Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами у цілому за адресою: [ADDRESS] Посилаються на те, що в 1955 році його баба, [PERSON] та дідо, [PERSON], побудували вищевказаний будинок. [INFO] помер [PERSON], а [INFO]. [PERSON], яка після своєї смерті залишила заповіт, відповідно до якого усе своє майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, а також все, на що вона за законом буде мати право, заповіла йому. В будинку [ADDRESS] він зареєстрований з 16.10.2007 р. та проживає з народження до сьогоднішнього дня. Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку після смерті баби немає. У порядку ст. 1268 ЦК України він звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, але йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники Кривської сільської ради та Тячівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилися. Надали суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були дідом та бабою [PERSON] За своє життя вони спорудили житловий будинок [ADDRESS]. Із витягу з погосподарської книги, від 30.06.20017 р., убачається, що вищевказаний будинок був зареєстрований за [PERSON] Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мін'юсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у судовому засіданні, встановлено, що будинок [ADDRESS] у відповідності до діючого на той час законодавства належав [PERSON] на праві приватної власності. Згідно заповіту [PERSON] від 27.06.2007 р. все її майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого б не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповідає [PERSON], Даний заповіт не відмінений і не скасований. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У спадкову масу на момент смерті [PERSON] входив житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. На даний час на ім'я позивача виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд балансова вартість вищевказаного будинку складає 860847 грв. З експлікації вищевказаного будинку вбачається, що він складається з коридору площею 7.6 м.кв., житлової кімнати - 17.3 м.кв., житлової кімнати 18.1 м.кв. та кухні - 7.5 м.кв. Відповідно до характеристики будівель і споруд, площа житлового будинку - 58 м.кв., господарської споруди - 19.1 м.кв., літня кухня - 48.9 м.кв., вбиральні - 1.2 м.кв., 32.7 м.кв. - огорожа. В ході судового розгляду було встановлено, що позивач відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину у встановленому законом порядку оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем. З листа Тячівської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, належне померлій у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У рішенні від 30.11. 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, враховуючи, що будинок був зареєстрований у погосподарській книзі за спадкодавцем, що на момент його будівництва прирівнювалося до його реєстрації, [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]., на належний спадкодавцю будинок відсутні правовстановлюючі документи які б дозволяли видати свідоцтво про спадщину, що перешкоджає позивачу оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на будинок. Судові витрати слід покласти на позивача. За таких обставин

Outcome: approved