Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь в якості страхового відшкодування 14425,38 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.11.2014 р. між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування транспортних засобів, предметом якого є страхування майнових інтересів пов'язаних з володінням, розпорядженням та користуванням визначеним договором об'єктом страхування - транспортним засобом «Toyota Sequoria", д/н [NUMBER]. 12.02.2015р. на а/д Одеса - Київ трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Sequoria", д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Автомобіль «Freightliner», д/н [NUMBER] був застрахований в межах договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 28.05.2014р. між ТзОВ «Гранд Хол» та ЗАТ «СГ» «ТАС». В зв'язку із пошкодженням застрахованого транспортного засобу ПрАТ СК «Альфа Страхування» було виплачено страхове відшкодування на користь страхувальника [PERSON] в розмірі 64425,38 грн. Згідно умов договору ЗАТ «СГ» «ТАС» здійснив відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у розмірі 50000 грн. При цьому залишилася непогашеною сума у розмірі 14425 грн. 38 коп., яка відповідно до ст.993 ЦК України та ст..27 Закону України «Про страхування» підлягає стягненню з відповідача. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, просить задовільнити їх. Представник відповідача позов не визнав та вказав на те, що позивачем не надано доказу сплати страхового відшкодування, що виключає можливість задоволення позовних вимог. Автомобіль «Freightliner», д/н [NUMBER] належить ТзОВ «Гранд Хол» з яким відповідач перебував у трудових відносинах і працював водієм. Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було також укладено між ТзОВ «Гранд Хол» та ЗАТ «СГ» «ТАС», а отже вимога про відшкодування коштів в даному випадку може бути пред'явлена до власника транспортного засобу, а не до водія. Крім того, вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності і з цих підстав також просить суд відмовити в позові. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. 12 лютого 2015 року о 18:00год. на автодорозі Київ-Одеса на 86 км.+950 м. трапилася ДТП за участю автомобіля [NUMBER] з н/п причіпом «Trailer» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota Sequoria", д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] в результаті якої автомобілі зазнали механічних пошкоджень.. Постановою судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01.04.2015р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля [NUMBER] є ТзОВ «Гранд Хол». Власником н/п причіпа «Trailer» д/н [NUMBER] є ТОВ «Рівненський насіннєвий завод». Цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Гранд Хол» та ТОВ «Рівненський насіннєвий завод» була застрахована у ЗАТ «СГ «ТАС» про що свідчать поліси від 30.05.2015р. відповідно АІ 6543477 та АІ/6543495. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.92 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»№6 встановлено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] працював на час вчинення ДТП водієм у ТзОВ «Гранд Хол». За таких обставин відповідальність за заподіяну внаслідок ДТП шкоду має нести ТзОВ «Гранд Хол», а не відповідач [PERSON] Крім того, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, в порушення вимог даної норми позивачем до матеріалів справи не надано жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував факт сплати страхового відшкодування. Також суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Так, обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається, як на підставу стягнення з відповідача коштів в якості страхового відшкодування ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України. Згідно п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ;4 від 01.03.2013р. при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, страховий випадок виник 12.02.2015 р., а отже строк позовної давності закінчився 11.02.2018 року. З позовом ПрАТ «СК «Альфа Страхування» звернулося 17.04.2018 р., тобто зі спливом позовної давності. Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З розрахунку вартості правничої допомоги у справі та квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.10.2018р. вбачається, що відповідачем [PERSON] було оплачено послуги Адвокатське Бюро «Поліщука Дмитра Володимировича» в розмірі 5000,00 грн. Отже, враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю з позивача на користь відповідача слід стягнути 5000 грн. 00 коп. судових витрат пов'язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Outcome: approved