Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк Камбіо" про визнання правовідношення за кредитним договором припиненим. Позовні вимоги обгрунтовані наступним 10.07.2013 р. - між Позивачем та ПАТ "Банк Камбіо" укладено Кредитний договір №981ф/01-2013, сума - 5 500 000.00 гривень, строк повернення -30.11.2015 р. Зобов`язання за Кредитним договором забезпечені іпотекою:Договором іпотеки від 10.07.2013р., за реєстр. №1809, Договором іпотеки від 10.07.2013 р. Кредитний договір також забезпечено Договором поруки від 10.07.2013 р., укладеним між Позивачем, Відповідачем та Третьою особою- [PERSON] . Відповідно до п. 2 якого Розділу 1, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; в п. З Розділу 1 встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів.20.08.2014 року - між ПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON] було укладено Договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти), яким додатково забезпечено Кредитний договір, згідно якого [PERSON] передала в заставу свої майнові права - право вимоги грошових коштів у розмірі 5 500 000.00 гривень по Договору №20-303 строкового банківського вкладу (депозиту) від 10.07.2013 п., укладеному з ПАТ "Банк Камбіо". 11.09.2014 року - з поточного рахунку [PERSON] [NUMBER] було перераховано: 5 500 000.00 гривень на рахунок Позивача № [NUMBER] , якими було погашено заборгованість за кредитом; 22 301,37 гривень на рахунок Позивача№ [NUMBER] . якими було погашено заборгованість за відсотками. Таким чином [PERSON] , як поручителем за Договором поруки від 10.07.2013 року, було повністю погашено заборгованість Позивача за Кредитним договором №981ф/01- 2013 від 10.07.2013 р. Внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем - [PERSON] , відбулась заміна кредитора у зобов`язанні - в Кредитному договорі №981ф/01-2013 від 10.07.2013 р., права кредитора замість ПАТ "Банк Камбіо" набула [PERSON] як це передбачено пунктом 3 частини 1 ст. 512 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити ,визнати правовідношення між Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо" та [PERSON] за Кредитним договором №981ф/02-2013 від 10.07.2013р. припиненими. Представник відповідач надав відзив,в судовому засіданні просив відмовити в позові. Відповідач вважає, що зобов`язання за кредитним договором Позивача не було виконано належним чином у зв`язку з тим, що Наказом Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" № 109 від 18.07.2018 року було затверджено Акт Комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності, згідно з яким виявлено ознаки нікчемностіна підставі п. 7 ч. З ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у правочинах:Правочин щодо відступлення/розірвання/припинення Договору іпотеки від 10.07.2013, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тюріною В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1809, укладеним між ПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON] ; Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 14.02.2019р. відкрито провадження по справі в порядку загального провадження. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено , що 10.07.2014 р. - між Позивачем та ПАТ "Банк Камбіо" укладено Кредитний договір №981ф/01-2013, сума - 5 500 000.00 гривень, строк повернення -30.11.2015 р. Зобов`язання за Кредитним договором забезпечені іпотекою:Договором іпотеки від 10.07.2013р., за реєстр. №1809, Договором іпотеки від 10.07.2013 р., за реєстр.№ 1811. Кредитний договір також забезпечено Договором поруки від 10.07.2013 р., укладеним між Позивачем, Відповідачем та Третьою особою- [PERSON] . Відповідно до п. 2 якого Розділу 1, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; в п. З Розділу 1 встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів. 20.08.2015 року - між ПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON] було укладено Договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти), яким додатково забезпечено Кредитний договір, згідно якого [PERSON] передала і заставу свої майнові права - право вимоги грошових коштів у розмірі 5 500 000.00 гривень по Договору №20-303 строкового банківського вкладу (депозиту) від 10.07.2013 п., укладеному з ПАТ "Банк Камбіо". 11.09.2015 року - з поточного рахунку [PERSON] [NUMBER] було перераховано: 5 500 000.00 гривень на рахунок Позивача № [NUMBER] , якими було погашено заборгованість за кредитом; 22 301,37 гривень на рахунок Позивача[NUMBER]. якими було погашено заборгованість за відсотками. Це підтверджується наявними в матеріалах справи Виписками з рахунків Позивача, а також випискою з рахунку [PERSON] . Таким чином [PERSON] , як поручителем за Договором поруки від 10.07.2013 року, було повністю погашено заборгованість Позивача за Кредитним договором №981ф/01- 2013 від 10.07.2013 р. Внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем - [PERSON] , відбулась заміна кредитора у зобов`язанні - в Кредитному договорі №981ф/01-2013 від10.07.2013р., права кредитора замість ПАТ "Банк Камбіо" набула [PERSON] як це передбачено пунктом 3 частини 1 ст. 512 ЦК України Відповідно до статті 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Зобов`язанням, відповідно до ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв`язку з тим, що заборгованість Позивача перед Банком за Кредитним договором була погашена повністю і зобов`язання було виконано в повному обсязі та належним чином, 11.09.2014 припинились правовідношення між ПАТ "Банк Камбіо" та Позивачем за Кредитним договором № 981Ф/01-2013 від 10.07.2013 р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, ст. 17 ЗУ Про "іпотеку", іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Отже, у зв`язку з тим, що Кредитний договір як основне зобов`язання був припинений, то і Договори іпотеки припинились. Але також, 11.09.2014 р. - між Позивачем, Відповідачем. Третьою особою-, було укладено Договори про розірвання договорів іпотеки від 10.07.2013 року за реєстр. №1809, №1811 Отже, між ПАТ "Банк Камбіо" та Позивачем та третьою особою-1 припинились правовіношення за договорами іпотеки. Було припинено іпотеку та обтяження всіх об`єктів нерухомого майна, про що до Державного реєстру було внесено інформацію. Вважаємо, що цим підтверджується, що Відповідачем було прийнято і визнано належне виконання зобов`язань Позивача за Кредитним договором. Встановлено , що 04.12.2014 р. - прийнято Постанову Правління НБУ № 782 "Про віднесення ПАТ "Банк Камбіо" до категорії неплатоспроможних", та запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк Камбіо" з 05.12.2014 р. 27.02.2015р. - прийнято Постанову НБУ №144 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" та розпочато процедуру процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" з 02.03.2015 р. Відповідач вважає, що зобов`язання за кредитним договором Позивача не було виконано належним чином у зв`язку з тим, що Наказом Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" № 109 від 18.07.2018 року було затверджено Акт Комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності, згідно з яким виявлено ознаки нікчемностіна підставі п. 7 ч. З ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у правочинах : Правочин щодо відступлення/розірвання/припинення Договору іпотеки від 10.07.2013, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тюріною В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1809, укладеним між ПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON] ; Правочин щодо відступлення /розірвання/припинення Договору іпотеки від 10.07.2013, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тюріною В.Б. , зареєстрований в реєстрі за № 1811, укладеним між ПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON] ; правочин щодо дострокового припинення/розірвання Договору строкового банківського вкладу (депозиту) №20-303 від 10.07.2013 та повернення коштів вкладнику [PERSON] ; Договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 20.08.2014, укладений міжПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON] Предмет застави - майнові права, право вимоги грошових коштів по Договору строкового банківського вкладу (депозиту) №20- 303 від 10.07.2013 р.. вкладник [PERSON] . Встановлено , що погашення заборгованості Позивача відбувалось на підставі Договору поруки від 10.07.2013 року, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку [PERSON] (третя особа-1) [NUMBER] на рахунки Позивача. Наказом № 109 від 18.07.2018 року, на який посилається Відповідач, Договір поруки від 10.07.2013 р. не визнано нікчемним. Пунктом 7 частини 3. ст. 38 Закону встановлено: нікчемними є правочини, якібанк уклав та умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Але, Відповідачем не надано жодного доказу того, який платіж чи передачу майна було передбачено в правочинах, які визнано нікчемними. Крім того, сам Наказ № 109 від 18.07.2018р. суперечить нормам чинного законодавства, оскільки перевірка правочинів на предмет нікчемності відповідно до ст. 38 Закону (в редакції від 04.07.2014 р.), здійснюється протягом дії тимчасової адміністрації, а не ліквідації.