Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулась до суду із даним позовом у якому просила суд визнати недійсним кредитний договір № 68462 від 21 лютого 2019 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 21 лютого 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Є-КЕШ" укладено кредитний договір № 68462. За умовами вказаного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 1800 грн. 00 коп. строком на - 30 календарних днів на споживчі цілі, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах встановлених договором. Відповідно до п.2.2. кредитного договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,5 % в день. Позивач зазначає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача, зокрема ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Стверджує, що з формулювання підпункту п. 13.10. кредитного договору абсолютно не вбачається яку саме інформацію було їй надано і які норми споживчого законодавства роз`яснено і чи здійснювалося це взагалі. Вважає, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. При укладенні кредитного договору через неналежну інформованість з боку відповідача та необізнаність вона не могла у повному обсязі оцінити умові договору кредиту на предмет їх вигідності так як не було належним чином детально роз`яснено працівниками фінансової установи їх умови. Крім того, на її думку, при укладенні кредитного договору відповідачем застосовані несправедливі умови договору, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків) вартості продукції, у разі невиконання зобов`язань за договором, що за розрахунком позивача становить 1080,00 гривень, що відповідно п.5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є не справедливою умовою, а тому п. 8.3 спірного кредитного договору просить визнати недійсним, згідно з яким, у разі виникнення простроченої заборгованості, починаючи з дня наступного за останнім днем строку користування кредитом і впродовж наступних 2 (двох) днів, нараховується пеня у розмірі 1 (один)% від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня існування простроченої заборгованості позичальнику нараховується пеня у розмірі 2 (два) % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення. Позивач також стверджує, що відповідачем порушені норми встановлені абз.5,11 п.2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", зокрема їй не було повідомлено з боку відповідача про умови та строки обробки персональних даних. На її думку, відсутність у кредитному договорі права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, є порушенням закону та підставою для визнання підпунктів п. 13.10. Кредитного договору, щодо обробки персональних даних, не дійсними. Позивачем у досудовому порядку неодноразово надсилались листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення, тому вона була змушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2020 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, сторонам встановлені строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надала клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує. Представник ТОВ "Є-КЕШ" в судове засідання також не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 03 вересня 2020 року до суду від ТОВ "Є-КЕШ" надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. У відзиві зазначалося, що 21 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Є-КЕШ" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 68462 на підставі Примірного договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що затверджений 16.11.2018 р. наказом директора ТОВ "Є-КЕШ" №16/11-02 та Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю "Є-КЕШ", затверджені 28.12.2018р. наказом директора ТОВ "Є-КЕШ" № 2812-01. Примірний кредитний договір та Правил надання коштів у позику розміщені у вільному доступі на веб-сайті ТОВ "Є-КЕШ" www.e-cash.com.ua в розділі "Юридична інформація" і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит має можливість ознайомитись з цими та іншими документами перед укладанням кредитного договору. Позивач в момент реєстрації на сайті відповідача створив власний Особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок та забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлюється порядок укладення кредитного договору між ТОВ "Є-КЕШ" та [PERSON] . Так, позивачем виконано всі дії, а саме створено Особистий кабінет, завантажено фотографію, заповнено заявку на отримання Кредиту, надано підтвердження ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику та з інформацією зазначеною в ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", які свідчать про її свідомий вибір та обізнаність зі всіма умовами при укладені Кредитного договору. На спростування доводів позивача щодо ненадання повної інформації про умови кредитування відповідач зауважує, що на офіційному сайті останнього у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо Договору кредиту та порядку його укладення, з якими позивач мав можливість детально ознайомитися перед підписанням договору. Після погодження з позивачем умов надання кредиту позивач уклала з відповідачем електронний Кредитний договір, який був підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "545559", що повністю відповідає вимогам п.п. 6,8 ст.11 таст.12 Закону України "Про електронну комерцію". Згідно п.2.1. Кредитного договору Кредитодавець надав Позичальнику кредит в сумі 1800,00 грн. Згідно п.1.2. Кредитного договору строк, на який видається кредит - 30 календарних днів. Згідно п.2.2. Кредитного договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,5% в день. Згідно п. 5.7. Кредитного договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 547,5%. В період з 22.03.2019 по 25.05.2019 р. між позичальником та кредитодавцем було укладено додаткових угод №1-7 до Кредитного договору щодо продовження терміну платежу до 08.06.2019 р. Станом на 08.06.2019р. позичальник не виконав свої зобов`язання перед Кредитодавцем щодо повернення суми кредиту та сплати в зв`язку з чим у Позичальника виникла прострочена заборгованість, яку Позичальник і досі не погасив, в зв`язку з чим у Позичальника також виникли зобов`язання зі сплати пені. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що розрахована позивачем сума компенсації у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань за п.8.3,8.4 Кредитного договору, не є несправедливою умовою договору у відповідності до вимог п.5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", так як вказана сума є меншою за 50 % від суми отриманого кредиту (1900,76 грн.) сума боргу 5526, 00 грн. Посилання позивача на те, що при укладенні Кредитного договору порушено вимоги ЗУ "Про захист персональних даних", відповідач вважає неправомірним, з огляду на те, що згода на обробку персональних даних, надана позивачем під час прожодження реєстрації в ІТС відповідача та при укладанні із відповідачем кредитного договору і підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, містить виключний перелік даних, які передаються на обробку, а при укладенні Кредитного договору позивач ознайомлювалася з обсягом та метою обробки його персональних даних. Відповідач зазначає, що це не перший кредит, який отримав позивач у ТОВ "Є-КЕШ", а тому була добре обізнана з процедурою, яка діє на підприємстві відповідача щодо умов укладання кредитного договору в ІТС товариства. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Є-КЕШ" та [PERSON] , відповідно до п.1.1 якого, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договору, а позичальник зобовязується повернутикредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Строк кредиту, відповідно до п.1.2 Договору, становить 30 календарних днів. Загальний розмір наданого кредиту 1800 грн. 00 коп. (п.2.1). Згідно п. 2.2. договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою і складає 1,5 % в день. Згідно п. 5.7. Кредитного договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 547,5%. Згідно п.5.8 Договору, відповідно до вимог чинного законодавства України загальна вартість кредиту для позичальника становить 2610 грн. Відповідно до п.8.3 Договору, у разі виникнення простроченої заборгованості, починаючи з дня наступного за останнім днем строку користування кредитом і впродовж наступних 2 (двох) днів, нараховується пеня у розмірі 1 (один)% від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення. Починаючи з 4 (четвертого) дня існування простроченої заборгованості позичальнику нараховується пеня у розмірі 2 (два) % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення. Згідно п. 8.4 договору загальний розмір пені, що підлягає нарахуванню позичальникові за прострочення виконання грошового зобовязання, не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 3.4.1 позичальник має право протягом 14 календарних днів змоменту укладення цього договору відмовитися від договру (одержання кредиту) без пояснення причин , в тому числі в разі отримання грошових коштів. Згідно п.13.3, договору, правила розміщені на сайті кредитодавця за посиланням https://e-cash.com.ua/. Укладанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом правил. Відповідно до п.13.10 Договору, позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію , зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідно до п.4.1 Правил відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію" ці Правила є Публічною пропозицією Товариства укласти кредитний договір на умовах встановлених Товариством. Згідно п. 5. 1 Правил сторони домовилися в частині підписання догоовру керватися вимогами Закону України "Про електронну комерцію". 22 березня 2019 року між ТОВ "Є-КЕШ" та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 23 березня 2019 р. 22 березня 2019 року між ТОВ "Є-КЕШ" та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до Кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 02 квітня 2019 р. 01 квітня 2019 року між ТОВ "Є-КЕШ" та [PERSON] укладено додаткову угоду №3 до Кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 12 квітня 2019 р. 12 квітня 2019 року між ТОВ "Є-КЕШ" та [PERSON] укладено додаткову угоду №4 до Кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 22 квітня 2019 р. 21 квітня 2019 року між ТОВ "Є-КЕШ" та [PERSON] укладено додаткову угоду №5 до Кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 06 травня 2019 р. 06 травня 2019 року між ТОВ "Є-КЕШ" та [PERSON] укладено додаткову угоду №6 до Кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 20 травня 2019 р. 25 травня 2019 року між ТОВ "Є-КЕШ" та [PERSON] укладено додаткову угоду №7 до Кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 08 червня 2019 р. Із довідки про укладений кредитний договір №68462 від 21 лютого 2019 року, вбачається, що станом на 27.05.2019р. позичальнику [PERSON] нараховано заборгованість за вказаним договором, з яких: 1800 грн. - сума кредиту, 3726 грн. - відсотки, 1900, 76 - пеня. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 та ч.3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 ЦК України робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме, коли: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; недотримано встановленої законом форми правочину; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Крім того, свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Отже, з врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". За приписами ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію"). Частина 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Приписами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.12 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (в редакції, чинній на час укладення договору), клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов`язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати таку інформацію: 1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов`язковому оприлюдненню; 2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів; 3) перелік послуг, що надаються фінансовою установою; 4) ціну/тарифи фінансових послуг; 5) кількість акцій фінансової установи, які знаходяться у власності членів її виконавчого органу, та перелік осіб, частки яких у статутному капіталі фінансової установи перевищують п`ять відсотків; 6) іншу інформацію з питань надання фінансових послуг та інформацію, право на отримання якої закріплено в законах України. Згідно ч.2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (в редакції, чинній на час укладення договору) фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 5.2,5.3,5.4 Правил, позичальник підтверджує, що алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує Заявник шляхом реєстрації на Сайті Товариства засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі та заповнення Заявки, в тому числі, але не виключно, шляхом направлення йому смс-повідомлення за номером телефону, вказаним Заявником під час заповнення Заявки, та яка додається (приєднується) до електронного повідомлення від Заявника, є його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, використовується ним в якості його власноручного підпису та є підтвердженням його особистості. Позичальник визнає всі документи, засвідчені з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням із документами в письмовій формі, підписаними власноручно. Позичальник визнає, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в повідомленнях, переданих в рамках користування Особистим кабінетом, призводить до юридичних наслідків, аналогічно з використанням власноручного підпису відповідно до вимог законів.Сторони підтверджують, що даний електронний Договір та всі Додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] підписуючи договір, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з усіма його умовами, зокрема, щодо ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ "Є-КЕШ", та приймаючи до уваги, що доступ до вказаних Правил є вільним, тому позивач мала можливість та час безперешкодно ознайомитися з ними на офіційному сайті відповідача, та в разі незгоди з ними відмовитися від підписання договору, в зв`язку з чим доводи позивача про ненадання відповідачем інформації, яка стосується наданих фінансових послуг є безпідставними. Стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення договору) передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Отже, посилання позивача на недотримання відповідачем вимог частини 2 вищевказаної статті є недоречними та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки дана частина виключена у відповідності до Закону України №1734-VІІІ від 15 листопада 2016 року. Також, у Договорі зазначено, що позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитора інформацію, що визначена ч.2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та підписанням договору, підтвердила, що отримала від відповідача всю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору та погодився з ними. Також, позивач вважає, що умови Договору, а саме п.8.3 оспорюваного договору є несправедливим в розумінні п.5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без навязування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобовязана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до змісту п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає, що дані умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, так як споживачу, у разі невиконання ним зобов`язань за договором, встановлено непропорційно суму компенсації, яка перевищує п`ятдесят відсотків вартості отриманого кредиту. Позивач отримала кредит в розмірі 1800 грн, а пені їй нараховано 1900, 76 грн. Крім того, на думку позивача, п.13.10 договору незаконним та суперечить абз.5, 11 ч.2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних". Відповідно до п.13.10 Договору, позичальник підтверджує, що: -отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"; -повідомлений про свої права відповідно до статті 8 Закону України "Про захист персональних даних"; -інформація, надана Кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; -повідомлений про мету обробки Кредитодавцем персональних даних Позичальника (будь-яка інформація про фізичну особу, в тому числі, але не виключно, інформація щодо: прізвища, імені, по батькові, інформації, яка зазначена в паспорті (або іншому документі, що посвідчує особу), реєстраційного номеру: облікової картки платника податків, громадянства, місця проживання або перебування, місця роботи, посади, номерів контактних телефонів/факсів, дані про платоспроможність Позичальника, у тому числі, про належність йому на праві власності майна, про розмір доходів, адреси електронної пошти тощо, а саме: з метою оцінки фінансового стану Позичальника та його спроможності виконати зобов`язання за Договором, а також захисту своїх прав та інтересів; -надав згоду на те, що Кредитодавець має право звертатись за інформацією про фінансовий стан Позичальника до третіх осіб, які пов`язані з Позичальником родинними, сімейними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті Позичальника; -надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань Позичальника перед Кредитодавцем на підставі цього Договору, Кредитодавець має право передати Персональні дані Позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, бюро кредитних історій, кредитним установам, колекторським компаніям, юридичним фірмам, адвокатам тощо) для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення Заборгованості за Договором, пені, збитків та застосування інших засобів впливу правового характеру; -діє зі згоди другого з подружжя; -надав згоду, виступаючи в якості суб`єкта персональних даних і суб`єкта кредитної історії, на передачу своїх персональних даних в бюро кредитних історій, на отримання та їх обробку з метою оцінки фінансового стану Заявника та його спроможності виконати зобов`язання за цим Договором, а також захисту прав та інтересів Кредитодавця; -для відступлення прав вимоги за цим Договором Кредитодавцю не потрібно будь- яке погодження Позичальника; -вся інформація надана Кредитодавцю, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; -отримав від Кредитодавця повну і достовірну інформацію про особу кредитодавця та місцезнаходження, а також умови отримання кредиту; Враховуючи, що позивач підписуючи Договір, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з усіма його умовами та підтвердила факт ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ "Є-КЕШ", а також надала свою добровільну згоду на обробку її персональних даних. Згідно ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних", згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Відповідно до абз.5 та 11 ч.2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", суб`єкт персональних даних має право: 5) пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; 11) відкликати згоду на обробку персональних даних. Згідно п.3 ч.1ст. 11 Закону України "Про захист персональних даних", підставою для обробки персональних даних, зокрема є укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Отже, відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими. Таким чином, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо незаконності п. 13.10 договору, та що він суперечить абз.5, 11 п.2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних". Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи вищевикладене, визнання судом недійсним п. 8.3 оспорюваного кредитного договору від 21 лютого 2019 року № 68462, не має наслідком визнання недійсним такого договору вцілому. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено підстави для часткового задоволення позовних вимог, зокрема щодо визнання недійсним п. 8.3 оспорюваного кредитного договору від 21 лютого 2019 року № 68462.

Outcome: partial