Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нагірна 21» з позовом про визначення частики та та поділ майна, що є у спільній частковій власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачам належить 61/100 частка у спільній власності, тому останні просили суд визначити розмір частки у спільній частковій власності власникам квартир [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по [ADDRESS]. Виділити в натурі 61/100 частину житлового будинку [NUMBER] власникам квартир [PERSON] (квартира [NUMBER]), [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартира [NUMBER]. Також позивачами було подано уточнюючу позовну заяву, згідно якої вони просять визначити розмір часток у праві спільної часткової власності, що належить: а) власникам квартири [NUMBER] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також власнику квартири [NUMBER] - [PERSON], в будинку [ADDRESS] б) власниці квартири [NUMBER] - [PERSON] у вищевказаному будинку. Поділити в натурі 61/100 частину житлового будинку [NUMBER] за вищевказаною адресою між співвласниками [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON], [PERSON], [PERSON] (кв. [NUMBER]) та власницею [PERSON] (кв. [NUMBER]), відповідно до розміру їм часток у праві власності на житло, з урахуванням їх прав на конкретні приватизовані квартири та частки у відповідних коридорах будинку. Стягнути з відповідача на їх користь понесені судові витрати. Відповідно до позовної заяви про зміну підстави позову позивачі просять суд: визначити розміри часток у праві спільної часткової власності, що належать:а) власникам квартири [NUMBER] - [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та власни\-ку квартири [NUMBER]- [PERSON]. в будинку [ADDRESS];б) власниці квартири [NUMBER] - [PERSON] у вищевказаному будинку. Виділити в натурі частинку будинку власникам квартир [PERSON] (квартира [NUMBER]) та власникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] (квартира [NUMBER]), з вищевказано\-го житлового будинку відповідно до розміру їх часток у праві власності на житло. В судовому засіданні представник позивачів[PERSON] позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні тим, які викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, надавши до суду письмові заперечення. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Об′єднання співвласників багатоквартирного будинку "Нагірна 21" в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представника позивачів [PERSON], відповідача [PERSON], її предстаника [PERSON], дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. [NUMBER] "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, позивачі являються власниками квартир [NUMBER],та [NUMBER], загальною площею 54.3кв.м., що складає 61/100 частки в квартирах [NUMBER], [NUMBER], зазначене вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 10.06.2008р. (а.с. 7). Згідно витягу про державну реєстрацію від 02.11.2010р. кожен з позивачів являється власником 61/400 частки (а.с. 8). [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], що складає 39/100 часток квартир [NUMBER], [NUMBER], що вбачається із договору дарування квартири від 25.12.2009р. та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 19.01.2010р. (а.с. 101, 102). До складу вказаної квартири увійшли кімната 3-1, частина коридору ІІІ площею 2.3кв.м., частина коридору ІV площею 4.2 кв.м., сараї в дворі будинку «Ж», «Л». В грудні 2011 р. будинок по [ADDRESS] передано на баланс та утримання ОСБВ «Нагірна-21». Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ч. 2 ст. 357 ЦК України визначає, що якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. В даному випадку з правстановлюючих документів, наданих позивачами, суд вбачає, що розмір їх частки встановлений, тому підстав для визначення розміру часток відсутні. Крім того «Інструкція про порядок поділу, виділу, розрахунку часток об'єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 8 червня 2007р. № 55 встановлює різні порядки розрахунку (визначення часток) на квартири в багатоквартирних будинках та будинки (садибного або дачного типу) п.п. 3.4, 3.7 Інструкції. Суд враховує пояснення наданні в судовому засіданні експерта, який зазначив, що чинна інструкція не передбачає розрахунку часток співвласників квартири відносно багатоквартирного житлового будинку. Саме тому розрахунок часток здійснювався експертом відносно квартир, які в цілому становили одиницю, яка і була взята експертом за основу. Щодо позовної вимоги про виділ в натурі часток то суд зазначає, що відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно із вимогами «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Мінжитлогкомунгоспу України від 18.06.2007 № 55 зокрема п.п 1.2. 3.10. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна (додаток 2). 3. Суб'єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об'єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об'єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Згідно із ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.1997р. №8 „Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", звернуто увагу судів на те, що разом з тим є окремі випадки розгляду справ без проведення експертиз, коли їх призначення є обов'язковим за законом або за обставинами справи. Ухвалою суду від 20 квітня 2016 року клопотання предстаника позивачів [PERSON] та відповідача були задоволені та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам ТОВ "Подільський центр судових експертиз". На вирішення експертів поставлено питання: 1.