Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві зазначено, що 01.02.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFXRRХ07080469 відповідно до якого банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1918,76 грн. на строк 1 (один) рік з 01.02.2007 р. по 10.02.2008 р. включно зі сплатою 12,00% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, та сплатою щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 25,9 грн. Позичальник зобов'язався погашати заборгованість щомісячно в період з 05 по 10 число у розмірі 196,53 грн. яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат. Умови договору позивачем по справі виконано повністю. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором відповідно до умов договору та вимог закону. 19.03.2008 року Рогатинськитм районним судом Івано-Франківської області було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості в сумі 3184,09 грн. Станом на 13.12.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 19 097, 25 грн. ( в розрахунку суми заборгованості враховано суму, яка стягнута по судовому наказу), з яких: - 4 988, 25 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 12 723, 42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 885, 58 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з наведеним позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 19097, 25 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача Гураль Я.В. (діє на підставі довіреності № 5604-О від 25.11.2013 року) не з'явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання, призначені на 28.01.2014 року, 13.02.2014 року, 04.03.2014 року не прибув повторно і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, перевіривши та дослідиши усі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 лютого 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання строкового споживчого кредиту у розмірі 1918, 8 грн. зі сплатою 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 10 лютого 2008 року включно. Даний договір складається із анкети, заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19 березня 2008 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 1768, 17 грн. З розрахунку суми заборгованості позичальника [PERSON] вбачається, що станом на 13.12.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 19 097, 25 грн. з яких: - 4 988, 25 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 12 723, 42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 885, 58 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. З матеріалів справи вбачається, що дій щодо визнання боргу, які могли б бути підставою для переривання цього строку, [PERSON] не вчинив, а банк звернувся з вимогою про повернення заборгованості через п'ять років та десять місяців. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.267 ЦК України). За приписами частини 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З огляду на викладене, суд вважає, що із закінченням терміну повернення кредиту - 10 лютого 2008 року почався строк перебігу позовної давності на звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за договором № IFXRRХ07804690 від 01.02. 2007 року, який закінчився 10 лютого 2013 року. Позовна заява надійшла до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області 10 січня 2014 року, тобто з пропуском п'ятирічного строку позовної давності, який передбачений п.5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка", "Стандарт"). Згідно п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Положеннями ч.1 с.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. З заяви позичальника вбачається, що позивачем отримані кредитні кошти було використано на покупку товару. З наведеного вбачається, що такий кредит є споживчим, а договір, відповідно, одним із видів договору про надання споживчого кредиту. Згідно роз'яснень, даних у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Так як між сторонами укладено споживчий кредит, то позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFXRRХ07080469 від 01.02.2007 року слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі ст.ст. 267, 524,526, 530, 533,610-612, 622, 625 ЦК України

Outcome: dismissed