Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» 06 грудня 2013 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 146-0191002/ФК08, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти. Вказував, що 02 липня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» був укладений договір про передачу активів, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні. Також позивач зазначав, що відповідачем умови договору не виконуються, станом на 15 жовтня 2013 року за відповідачем рахується заборгованість за договором на загальну суму 3158,13 грн. В поданій до суду позовній заяві просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 3158,13 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 146-0191002/ФК-08, за умовами якого банк відкрив відповідачу кредит в сумі 14000 грн. строком кредитування 24 місяці з датою повернення 24 вересня 2010 року та сплатою 24 % річних. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, банк виконав взяті на себе за договором зобов'язання, надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти. Відповідач [PERSON] порушувала свої договірні зобов'язання, в повному обсязі отримані кредитні кошти та нараховані відсотки не сплатила. Також встановлено, що 02 липня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта банк», до позивача перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними договорами. Станом на 02 липня 2010 року до позивача ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги на суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1795,03 грн. Станом на 15 жовтня 2013 року розмір невиконаних зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором складає загальну заборгованість в сумі 3158,13 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 1749,40 грн. та сума заборгованості за відсотками 1408,73 грн. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Тому суд вважає повністю обґрунтованими вимоги позивача до відповідача щодо стягнення боргу за кредитним договором. Твердження позивача про те, що не отримувала повідомлення про зміну кредитора жодним чином не спростовує обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим, відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживача" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 31 постанови від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). За умовами кредитного договору № 146-0191002/ФК-08 від 26 вересня 2008 року термін повернення кредитних коштів закінчився 24 вересня 2010 року. ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом 06 грудня 2013 року (до відділення поштового зв'язку позовна заява подана 02 грудня 2013 року), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За таких обставин, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed