Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № MKG0SE00000402 від 21.07.2006 року, [PERSON], отримала кредит у сумі 10000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісія за користування кредитом та інших витрат. У порушення умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 23 січня 2014 року має заборгованість в сумі 40491,51 гривень, що складається з наступного: 2275,91 гривень - заборгованість за кредитом; 13641, 54 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 23374,06 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "Приватбанк". У зв'язку з чим просили стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати в сумі 404,92 гривні. Представник позивача Грицак Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги не визнає. Пояснює, що банк пропустив строки, які встановлені законом. Де вони були з 2006 року? Спеціально не подавали в суд, щоб нарахувати величезні проценти і пеню у 20 разів більшу, ніж сам кредит і збагатитися за рахунок людей. Вона їм повернула кредит ще у 2008 році, а вони на декілька гривень залишку нарахували 40 тисяч пені і процентів. Просить відмовити у задоволенні позову по строках давності. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши обставини справи, дослідивши їх докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKG0SE00000402 від 21 липня 2006 року, за яким банк надав останній кредит в сумі 10000 гривень зі сплатою 24 відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, та відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості. У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). З матеріалів справи досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що відповідачка, [PERSON] взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов договору, не виконувала, внаслідок чого за кредитним договором № MKG0SE00000402 від 21 липня 2006 року виникла заборгованість за кредитом. Станом на 23 січня 2014 року наявна заборгованість в сумі 40491,51 гривень, що складається з наступного: 2275,91 гривень - заборгованість за кредитом; 13641, 54 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 23374,06 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом достовірно встановлено, що відповідачкою порушені умови кредитного договору, зокрема прострочила свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, порушила графік погашення заборгованості за кредитом, отже, в даному випадку, має місце невиконання зобов'язання відповідачами. Між тим, відповідно до Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 256 ЦК України встановлено строк, який є позовною давністю, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, в тому числі, про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Із кредитного договору № MKG0SE00000402 від 21 липня 2006 року вбачається, що відповідачці надано строковий кредит, шляхом надання готівки через касу на строк з 21 липня 2006 року по 21 липня 2009 року включно. Отже, кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 21 липня 2009 року. Відповідачкою у заяві про розгляд справи за її відсутності зроблено заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. За змістом ст. 267 ЦК України у випадку, коли особа зробила заяву про застосування позовної давності, яка вже минула, суд має підстави для відмови в позові. За таких обставин, враховуючи, що відповідачкою заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, де особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні, суд відмовляє в задоволенні позову в цілій частині, тобто як і до основного зобов'язання, так і до стягнення штрафів за прострочення виконання зобов'язання, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Outcome: dismissed