Тимчасова адміністрація в ПАТ "Банк Камбіо" діяла з 05.12.2014 р. по 01.03.2015р., протягом цього часу здійснено перевірку правочинів і не було виявлено ознак нікчемності оспорюваного договору. Згідно правових висновків, викладених в Постановах Великої Палати Верховного суду 11.04.2018 року в справі №910/12294/16; від 16.05.2018 року в справі №910/24198/19; від 20.06.2018 року в справі №755/7957/16; від 07.07.2018 року у справі №826/1476/15; Постанова Касаційного адміністративного суду від 20.03.2019 року у справі №826/6909/15. Правочин .може бути нікчемним тільки в силу закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду, а застосування наслідків нікчемності можливе тільки на підставі рішення суду. Уповноважена особа ФГВФО не наділена повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними. Наказ уповноваженої особи Фонду є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду, що здійснюс повноваження органу управління банку. Такий наказ не є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків ані у Банку, ані у іншої сторони правочину, і не є підставою для застосування наслідків нікчемності правочинів. Уповноважена особа Фонду не може застосовувати наслідки недійсності нікчемних правочинів, а тільки у разі виявлення нікчемних правочинів може вчинити дії щодо застосування наслідків недійсності - звернутися до суду з відповідним позовом. З таким позовом Відповідач не звертався. Тому доводи Відповідача щодо нікчемності правочинів с безпідставними і необгрунтованими. Правовими позиціями, викладеними у Постановах Касаційного господарського суду від 05.12.2018 р. по справі №911/3880/15 та Великої Палати Верховного Судувід 20.06.2018р. по справі № 755/7957/16-ц підтверджується: Укладення договору і спосіб його виконання не с тотожними. Перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок у одному банку не є правочинами в розумінні статей 202, 204, 626 ЦК України та Закону, а є банківськими операціями, а тому не можуть визнаватися нікчемними, оскільки проведені на виконання цивільно-правових договорів. Укладений між сторонами договір поруки та здійснене поручителем погашення кредиту були вчинені до віднесення банку до категорії неплатоспроможних і запровадження тимчасової адміністрації, а дії щодо перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не с правочинами, а с банківськими операціями, а тому доводи про їх нікчемністьна підставі п. 7 ч. З ст. 38 Закону є безпідставними. Зазначене узгоджується з правововими позиціями, викладеними в Постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 12 серпня 2019 року по справі № 904/4953/18;від 29жовтня 2019 року по справі № 911/16477/19; 29жовтня 2019 року по справі № 911/16152/19 в аналогічних справах за позовами до ПАТ "Банк Камбіо" про визнання правовідношення за кредитним договором припиненими, якими позови було задоволено . Відповідач посилається на підстави для визнання правочинів нікчемними - пп.1. 2, 8 ч. З ст. 38 Закону. Але відповідно до ст.38 Закону, такі повноваження має виключно Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідач вважає, що правочини суперечать Постанові ПравлінняНБУ №510/БТ від 19.08.2014 року "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "Банк Камбіо" шляхом призначення куратора" та Постанові ПравлінняНБУ №603/БТ від 25.09.2014 "Про віднесення ПАТ "Банк Камбіо" до категорії проблемних". Дані доводи є безпідставними. Постанова Правління Національного банку України №603/БТ від 25.09.2014 прийнята пізніше - 25.09.2014 р., а погашення кредиту відбувалось 11.09.2014 р. Постанова Правління НБУ № 510/БТ від 19.08.2014 не є нормативно-правовим актом, оскільки не була зареєстрована в Міністерстві юстиції України, є актом індивідуальної дії та має персоніфікований характер, чинність та юридична сила якого спрямована передусім на ПАТ "Банк Камбіо", якому вона адресована. Постанова Правління НБУ №510/БТ від 19.08.2014 року не доводилась до відома вкладників та позичальників. Позивач і третя особа-1 не мали доступу до них, оскільки вони містять гриф "БТ" - "Банківська таємниця". При цьому наслідком порушення такого акта індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до банку-порушника заходів впливу за порушення банківського законодавства, а не свідчить про нікчемність правочину (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.08.2018 у справі №904/4954/18). Відповідач вказує, що зазначеною постановою встановлена заборона ПАТ "Банк "Камбіо" використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов`язано здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України. У зв`язку із цим зобов`язано перерахувати кошти в національній валюті з кореспондентських рахунків ПАТ "Банк Камбіо", відкритих у банкках-кореспондентах, на кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України. Однак, зазначене не вказує на наявність заборон щодо проведення розрахунків за спірними договорами. Що підтверджується висновками Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29 жовтня 2019 року по справі № 911/16477/19; 29 жовтня 2019 року по справі № 911/16152/19 по аналогічним справам. Грошові кошти, якими було здійснено погашення заборгованості, не були власністю банка, а були власністю [PERSON] , тому доводи Відповідача щодо безоплатності проведених операцій є безпідтсвними. Відповідно до п. 22.9 ст. 22 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Отже, Банки виконують платіжні доручення своїх клієнтів в межах залишку коштів на рахунках платників, а не за наявності грошових коштів на кореспондентському, а тим більше консолідованому кореспондентському рахунках. Здійснивши проведення операції, Банк своїми діями підтвердив наявність на рахунку платника необхідної суми коштів, про що також свідчить відсутність заборони на проведення розрахункових операцій у відповідний спосіб зі сторони уповноваженої особи- куратора, на яку, в силу приписів постанови Правління НБУ від 19.08.2014 №510/БТ, покладено обов`язок щодо здійснення контролю за операціями, які проводяться банком. Погашення заборгованості за Кредитним договором відбулось 11.09.2014 р., до прийняття Постанови Правління НБУ № 782 від 04.12.2014 "Про віднесення ПАТ "Банк Камбіо" до категорії неплатоспроможних" і запровадження тимчасової адміністрації, тому твердження Відповідача про те, що операція з погашення кредитної заборгованості є штучною, гроші обліковувались як запис і відбулось корегування структури банківського балансу, не можуть свідчити про нікчемність правочину. Що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 20.06. 2018 по справі № 755/7957/1 16-ц. ' Безпідставними є твердження Відповідача, що [PERSON] отримала переваги - можливість позачергово задовольнити свої грошові вимоги, що відповідає ознаці нікчемності правочину, визначену п. 7 ч. З ст. 38 Закону.Погашення заборгованості відбувалось не на підставі п. 4.1. Договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги, шляхом перерахування грошових коштів з депозитного рахунку [PERSON] , а на підставі Договору поруки від 10.07.2013 р. шляхом перерахування грошових коштів з її поточного рахунку. В результаті виконання договору поруки [PERSON] отримала право вимоги до Позивача в силу ст. 556 ЦК України, сплативши Банку грошові кошти в погашення зобовязань за кредитним договором. Саме на суму сплачених банку коштів [PERSON] набула право регресної вимоги до Позивача. В результаті сплати коштів за договором поруки [PERSON] має право на отримання в майбутньому задоволення своїх вимог не від банку, а від Позивача. ІЦо узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду, викладеною у Постановівід 05.12.2018р. по справі №911/3880/15 Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Але жоден з доводів Відповідача не підтверджено належними та допустимими доказами, всі доводи не відповідають фактичним обставинам справи, і грунтуються на вільному власному трактуванні положень законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку , що 11.09.2014 року - правовідношення між ПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON] за Кредитним договором №981 ф/01-201З від 10.07.2013 року повністю припинились, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України , з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн

Outcome: approved