Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління акціонерне товариство «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], стверджуючи, що між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії Котовське відділення №2823 ВАТ "Ощадбанк" та [PERSON] 21 березня 2007 року було укладено кредитний договір №598-н, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит на загальну суму 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміні 17,00 %, а [PERSON] зобов'язалась у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком та [PERSON] 27 березня 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстровано у реєстрі за Р№982, предметом якого є: домоволодіння з господарчими спорудами, загальною площею 38,5 кв. м, житловою площею 27,7 кв. м, що знаходиться за адресою: Одеська область, Котовський район, с. Глибочок, вул. Івана Франка, 12, розташований на земельній ділянці площею 2500,00 кв. м. Однак, [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданого їй кредиту. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед публічним акціонерним товариством „Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 598-н від 21 березня2007 року у розмірі 8521,78 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 27 березня 2007 року зареєстрованого за Р№ 982, а саме на: домоволодіння, зазначене у плані під. літ. А, розмір загальною площею 38,5 кв. м., житловою площею - 27,7 кв. м., з господарчими спорудами: веранда літ. «а», сараї літ. «Б, В, Е», вбиральня літ. «Г», та знаходиться за адресою: с. Глибочок, вул. Івана Франка, 12, Котовського району, Одеської області, розташований на земельній ділянці розміром 2500 кв. м., яка знаходиться у користуванні [PERSON], згідно рішення та довідки Олексіївської сільської ради Котовського району Одеської області, домоволодіння належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Олексіївською сільською радою Котовського району Одеської області 28 листопада 2006 року на підставі рішення № 18 від 20 жовтня 2006 року, зареєстрованого в Котовському БТІ в книзі 1, номер запису 8, ст. 17, реєстраційний номер 16773900, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити [PERSON], [PERSON] з домоволодіння, з господарчими спорудами, загальною площею - 38,5 кв. м., житловою площею - 27,7 кв. м., яке знаходиться за адресою: с. Глибочок, вул. Івана Франка, 12, Котовського району, Одеської області, зі зняттям з реєстраційного обліку у Котовському районному відділі Головного управління Державної міграційної служб України в Одеській області; стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечували. [PERSON] в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. [PERSON] в судове засідання не зявилась, сповіщалась про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації свого місця проживання. Повідомлення про виклик повернулись із зазначенням, що відповідачка за вказаною адресою не проживає. Іншими даними про місце перебування чи роботи відповідачки суд не володіє. Згідно абзацу 5 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за місцем реєстрації проживання, вважається, що судовий виклик вручено їй належним чином. Представник Котовського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання не зявився, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії Котовське відділення №2823 ВАТ "Ощадбанк" та [PERSON] 21 березня 2007 року було укладено кредитний договір №598-н, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит на загальну суму 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміні 17,00 %, а [PERSON] зобов'язалась у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком та [PERSON] 27 березня 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстровано у реєстрі за Р№982, предметом якого є: домоволодіння з господарчими спорудами, загальною площею 38,5 кв. м, житловою площею 27,7 кв. м, що знаходиться за адресою: Одеська область, Котовський район, с. Глибочок, вул. Івана Франка, 12, розташований на земельній ділянці площею 2500,00 кв. м. Згідно п.1.4 договору іпотеки сторонами узгоджена сума предмету іпотеки у розмірі 16867,00 грн. Однак, [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданого їй кредиту, внаслідок чого станом на 18 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 8521,78 грн., з яких: прострочений основний борг по кредиту 956,13 грн., прострочені проценти за користування кредитом 3388,26 грн., пеня за прострочений основний борг по кредиту 454,13 грн., пеня за прострочені проценти за користування кредитом 650,43 грн., прострочена комісійна винагорода за кредитом 2345,96 грн., пеня за прострочену комісійну винагороду за кредитом 599,68 грн., сума інфляційних витрат за прострочення сум по кредиту 94,65 грн., сума інфляційних витрат за простроченими відсотками по кредиту 0,94 грн., 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту 31,60 грн. Згідно протоколу зустрічі з позичальником/поручителем від 20 лютого 2015 року, [PERSON] погодився на реалізацію заставного майна. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно із законом, договором. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» \~у разі \~\~порушення іпотекодавцем \~обов'язків, \~встановлених іпотечним \~\~договором, \~\~іпотекодержатель \~\~має \~\~право \~\~вимагати дострокового \~виконання \~основного \~зобов'язання, \~а \~в \~разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі \~невиконання \~або неналежного \~\~виконання \~\~боржником основного \~зобов'язання \~іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням \~шляхом \~звернення \~стягнення \~на предмет іпотеки. \~Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, \~встановлених статтею \~12 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст 33 Закону України «Про іпотеку» \~звернення стягнення \~\~на предмет \~іпотеки \~здійснюється \~на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у пункті 42 судам роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедурні продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу на прилюдних торгах підлягає задоволенню, оскільки дана вимога є обґрунтованою. Щодо позовних вимог про виселення відповідачів з будинку, який є предметом іпотеки, зі зняттям з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Спірне домоволодіння придбане [PERSON] до взяття кредитних коштів, та зареєстроване за ним на підставі свідоцтва про право власності, виданого Олексіївською сільською радою Котовського району Одеської області 28 листопада 2006 року на підставі рішення № 18 від 20 жовтня 2006 року. Враховуючи, що в іпотеку передано домоволодіння, придбане не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідачів із зазначеного будинку зі зняттям з реєстраційного обліку, без надання їм іншого постійного житла. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-1484цс15, від 11 листопада 2015 року № 6-1630цс15, від 03 лютого 2016 року за № 6-1449цс15, від 10 лютого 2016 року за № 6-2830цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. При таких обставинах, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial