Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення суми заборгованості за договором позики в розмірі 80000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.12.211 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якої позивач надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США для передачі [PERSON]. Позивач також зазначає, що свої зобов'язання він виконав в повному обсязі, проте відповідач не повертає передані йому кошти. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволення. Послався на те, що рішенням Солом"янського районного суду м.Києва від 16 вересня 2013 року його позовні вимоги до [PERSON] було задоволено, однак згідно із рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2013 року рішення суду скасовано, так як позов був заявлений на підставі ст.1212 ЦК України, яка до даних правовідносин застосуванню не підлягає , оскільки кошти були передані на виконання отримання позики з боку відповідача. В подальшому, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, позивач в судове засіданні не з"явився. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що позивачем не доведено факт укладання договору з відповідачем, оскільки договір позики повинен укладатись безпосередньо між позикодавцем та позичальником, розписка повинна бути підписана безспосередньо відповідачем. Так як розписка не підписана відповідачем, гроші передані іншій особи, тому договір позики між сторонами не укладався. [PERSON], який був залучений до участь у справі у якості третьої особи, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив., у зв"язку із чим судм ухвалено про розгляд справи у відсутність третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи 13.12.2011 року [PERSON] надана розписка [PERSON] про те, що ним отримано 80 тис. гривень, що становить в еквіваленті 10 000 доларів США для передачі [PERSON]. Положеннями ст.1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі", суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, позивачем не було доведено обставини щодо отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 10 000 доларів США та не обґрунтовано заявлені вимоги саме до [PERSON], який виходячи із наданої розписки не є стороною даного договору, а відтак на нього не може бути покладена відповідальність за не виконання договору позики. При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд ураховує, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 07 листопада 2013 року не встановлено обставини укладення договору позики між [PERSON] та саме відповідачем [PERSON]. При цьому як вказано Апеляційним судом м.Києва у рішенні, відповідач заперечував отримання грошових коштів від позивача у борг. Із змісту рішення вбачається, що рішення суду першої інстанції було скасовано у зв"язку із неправильним застосуванням судом норм матеріального права, а саме безпідставного застосування ст.1212 ЦК України, оскільки матеріали справи свідчать про наявність відносин позики. Разом з тим наявність боргових зобов"язань саме відповідача по справі, судом апеляційної інстанції не встановлено, тому дане рішення преюдиційного характеру для вирішення даної справи не має. Виходячи із підстав, що наведені вище, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення апеляційної інстанції, як підставу для задоволення вимог до відповідача. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а обставини справи не підтверджені доказами, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed