Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання станом на 01.06.2015 року в розмірі 6 478 грн. 55 коп., мотивуючи тим, що позивач надає послуги теплопостачання в квартиру відповідача, який неналежно проводить оплату за надані послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість. В судовому засіданні 27 жовтня 2015 року представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заборгованість послуги теплопостачання станом на 01.06.2015 року в розмірі 3 658 грн. 24 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити позов повністю. Відповідач в судові засідання не з'являвся, 04 серпня 2015 року до суду надійшли письмові заперечення на позов в яких вказав, що позовні вимоги не визнає оскільки рішенням суду від 27.01.2011 року з нього вже стягнуто заборгованість, але позивач знову хоче стягнути заборгованість в розмірі 6044 грн., яка утворилась до 01.06.2012 року. Також відповідач просить застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобов'язання по оплаті наданих послуг теплопостачання. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, позивач надавав послуги теплопостачання та гарячого водопостачання відповідачу-споживачу, який проживає в квартирі [ADDRESS] Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Нарахування по оплаті наданих послуг позивачем проводились у відповідності до п. 17 вище зазначених правил, за змістом якого вартість послуг опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження вартості теплової енергії за 1 м. кв. квартири на її загальну площу. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 року, Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Внаслідок неналежного виконання споживачем - відповідачем зобов'язання по оплаті наданих послуг станом на 01.06.2015 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем в загальній сумі 3 685 грн. 24 коп. 24.12.2009 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» «Івано-Франківськтеплокомуненерго» зверталось з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 6212 грн. 16 коп. (станом на 01.12.2009 року). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.01.2011 року позов задоволено частково в сумі 2 793 грн. 31 коп., в решті позовних вимог - 3418 грн. 85 коп. відмовлено. Заборгованість стягнуто за період з 01.01.2007 року по 30.11.2009 року (а.с.32-34). Згідно представленого позивачем розрахунку боргу за надані відповідачу послуги встановлено, що позивачем пред'явлено позов про стягнення заборгованості яка утворилась ще до 01.06.2012 року та по даний час. При цьому, в розрахунку зазначено, що борг станом на 01.06.2012 року становив 3250 грн. 78 коп. (а.с.26). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач пред'явив позов 08.07.2015 року про стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась до 01.06.2012 року. За червень-грудень 2012 року відповідачу нараховано 609 грн. 85 грн., оплачено 72 грн. 92 коп., неоплачена заборгованість 536 грн. 93 коп. За 2013 рік відповідачу нараховано до оплати 1259 грн. 32 коп., оплачено 1347 грн. 70 коп., переплата становить 88 грн. 38 коп. За 2014 рік відповідачу нараховано до оплати 1248 грн. 94 коп., оплачено 1209 грн. 31 коп., неоплачена заборгованість 39 грн. 63 коп. За січень-травень 2015 року відповідачу нараховано до оплати 572 грн. 66 коп., оплачено 675 грн. 43 коп., переплата становить 102 грн. 77 коп. (а.с.26). Отже, в 2013 році відповідачем оплачено заборгованість (частково) 88 грн. 38 коп. (переплата) за 2012 рік в якому заборгованість становила 536 грн. 93 коп. В 2015 році відповідач оплатив заборгованість за 2012 рік, яка залишалась не погашено повністю та заборгованість за 2014 рік в розмірі 39 грн. 63 коп. Таким чином залишок неоплаченої заборгованості з 01 липня 2012 року по 08 липня 2015 року (в межах строку позовної давності) становить 385 грн. 41 коп. Те що в 2013 та 2015 роках відповідачкою оплачено більше ніж йому нараховано позивачем не свідчить про визнання відповідачем заборгованості, оскільки копій квитанцій чи інших розрахункових документів, в яких було б вказано, що відповідачем сплачується саме заборгованість за період до 01.06.2012 року позивачем суду не надано. Посилання представника позивача на те, що попередньо позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3715 грн. 73 коп., а це свідчить про переривання строку позовної давності безпідставними виходячи з наступного. Загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В даній справі відповідач просив про застосування позовної давності. За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а тому помилковим є твердження представника позивача про переривання строку позовної давності у зв'язку із зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу. Отже, саме пред'явлення позову, а не звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є підставою для переривання строку позовної давності. Законодавець у ЦПК України чітко розрізняє поняття позовної давності та вимог до позовної заяви та поняття заяви про видачу судового наказу та вимоги до неї. Представник позивач в судовому засіданні про поновлення строку позовної давності не заявляла. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності в сумі 385 грн. 41 коп. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові втрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №-630 від 21.07.2005 року, ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст. 257, 261 ч.1, 267 ч.4, 509, 526, ч. 2 ст. 651 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial