Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

10.11.2017 року в провадження Октябрського районного суду м. Полтави надійшов вищевказаний позов, відповідно до якого позивач [PERSON] прохав суд визнати за ним право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на квартиру № [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 22.10.2014 року. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він, як рідний племінник, є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого дядька [PERSON], який помер 22.10.2014 року, та за життя не встиг закінчити процедуру приватизації квартири за адресою [ADDRESS]. Позивачем зазначено, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру він звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2017 року у звязку з відсутністю документів, які підтверджують право власності на спадкове майно. Позивачем зазначено, що за життя його дядька [PERSON] виявив бажання приватизувати вказану квартиру, у звязку з чим звертався до органу приватизації де написав заяву від 14.08.2014 року, однак спеціалістом його було повідомлено про необхідність отримати додаткові документи (довідку про склад сімї наймача, рішення про переоформлення особового рахунку). Позивачем також зазначено, що 18.08.2014 року [PERSON] отримав довідку про склад сімї, проте закінчити збір додаткових документів до заяви про приватизацію не встиг за життя. Вказане і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки позивач вважає, що як законний і єдиний спадкоємець, має право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа про право власності на вказану квартиру. А тому, на підставі статей 1, 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень ЦК України, які регулюють спадкові правовідносини, просив визнати за ним як спадкоємцем право на завершення приватизації вищевказаної квартири та одержання на неї відповідного правовстановлюючого документу. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. від 10.11.2017 р. задоволено заяву судді Андрієнко Г.В. про самовідвід, справу передано на визначення головуючого в порядку ч. 2 ст. 11-1 ЦПК України. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. від 17.11.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. від 27.11.2017 року зупинено провадження у справі. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 10.01.2018 року скасовано ухвалу судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. від 27.11.2017 року про зупинення провадження у справі, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. від 22.01.2018 року постановлено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи, призначено підготовче засідання. В межах строку, встановленого судом, 01.02.2018 року до суду від відповідача - Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечував проти позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідно до змісту ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Водночас позивачем не було надано суду жодного належного доказу на підтвердження існування фактичних обставин щодо вчинення відповідачами дій спрямованих на порушення, невизнання або оспорювання законних прав позивача у сфері спадкових правовідносин. Також у відзиві зазначено, що у силу статей 1, 3, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Отже, необхідною умовою для порушення питання щодо визнання права за спадкоємцями на завершення процедури приватизації квартири є наявність факту звернення спадкодавця з відповідною належно оформленою заявою до органу приватизації. Оскільки позивачем не доведено факт звернення спадкодавця до органу приватизації з такою заявою, належні докази прийняття такої заяви органом приватизації від спадкодавця відсутні, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. У відзиві зазначено, що доводи позивача про заповнення спадкодавцем відповідної заяви (бланку), збір ним за життя додаткових документів для подачі заяви про приватизацію квартири слід розцінювати як волевиявлення на приватизацію, але ж не її початок, що законом пов'язаний з фактом подачі до відповідного органу приватизації відповідної заяви та необхідних документів. Також, в межах строку, встановленого судом, 02.02.2018 року до суду від відповідача - Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечував проти позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачем не доведено факт звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації із оформленою заявою на приватизацію з доданими до неї необхідними документами, відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 369 (далі Положення), що є єдиною підставою для права позивача вимагати визнання за ним права власності на таку квартиру. Також, у відзиві зазначено, що відповідні заяви, згідно п. 18 Положення (абз. 3) повинні реєструватись в окремому журналі реєстрації заяв та прийняття документів органу приватизації. Надана позивачем копія заяви, заповнена за життя спадкодавцем [PERSON] не реєструвалась у такому журналі реєстрації; на заяві не міститься відмітки із вхідним реєстраційним номером органу приватизації. Таким чином, відповідач вважає, що за життя спадкодавець [PERSON], в розумінні вимог чинного законодавства про приватизацію, не розпочав процедуру приватизації, а тому позовні вимоги є безпідставними. 27.02.2018 року, до завершення підготовчого провадження у справі, до суду від представника третьої особи по справі начальника Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна дільниця № 2» Полтавської міської ради [PERSON], надійшли письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких останній прохав відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на наступне. Так, у поясненнях зазначено, що копія заяви [PERSON], що додається до позову, та довідка про склад сім'ї останнього дійсно були завірені печаткою КП «ЖЕО № 2», однак комунальне підприємтсво не є органом приватизації, і вказані дії КП «ЖЕО № 2» не свідчать про початок процедури приватизації, що згідно з чиним законодавством пов'язаний з подачею до органу приватизації належним чином оформленої заяви про приватизацію. За відсутності вказаного факту, доведенного належними доказами, - слід вважати, що процесс приватизації не був розпочатий суб'єктом права (спадкодавцем), а тому відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. від 21.03.2018 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач, адвокат позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд позов задовольнити. Представник відповідача - Територіальної громади в особі Полтавської міської ради [PERSON], представник відповідача - Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради [PERSON], та представник третьої особи по справі - Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна дільниця № 2» Полтавської міської ради [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, прохали суд відмовити в його задоволенні. 07.02.2018 року до суду від третьої особи по справі - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та зібрані докази в їх сукупності, встановив наступне. Позивач [PERSON], [INFO] є племінником рідного дядька [PERSON], що помер 22.10.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 278923, актовий запис № 1571 (а.