Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати за нею право власності на 1/4 частину павільйону-бару, розташованого на [ADDRESS], так як зазначене майно є їх спільною сумісною власністю та було придбано нею з відповідачем за час шлюбу за спільні кошти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, на підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.26,27,37,58,65,80). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, суду пояснив, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2002 року по 2011 рік. В період перебування у шлюбі за спільні кошти купили ? частину павільйону-бару, розташованого на [ADDRESS], який оформили на чоловіка. Згоди про добровільний поділ майна вона з колишнім чоловіком досягти не можуть. Тому просили її позовні вимоги задовольнити та визнати за [PERSON] на підставі ст.60 СК України , що 1/2 частина павільйону-бару, розташованого на [ADDRESS]., зареєстрована на ім"я [PERSON] є спільною сумісною власністю подружжя і частка позивачки складає 1/4 частину спірного майна. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості та законності заявлених вимог, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 2011 рік, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 05.07.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси (а.с.4), та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2011 року про розірвання шлюбу. (а.с.5) В період перебування у шлюбі на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06.07.2006 року за №1735 на ім'я [PERSON] зі згоди його дружини було оформлено у власність ? частину павільйону-бару, розташованого на [ADDRESS]. (а.с.6,47,69) Згідно договору на вказаній земельній ділянці розташований торгівельний павільйон-бар «А», а також: «І» - мощіння, «ІІ» - огорожа, загальна площа павільйону-бару становить 149,0 кв.м. Ст. 60 СК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином судом на підставі вказаних доказів достовірно встановлено, що наявний на [ADDRESS] павільйон-бар було придбано подружжям [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти, а тому відповідно до ст. 60 СК України вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у власності складають по ? частині. На підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2006 року право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано на ім"я [PERSON], що підтверджується: витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстраційний №14741703, витягом з Реєстру права власності на нерухоме майно КП СВТГ Роздільнянського району "Бюро технічної інвентаризації" №11155975 від 07.07.2006 року, витягом про Реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно №409158.(а.с.7,46,49,83) Ст. 69 ч. 1 СК України, передбачено, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Згідно зі ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому суд вважає, що позов [PERSON] належить задовольнити та визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ? частину павільйону-бару, розташованого на [ADDRESS] і визнати за [PERSON] право власності на ? частину зазначеного павільйону-бару. Також суд вважає, що при розгляді даної справи необхідно визначити дійсну ціну позову та відповідний розмір судового збору, який підлягає сплаті за розгляд справи у суді. Відповідно до п.9 ч.1 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичній особі на праві власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна. Відповідно до ч.2 цієї статті якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред"явлення позову встановити точну ціну позову неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Згідно роз"яснень в п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" саме позивач визначає вартість спірного майна . Про те, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред"явлення позову встановити точну ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд . Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або поверненням переплаченого судового збору. Із позовної зави та матеріалів справи встановлено, що за ціну позов позивачем взята покупна ціна нерухомого майна павільйону-бару відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.2006 року за №1735, яка складала 151500 грн (а.с.6), при цьому вартість 1/4 частини визначена в розмірі 37875 грн і сплачено відповідно судовий збір в сумі 378,75 грн.(а.с.1) Оскільки позивач не є титульним власником вказаного майна і в неї були відсутні правовстановлюючі документи, суд при відкритті провадження по справі погодився з даною ціною позову і відповідно з розміром сплаченого судового збору. Однак суд вважає, що заявлена ціна позову не відповідає його дійсній вартості, а тому має місце недоплата судового збору . Сторони по справі не надали суду документи, які підтверджуються дійсну вартість торгівельного павільйону-бару, позивач від проведення товарознавчої експертизи відмовилась. Тому суд вважає за необхідне визначити остаточну суму судового збору в максимальному розмірі , встановленому Законом України "Про судовий збір", а саме в розмірі 3650 грн виходячи відповідно із ціни позову - 365000 грн. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача в порядку ст.88 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь позивача витрати по справ в розмірі 622,75 грн ( 378,75грн + 122 грн +122 грн) , а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 3031,25 грн. На підставі ст.ст.60,69,70,71 Сімейного кодексу України, ст.ст.368,372 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved