Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

В квітні 2013 року ПАТ КБ "Приват Банк", який є правонаступником ЗАТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.05.2008 року між ЗАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено договір № K3V0NN00000041. Відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а [PERSON] зобов'язувалась щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та інших витрат згідно умов. ЗАТ КБ "Приват Банк" надав [PERSON] кредитні кошти згідно з умовами договору, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідачка не виконує своїх зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідачки по кредитному договору перед позивачем в загальному розмірі 97991 грн. 28 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача. Також просив стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та зазначили, що термін дії кредитного договору був встановлений до травня 2009 року, а позовна заява подана банком до суду у квітні 2013 року, а отже позивачем пропущено строк звернення до суду. Просили застосувати позовну давність до усіх позовних вимог по стягненні заборгованості та відмовити у позові. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 08.05.2008 року між ЗАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено договір № K3V0NN00000041. Відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.7-9). Згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку зі зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства Комерційного банку "Приват Банк" на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк". Згідно умов договору [PERSON] прийняла на себе зобов'язання щомісяця в період з 20 по 25 числа сплачувати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 899,42 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та інших витрат згідно умов. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, банком зобов'язання за договором виконано, а позичальник [PERSON] в свою чергу порушила умови договору, відповідно до яких зобов'язувалася погашати кредит та проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором кредиту. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. У зв'язку з простроченням відповідачем платежів за кредитним договором, згідно з розрахунком (а.с. 4-6), станом на 28.02.2013 року заборгованість за кредитом становить - 12 957 грн. 28 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 4 349 грн. 11 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 238 грн. 88 коп. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка не виконує свої зобов'язання по кредитному договору № K3V0NN00000041 від 08.05.2008 року та протягом тривалого часу не розраховується з позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту. Враховуючи те, що зобов'язання не виконуються з вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по основному боргу в розмірі 12957 грн.28 коп та заборгованості за процентами за користування кредитом - 4349 грн.11 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 238 грн. 88 коп. підлягають задоволенню. Посилання представника відповідачки щодо застосування строку позовної давності в частині стягнення за основним зобов'язанням та процентах, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до положень ч.4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторонни від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості по пені та штрафу слід зазначити таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як передбачено ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 ЦК України) Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором складає - 75 541 грн. 66 коп., штраф (фіксована частина) - 205 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 4 654 грн. 35 коп. Згідно з ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), у цьому випадку до даних вимог, поширюється спеціальна позовна давність тривалістю один рік. Враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача в частині стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: partial