с. 17). Після смерті [PERSON] була зареєстрована спадкова справа № 56711593, згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38761871 від 29.10.2014 р. (а.с. 23). Згідно з Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.11.2015 року приватним нотаріусомПолтавського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна (неотримана пенсія, грошові заощадження) [PERSON], який помер 22.10.2014 року, є його племінник [PERSON], [INFO] (а.с. 24). Згідно з Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2017 року, виданою приватним нотаріусомПолтавського міського нотаріального округу [PERSON], постановлено відмовити [PERSON], [INFO], у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на квартиру № 24, що знаходиться за адресою: місто Полтава, майдан Соборний, будинок 10а, після смерті його дядька - [PERSON], який помер 22 жовтня 2014 року, у звязку з тим, що він не надав документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вищезазначене майно (а.с. 25). Щодо вказаного спірного обєкта нерухомості, судом встановлено наступне. Вказана квартира надана [PERSON] Мухтар Таги-Огли (дід позивача) згідно з рішенням виконавчого комітету Октябрської районної ради народних депутатів м. Полтави від 22 липня 1963 року, та виданого ордеру № 557 від 22.07.1963 року (трьох кімнатна квартира загальною площею 41.27 кв. м [ADDRESS]). Пізніше, згідно з рішенням Полтавської міської ради від 21.09.1999 року, було змінено назву вулиці «Червона площа» на «Соборний майдан». Квартира № 24, що знаходиться за адресою: місто Полтава, майдан Соборний, будинок 10-А, є власністю територіальної громади м. Полтави (комунальна власність). КП «ЖЕО №2» є балансоутримувачем вказаного житлового будинку на підставі рішення Полтавської міської ради від 16.03.2012 року. Наймачем вказаної квартири був [PERSON], який помер 22.10.2014 року, інші зареєстровані у вказаній квартирі особи відсутні (згідно з довідкою про склад сімї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення КП «ЖЕО №2» від 18.08.2014 р. (а.с. 21). Як зазначено позивачем, [PERSON] за життя мав право та виявив бажання приватизувати вказану квартиру, у звязку з чим звертався до органу приватизації де отримав консультацію щодо зібрання необхідних документів, написав заяву від 14.08.2014 року про приватизацію (заповнив відповідний бланк), розпочав отримувати додаткові документи, для чого звертався до начальника КП «ЖЕО №2» за отриманням довідки про склад сімї, отримав таку довідку, завірив свій підпис на заяві про приватизацію печаткою КП «ЖЕО № 2». Позивач вважає, що вказаними діями [PERSON] розпочав процедуру приватизації, передбачену законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», але за життя не завершив, у звязку з чим вважає, що він, як єдиний спадкоємець за законом, успадкував в порядку ст. ст. 1216, 1218 ЦК України право, належне спадкодавцю [PERSON] на завершення процедури приватизації. Суд не може погодитись з таким твердженням позивача, з огляду на наступне. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті(стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, позивач, як єдиний спадкоємець після смерті свого рідного дядька є спадкоємцем всіх прав та обовязків, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Правовідносини в сфері приватизації житлового фонду регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 369 (далі Положення) та ін. Частиною 4 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1, 3, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Відповідно до п. 10 Положення органом приватизації є Управління майном комунальної власності, в даному випадку - Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради. З огляду на передбачене Законом, право на звернення до органу приватизації є особистим майновим правом субєкта, тісно повязане з ним, та реалізація якого залежить від його особистої волі, а тому таке право припиняється зі смертю даного субєкта права. Пунктом 17 Положення про порядок приватизації (що діяло на момент правовідносин) передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Однак вказаний вище Закон повязує початок реалізації права субєкта на приватизацію не з моментом виявлення ним бажання приватизувати обєкт нерухомості(про що свідчить отримання консультації, заповнення бланку заяви), а з моментом одержання органом приватизації належним чином оформленої заяви про приватизацію та необхідного переліку документів згідно з Положенням. Так, пунктом 18 Положення про порядок приватизації (що діяло на момент правовідносин) передбачено, що для здійснення приватизації, громадянином до органу приватизації подаються такі документи: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сімї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно із зазначеним Положенням (п. 18, абз. 3) відповідні заяви повинні реєструватись в окремому журналі реєстрації заяв та прийняття документів органу приватизації. Судом досліджено копію наявної в матеріалах справи Заяви [PERSON] на приватизацію (заповнений бланк) від 14.08.2018 року, підписану особисто [PERSON], підпис якого засвідчено печаткою КП «ЖЕО №2» (а.с. 20). На вказаній Заяві відсутні будь-які відмітки про прийняття її та реєстрацію органом приватизації - Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради; відсутній штамп вхідної кореспонденції про отримання даним органом заяви з присвоєним реєстраційним номером. Судом досліджено адвокатській запит адвоката [PERSON] (адвокат позивача у справі) від 10.10.2017 р. (а.с. 154) адресований Управлінню майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, відповідно до якого витребовувалась інформація щодо дати та вхідного номеру реєстрації заяви [PERSON] про приватизацію від 14.08.2014 року, а також про хід її виконання та прийнятого за результатом розгляду рішення. Згідно з відповіді на зазначений адвокатській запит, Управлінням повідомлено, що відповідно до пункту 18 Положення подані громадянами документи до органу приватизації реєструються в окремому журналі реєстрації заяв та прийнятих документів. Зазначена заява від імені [PERSON] від 13.08.2014 року до органу приватизації державного житлового фонду, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Полтави не подавалася та відповідно не реєструвалася у журналі реєстрації заяв та прийнятих документів. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. З документів, що надані стороною позивача в підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі із Заяви [PERSON] від 13.08.2014 року, не вбачається факту отримання (реєстрації) органом приватизації даної заяви. За таких обставин суд дійшов висновку, що за життя спадкодавець [PERSON] не розпочав процедуру приватизації, не реалізував своє право на звернення до відповідного органу приватизації із заявою про приватизацію, що було його особистим правом та припинилось з його смертю. Пленум Верховного Суду України в частині пятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 11.12.2013 року № 6-121цс13 зазначено, що існує неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить із такого. Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Відповідно до змісту ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів. Статтею 4 Цивільного-процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed