Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2012 року відповідача визнано батьком [PERSON] та стягнуто на користь позивача аліменти у розмірі ? на утримання сина та 1/8 частини від всіх видів доходів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трьох років, щомісячно з дня подачі позовної заяви, тобто з 01.08.2011 року. Позивач зазначає, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шести років, без збереження заробітної плати. Оскільки син [PERSON] дуже часто та довго хворіє, він потребує домашнього догляду, тому позивач не має змоги працювати, а жодних інших доходів, крім аліментів, які стягуються в примусовому порядку, з відповідача вона не має. Відповідач має постійний заробіток (дохід), працює в ТОВ "Форт Україна", а тому має змогу утримувати їх дитину. У зв'язку з тим, що дитина часто хворіє, він не має змоги відвідувати дитячий садочок, тому позивач віддала його у міні-садочок, де вартість занять складає 950 грн. щомісячно. [PERSON] відмовляється від будь-яких видів спілкування із сином, допомоги у вихованні та іншої матеріальної допомоги на виховання сина позивачу не надає. На день подання позову фактично витрати на дитину, [PERSON] за період з 2013 року по 2014 рік складають 14 100 грн. У зв'язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на сина [PERSON] у розмірі 7050 грн. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити, додавши, що в даний час вона вже працює. В судове засідання відповідач та його представник не з'явилися, про причини своїх неявок суд не повідомили, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Під час розгляду справи представником відповідача було подано до суду заперечення на позовну заяву (а.с. 36-39). Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2012 року, суд вбачає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів задоволено частково, визнано [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітної дитини - сина [PERSON], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подачі заяви, тобто з 01.08.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня подачі заяви, тобто з 01.08.2011 року і до досягнення дитиною-[PERSON], [INFO], трьох років (а.с. 13-14). Згідно рішення № 437 лікувально-консультативної комісії КЗ ЦПМСД №2, [PERSON], [INFO] народження, часто хворіє хронічним аденаїдитом та алергічним ринітом. Згідно ст. 179 п. 2 КЗпП України, дитина потребує догляду матері та домашнього режиму з 02.08.2014 року по 02.02.2015 року (а.с.4). З витягу з наказу № 246-в від 30.07.2014 року, суд вбачає, що головному державному інспектору відділу організації взаємодії підрозділів та представництва інтересів Міндоходів та його територіальних органів управліня правової роботи [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати як жінці, дитина якої потребує домашнього догляду з 02.08.2014 року по 02.02.2015 року (а.с. 5). Судом встановлено, що 04.03.2013 року між ТОВ "Візард" та позивачем укладено договір №2013-393, відповідно до умов якого виконавець гарантує замовнику проведення 5 занять з міні-садочка на тиждень тривалістю 4 год. кожне, а замовник своєчасно оплачує та виконує вимоги виконавця, пов'язані з навчальним процесом. Навчальний місяць триває 4 тижні та вартіть одного навчального місяця становить 700 грн. (а.с. 6). З квитанції №1269/4 від 04.09.2013 року, вбачається, що позивачем було сплачено 700 грн. за користування навчальними матеріалами та обладнанням в міні-садочку (а.с. 7). Також з договору №2013-462 від 12.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Візард", суд вбачає, що позивач уклала договір щодо проведення одного заняття з загального розвитку на тиждень тривалістю 2 години та вартістю 200 грн. Термін дії договору - 1 рік (а.с. 8). З квитанцій № 2002/4 від 07.12.2013 року, № 2003/4 від 07.12.2013 року, № 231/4 від 08.02.2014 року, № 431/4 від 01.03.2014 року, № 620/4 від 22.03.2014 року, № 786/4 від 12.04.2014 року, № 1516/4 від 12.07.2014 року, № 1696/4 від 09.08.2014 року, № 1183/4 від 31.05.2014 року та № 1458/4 від 05.07.2014 року вбачається, що позивачем було сплачено за користування навчальними матеріалами та обладнанням на загальну суму 2050 грн. (а.с. 9, 10). 22.09.2014 року між [PERSON] та ТОВ "Візард" було укладено договір № 2014-193 щодо проведення 20 занять у міні-садочку на тиждень тривалістю 5 год. кожне. Навчальний місяць триває 4 тижні. Вартість одного навчального місяця становить 950,00 грн. Термін дії договору - 1 рік (а.с. 11). На виконання вимог вищевказаного договору позивачем було сплачено в загальній сумі 2850 грн., що підтверджується квитанціями № 1882/4 від 22.09.2014 року, № 2098/4 від 21.10.2014 року та № 34/4 від 07.11.2014 року (а.с. 12). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 14.07.2012 року, судом встановлено, що 14.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1191. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 40). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 26.12.2012 року відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 41). Факт своєчасної та повної сплати усіх призначених відповідачу аліментів, підтверджується довідками про утримання аліментів №93 від 09.04.2013р., №66 від 28.02.2014 року, № 475 від 24.12.2014року, виданих КНВО "Форум" МВС України (а.с.42-44), з яких також вбачається, що [PERSON] додатково сплачує також і пеню за несвоєчасну сплату аліментів. Таким чином, обсяг всіх утримань з заробітної плати відповідача складає 50%. Згідно абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року та ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 180, 185 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 185 ч. 1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наведене міститься і в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Пленум зазначає, що в цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Це кошти, які додатково витрачаються у зв'язку з собливими обставинами: на розвиток здібностей дитини - розумових, фізичних, музичних; на лікування дитини - придбання певних ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо. Позивач не надала суду жодного доказу, який би свідчив про понесення нею саме таких витрат. Такими додатковими витратами позивач вважає витрати на оплату навчання сина у Центрі розвитку дитини "Смайл". Сама по собі довідка про те, що дитина часто хворіє не свідчить про те, що в зв'язку з цим вона потребує додаткових витрат. Проте по своїй природі такі витрати не можуть відноситись до додаткових витрат, викликаних особливими обставинами. Це витрати, які відносяться до звичайних обставин утримання дітей та мають покриватися із визначеної суми аліментів на утримання [PERSON]. Крім того, питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини вирішено рішенням суду від 17.05.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed