Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору дарування 1/2 частини квартири недійсним. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] була рідною донькою [PERSON] . [PERSON] довгий час перебувала у тяжкому фізичному становищі, знаходячись на стаціонарному лікуванні з чисельними переломами та хронічною патологією органів кровообігу. В квітні 2016 року відповідач [PERSON] за допомогою медичної агенції „[INFO]" під керуванням ФО-П [PERSON] була найнята на роботу доглядальницею для [PERSON] , яка і доглядала за матір`ю позивача. 10.09.2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Таким чином, позивач вважає, що спірний договір був укладений з порушенням діючого законодавства, а саме: договір було вчинено особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а також суперечило волевиявленню дарувальника. Підпис в договорі від імені [PERSON] був поставлений невідомою особою [PERSON] , яка не мала права на підпис від імені дарувальниці. А сама дарувальниця не бажала дарувати вказану частину квартири відповідачу, оскільки мала власну доньку. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась жодного разу, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Представник 3-тьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кіщак Людмили Яківни Кіщак Д.С. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що приватний нотаріус Кіщак Л.Я. за заявою [PERSON] посвідчила та зареєструвала договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] згідно чинного законодавства. Дарувальник [PERSON] на момент укладення договору дарування мала переломи ключиці правої руки та шийки стегна, тому самостійно не могла підписати договір, про це нотаріус вказала в його тексті. Від її імені та за її дорученням правочин був підписаний [PERSON] на підставі ч.4, ст.207 ЦК України. Особу [PERSON] було встановлено та перевірено її дієздатність. Укладений договір повністю відповідав волі дарувальника, про що вона повідомила нотаріуса. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та надуманими. Заслухавши представників позивача та 3-ї особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1, ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1, ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1-2, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Позивач [PERSON] була рідною донькою [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності від 17.11.2004 року (а.с.115; 141). 22.11.2004 року вказане свідоцтво було зареєстроване в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" за №3597, що підтверджується ксерокопією інформаційної довідки вказаного Комунального підприємства (а.с.117). Таким чином, [PERSON] була співвласницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Дана квартира є двохкімнатної, ізольованою житловою площею 30,7 м2, загальною площею 51,0 м2, розташованою на 2 поверсі 9-типоверхового будинку, про що зазначено у технічному паспорті квартири (а.с.118-119), в якій на день укладення спірного правочину були зареєстровані 2 особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с.120). Як передбачено ч.1-2, ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За правилами ч.2, ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом виписки з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] з 12.01.2016 року по 14.01.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у травматологічному відділенні з діагнозом: закритий травматичний вивих лівого плеча, черезвертлюговий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, забійна рана м`яких тканин голови, хронічна патологія органів кровообігу (а.с.15). Також в квітні 2016 року відповідач [PERSON] за допомогою медичної агенції „[INFO]" під керуванням ФО-П [PERSON] була найнята на роботу доглядальницею для [PERSON] , яка і доглядала за матір`ю позивача (а.с.16-18). 10.09.2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS] , уклавши договір дарування 1/2 частини квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кіщак Людмилою Яківною і зареєстрований у реєстрі за №1459 (а.с.9-11; 99-100; 112-114). 10.09.2016 року о 15-51 годин приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кіщак Л.Я.внесла відомості про вчинений правочин до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12; 164). [INFO] [PERSON] померла. Вказані обставини не заперечувались учасниками справи, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.81 ЦПК України. Як зазначає ч.4, ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. За приписами п.6 Наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року „Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" у разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Як вбачається з тексту договору дарування 1/2 частини квартири від 10.09.2016 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з хворобою (перелом ключиці правої руки та перелом шийки стегна) [PERSON] за її дорученням, у її та моїй, нотаріуса присутності текст підписано [PERSON] . Особи сторін та особу, яка підписала договір встановлено, їх дієздатність також належність [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири перевірено (а.с.100, зворот. бік; 113, зворот. бік). Щодо встановлення нотаріусом вказаних осіб свідчать ксерокопії їх паспортів та ідентифікаційні номери на ім`я: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які знаходяться у нотаріальній справі (а.с.160-163). Згідно ч.1, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачає ч.1, ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як роз`яснює п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Таким чином, ствердження представника позивача про те, що спірний договір був підписаний невідомою та невстановленою особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони спростовуються описаними вище доказами по справі. Як регламентовано ч.2-3, глави 1 Наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року „Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. За змістом ксерокопій журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса (а.с.170-172) та реєстру для реєстрації нотаріальних дій (а.с.173-175) укладення та посвідчення спірного договору відбулось за місцем проживання дарувальника в [ADDRESS] , де були встановлені всі особи, які були сторонами договору та особа, яка підписала договір від імені [PERSON] . Також з тексту договору вбачається, що дарувальник [PERSON] діяла добровільно, відповідно до власного вільного волевиявлення, що відповідало її внутрішній волі, перебуваючи при здоровому розумі і ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомившись з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів (а.с.9; 99; 112). Вказані обставини спростовують ствердження представника позивача про те, що у дарувальника було відсутнє волевиявлення на вчинення даного правочину, а також спростовуються поясненнями представника 3-ї особи Кіщака Д.С. про те, що приватний нотаріус Кіщак Л.Я. особисто отримала відповідь на своє запитання від [PERSON] , що остання особисто бажає подарувати [PERSON] 1/2 частину спірної квартири. У відповідності до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як рекомендує п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивач та її представник не надали доказів суду, що при укладенні спірного договору дарувальник [PERSON] не мала волевиявлення на відчуження частини нерухомого майна, яке перебувало у її власності, а також відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності у [PERSON] , яка від імені дарувальника підписала спірний договір дарування, тому підстави для визнання спірного договору недійсним на підставі ч.2-3, ст.203 ЦК України відсутні, і в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити, як такої, що не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed