [ADDRESS] . Отже, вимоги заявниці підлягають задоволенню.

Outcome: approved