Визначити розмір часток у праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS], що належить кожному із співвласників: сім'ї [PERSON] (квартира [NUMBER]), [PERSON] (квартира [NUMBER]) та [PERSON] (квартира [NUMBER]). 2.Визначити варіанти виділу частину будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (квартира [NUMBER]) з частини житлового будинку відповідно до розміру часток у праві власності, в тому числі з врахуванням порядку фактичного користування житлового будинку. 3.Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, в тому числі ДБН В.2.2.-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення." виділити частки в об'єкті нерухомого майна - будинку [ADDRESS] відповідно до часток співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]? 4.Які варіанти виділення часток обєкта нерухомого майна - будинку [ADDRESS] можливо визначити відповідно до часток співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва? За результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи, судовим експертом [PERSON] від 28.03.2017р. було складено висновок №332 (а.с. 134-144), згідно якого розмір частки у праві спільної часткової власності житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] (квартира [NUMBER]) станом на час проведення дослідження складає 39/100. Розмір частки у праві спільної часткової власності житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], (квартира [NUMBER]) станом на час проведення дослідження складає 23/100. Розмір частки у праві спільної часткової власності житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], (квартира [NUMBER]) станом на час проведення дослідження складає 38/100. Приймаючи до уваги об'ємно - планувальні характеристики квартир [NUMBER],2,3 житлового будинку [ADDRESS], наявність приміщень спільного користування коридору ІІІ, коридору IV, які перебувають у власності та користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], через які передбачено прохід до кімнати 1-1, 2-1, 3-1, кухні, тому виділити частину будинку [ADDRESS] відповідно до розміру часток у праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] неможливо, у зв'язку з неможливістю виділення співвласникам квартири [NUMBER],2 ізольованих житлових та підсобних приміщень. Таким чином, експертом встановлено неможливість надання варіантів виділу часток будинку [ADDRESS] в натурі, які б відповідали ДБН. Таким чином, у зв'язку з неможливістю виділення часток в натурі варіанти виділу - не надаються. Беручи до уваги відповідний висновок №332 за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи від 28.03.2017р., виготовленим ТОВ "Подільський центр судових експертиз", суд звертає увагу на наступне. Відповідно до абз.1 п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. ДБН В. 2.2.-15-2005 "Житлові будинки . Основні положення" поширюються на проектування нових і реконструкцію житлових будинків. У квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухні, передпокій, санвузол, внутрішньо квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення. Типи квартир за кількістю житлових кімнат і їхні площі слід приймати: Нижня і верхня межа площі, квартир, кв.м. з кількістю кімнат 1 має складати 30-40 кв.м., 2 кімнати - 48-58 кв.м., 3 кімнати - 60-70 кв.м., 4 кімнати - 74-85 кв.м. П.2.23. Рівень комфорту і склад приміщень квартир і одноквартирних будинків у будівлях житла І категорії визначається завданням на проектування, при цьому межа площі квартир повинна бути не нижче від відповідних показників квартир, наведених у таблиці. П.2.24. Площа загальної кімнати в одноквартирній квартирі повинна бути не меншою 15 м2, в інших квартирах - не менше 17 м2, мін. площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 м2. П.2.27. В однокімнатних квартирах допускається суміщений санвузол (ванна, умивальник, унітаз ). Мінімальна площа санвузлів - 3,8 м2. П.2.30. Ширина підсобних приміщень квартир повинна бути не менше : кухні 1,8 м, передпокою - 1,5 м, коридорів, що ведуть до житлових кімнат - 1,1 м. П.3.4. Природне освітлення повинні мати житлові кімнати, кухні, не каналізовані вбиральні. Крім того, судом також враховується наступне. Як зазначено у висновку експерта № 332 та з оглянутої судом інвентарної справи № 1483 (на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS]), у 2013 році до квартири [NUMBER] та кв. [NUMBER], яка належить [PERSON] здійснено прибудову з окремим входом та влаштовано дверний отвір до приміщення кімнати квартири [NUMBER]. Відповідно до декларації про готовність об'єктів до експлуатації, яка зареєстрована інспекцією ДАБК у Вінницькій області 04.09.2013р. за №ВН 143132470657 вказана прибудова була прийнята до експлуатації на [PERSON] та зареєстровано за ним право власності. Вказана особа до участі у справі у якості співвідповідача залучена не була, отже, і вирішувати питання про виділ в натурі об'єкта нерухомого майна без залучення його власника не є можливим. Разом з тим, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Також, Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Відповідачем було понесено судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 2925грн, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру та акту виконаних робіт, розрахунок в якому відповідає вимогам Закону України «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу в цивільних та адміністративних справах». Повноваження адвоката підтверджені належними і допустими доказами, тому підлягають стягненню з позивачів на користь відповідача. Інших документально підтверджених судових витрат, відповідно до матеріалів справи, не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved