Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на Предмет іпотеки, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 29 жовтня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 19/2010 від 29 жовтня 2010 року у відповідності до якого (п. 3.1) Відповідач отримав кредит в сумі 63400,00 грн. зі строком кредитування до 29 жовтня 2020 року під 19 % річних за користування кредитом. 29 жовтня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 19з/2010 від 29 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Циганенко В.В. та зареєстрованого за № 2975. Відповідно до п. 2.1. Іпотечного договору, Іпотекодавець (Відповідач) передає в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з 2 (двох) жилих кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 24673319). Предмет іпотеки належить Відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Циганенко В.В. від 29 жовтня 2013 року. Внесено запис про реєстрацію правочину в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером 4183959. У відповідності до п. 2.2. Іпотечного договору, Предмет іпотеки оцінено у сумі 90580,00 гривень. У відповідності до п. 1.2. Іпотечного договору, Іпотекою забезпечується виконання Іпотекодавнем/Позичальником (Відповідачем) зобов'язань перед Іпотекодержателем, що виникають з Кредитного договору № 19/2010 від 29 жовтня 2010 року. У відповідності до п. 3.8. Кредитного договору, виконання Відповідачем (Позичальником) своїх зобов'язань за Кредитним договором забезпечується: - іпотекою нерухомого майна, що, стане власністю Позичальника/Відповідача у майбутньому а саме: а) двокімнатна квартира, загальною площею 54, 4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з 2 (двох) жилих кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 24673319). У відповідності до п. 1.1 Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Відповідачу грошові кошти, в порядку та на умовах, зазначених у Кредитному договорі, а Відповідач зобов'язується прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Банку Кредит, а також сплатити Проценти за користування Кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, встановлені Кредитним договором. Надання кредитних коштів Відповідачу підтверджується меморіальним ордером № 65497 від 29 жовтня 2010 року. Починаючи з 10 серпня 2014 року Відповідач припинив виконувати кредитні зобов'язання з приводу повернення кредитних коштів, порушуючи умови Кредитного договору. Відповідно до п. 5.2.1. Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених Кредитним договором або чиним законодавством України. Згідно п. 5.2.4. Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником своїх зобов'язань за ним Договором Банк має право без отримання додаткової письмової згоди Позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за Договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна Позичальника, та або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агентства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов Договорів забезпечення. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до якого, Позивач набув право нового кредитора до Відповідача за Кредитним договором. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №080715ін, відповідно до якого, Позивач набув право Іпотекодержателя відносно предмета іпотеки, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з 2 (двох) жилих кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 246733 19). Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. У відповідності до п. 6.1., 6.2., 6.2.3.2. Іпотечного договору, у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язані, за Кредитним договором та/або Іпотечного договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги в повному, обсязі шляхом звернення на Предмет іпотеки, що здійснюється на розсуд Іпотекодержателя, не обмежуючись, шляхом продажу від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Згідно із положеннями ч. 1, ч. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 4.10. Кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань Позичальником за Договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування витрат та збитків Банку, пов'язаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього Договору. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитор зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з невиконання зобов'язань Відповідачем по поверненню кредитних коштів, по Кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 87242,92 гривень, а саме: заборгованості за кредитом, яка складає 39625,15 гривень, заборгованість по відсотках, яка становить 7517,92 гривень, а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 21 грудня 2016 року становить 40099,85 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої стороні (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги (боржника). Згідно п. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконані боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернень стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедур продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно ч. 1 п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальні-справ № 5 від 30.03.2012 (із змінами), резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернені стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункт 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог і всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно із рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Просить суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на Предмет іпотеки: двокімнатна квартира, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з 2 (двох) жилих кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 24673319)., що належить відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Циганенко В.В. від 29 жовтня 2013 року. Внесено запис про реєстрацію правочину в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером 4183959, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 87242,92 гривні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за Кредитним договором № 19/2010 від 29 жовтня 2010 року із [PERSON], шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі Договору купівлі-продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, із наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. А також стягнути з [PERSON] суму витрат на судовий збір у розмірі 1378,00 гривень. В судове засідання представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Денисюк С.О., яка діє на підставі Довіреності № 381 від 18 липня 2016 року (а.с.66), не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с.57). 30 січня 2017 року від представника позивача надійшло Клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с.65). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився. У зв'язку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ "Укрпошта"). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам- підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про звернення стягнення на Предмет іпотеки підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обгрунтованість. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства і підставами виникнення цивільних прав та обов»язків у тому числі, є дії осіб з укладання договорів та інших правочинів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 19/2010 від 29 жовтня 2010 року у відповідності до якого (п. 3.1) Відповідач отримав кредит в сумі 63400,00 грн. зі строком кредитування до 29 жовтня 2020 року під 19 % річних за користування кредитом (а.с.6-17). 29 жовтня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 19з/2010 від 29 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Циганенко В.В. та зареєстрованого за № 2975 (а.с.22-31). Відповідно до п. 2.1. Іпотечного договору, Іпотекодавець (Відповідач) передає в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з 2 (двох) жилих кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 24673319). Предмет іпотеки належить Відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Циганенко В.В. від 29 жовтня 2013 року. Внесено запис про реєстрацію правочину в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером 4183959. У відповідності до п. 2.2. Іпотечного договору, Предмет іпотеки оцінено у сумі 90580,00 гривень. У відповідності до п. 1.2. Іпотечного договору, Іпотекою забезпечується виконання Іпотекодавнем/Позичальником (Відповідачем) зобов'язань перед Іпотекодержателем, що виникають з Кредитного договору № 19/2010 від 29 жовтня 2010 року. У відповідності до п. 3.8. Кредитного договору, виконання Відповідачем (Позичальником) своїх зобов'язань за Кредитним договором забезпечується: - іпотекою нерухомого майна, що, стане власністю Позичальника/Відповідача у майбутньому а саме: а) двокімнатна квартира, загальною площею 54, 4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з 2 (двох) жилих кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 24673319). У відповідності до п. 1.1 Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Відповідачу грошові кошти, в порядку та на умовах, зазначених у Кредитному договорі, а Відповідач зобов'язується прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Банку Кредит, а також сплатити Проценти за користування Кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, встановлені Кредитним договором. Надання кредитних коштів Відповідачу підтверджується меморіальним ордером № 65497 від 29 жовтня 2010 року (а.с.21). Починаючи з 10 серпня 2014 року Відповідач припинив виконувати кредитні зобов'язання з приводу повернення кредитних коштів, порушуючи умови Кредитного договору. Відповідно до п. 5.2.1. Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених Кредитним договором або чинним законодавством України. Згідно п. 5.2.4. Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником своїх зобов'язань за ним Договором Банк має право без отримання додаткової письмової згоди Позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за Договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна Позичальника, та або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агентства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов Договорів забезпечення. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до якого, Позивач набув право нового кредитора до Відповідача за Кредитним договором (а.с. 41-43). 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №080715ін, відповідно до якого, Позивач набув право Іпотекодержателя відносно предмета іпотеки, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з 2 (двох) жилих кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 246733 19) (а.с. 44-45). Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. У відповідності до п. 6.1., 6.2., 6.2.3.2. Іпотечного договору, у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язані, за Кредитним договором та/або Іпотечного договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги в повному, обсязі шляхом звернення на Предмет іпотеки, що здійснюється на розсуд Іпотекодержателя, не обмежуючись, шляхом продажу від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Згідно із положеннями ч. 1, ч. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 4.10. Кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань Позичальником за Договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування витрат та збитків Банку, пов'язаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього Договору. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитор зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з невиконання зобов'язань Відповідачем по поверненню кредитних коштів, по Кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 87242,92 гривень, а саме: заборгованості за кредитом, яка складає 39625,15 гривень, заборгованість по відсотках, яка становить 7517,92 гривень, а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 21 грудня 2016 року становить 40099,85 гривень. Відповідно до п. 17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вказівок закону, умов договору та припиняються виконанням, проведеним належним чином, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього Договору та умов Кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, які поніс Іпотекодержатель. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, - тобто такий спосіб реалізації предмета іпотеки чітко регламентований діючим законодавством. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються Іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження Іпотекодавця. Пунктом 42 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 30.03.2012 р. передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом). Відповідно до ст. 591 Цивільного кодексу України, початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Таким чином, Позивач просить встановити початкову ціну, визначену на рівні не нижчому за звичайні ціни на предмет іпотеки: двокімнатна квартира, загальною площею 54, 4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з 2 (двох) жилих кімнат, за адресою: [ADDRESS], на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час її реалізації, що не суперечить ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 30.03.2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Дане положення не позбавляє права кредитора саме на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК, а також не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені (які за відповідні періоди не були стягнутими), передбачені договором за несвоєчасну сплату кредиту. Крім того, позиція Верховного суду України викладена в постанові № 3-71 гс 14 від 09.09.2014 року, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло законного права звернути стягнення на Предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 36 ЗУ "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; Відповідно до ст. 37 ЗУ "Про іпотеку", Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотеко держатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 37 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду ( на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Законом України "Про іпотеку", а саме: статтями 33, 36, 37 та Договором іпотеки визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття Іпотекодержателем права власності на нього за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. В пункті 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 зазначено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку» так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має визначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання прав іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації ( при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У зв'язку з вище наведеним суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про звернення стягнення на Предмет іпотеки, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з 2 (двох) жилих кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 24673319)., що належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Циганенко В.В. від 29 жовтня 2013 року. Внесено запис про реєстрацію правочину в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером 4183959, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 87242,92 гривні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за Кредитним договором № 19/2010 від 29 жовтня 2010 року із [PERSON], шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі Договору купівлі-продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, із наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу підлягають задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати ". У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Відповідно до п.6 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складала 1378,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1378,00 грн.(а.с.1). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки з [PERSON] З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved