Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом, у якому просить суд: визнати результати аукціону з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосптандем» проведеного Правобережною товарною біржею недійсними, а саме: визнати недійсними протокол про проведення аукціону від 12 жовтня 2016 року, складений Правобережною товарною біржею, акт про передання права власності на куплене нерухоме майно від 12 жовтня 2016 року та договір купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 12 жовтня 2016 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2019 року вищевказану справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року провадження по цій справі було відкрито. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01 жовтня 1987 року він уклав шлюб з [PERSON] , яка під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] придбала дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] ) на підставі договорів купівлі-продажу від 21 квітня 2000 року, посвідчених нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. та зареєстрованих у державному реєстрі правочинів за реєстровими номерами № 837, 839. Після проведення ремонтних робіт ці квартири були об`єднані в одну. 14 листопада 2013 року у Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції вона отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] вказаному будинку. У подальшому на підставі підроблених документів квартира вибула із володіння [PERSON] , як-то: рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року у справі № 201/6047/16-ц, 30 травня 2016 року невідомою особою укладено договір купівлі-продажу цієї квартири з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. за реєстровим № 568. Після укладення цього договору купівлі-продажу [PERSON] вступила до складу учасників ТОВ «Сільгосптандем» із внесенням до статутного капіталу товариства спірної квартири. 23 серпня 2016 року голова ліквідаційної комісії ТОВ «Сільгосптандем» звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою про порушення справи про банкрутство. 05 вересня 2016 року Господарський суд Запорізької області визнав ТОВ «Сільгосптандем» банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру. 12 жовтня 2016 року були проведені торги з реалізації майна банкрута - ТОВ «Сільгосптандем», в результаті яких [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . За результатами проведених торгів були складені протокол про проведення аукціону від 12 жовтня 2016 року, акт про передання права власності на куплене нерухоме майно від 12 жовтня 2016 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року було задоволено заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, яке було скасовано, та в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 червня 2018 року, постанову господарського суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року у справі № 908/2234/16 скасовано, провадження у справі № 908/2234/16 про визнання ТОВ «Сільгосптандем» банкрутом закрито. Позивач вважає, що проведення аукціону від 12 жовтня 2016 року здійснювалось на виконання судового рішення, що було скасовано у встановленому законом порядку, яке згідно усталеною правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах у справах №6-495цс15, №6-639цс15, №6-332цс15, №6-449цс15 та багатьох інших, - «якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення». Зазначає, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя та [PERSON] набув право звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач з урахуванням уточнення від 16 квітня 2019 року просить суд: визнати результати аукціону з продажу майна ТОВ «Сільгосптандем» проведеного Правобережною товарною біржею недійсними, а саме визнати недійсними протокол про проведення аукціону від 12 жовтня 2016 року, складений Правобережною товарною біржею, акт про переведення права власності на куплене нерухоме майно від 12 жовтня 2016 року та договір купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 12 жовтня 2016 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 рку провадження по справі було закрито у зв`язку із тим, що позивачем порушено справу про визнання публічних торгів недійсними, ці торги відбулися між юридичними особами, було звернення до господарських судів, відповідач визнався банкрутом, а тому дана справа повинна розглядатись в порядку господарського судочинства. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2020 року було скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року про закриття провадження, справу було направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. На новому розгляді після автоматичного розподілу справа № 335/1595/19 надійшла в провадження судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщева С.С. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2020 року справа прийнята суддею Федоріщевим С.С. до свого провадження. 10 березня 2020 року представник позивача та третя особа [PERSON] надали суду заяви про закінчення підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року було закрито підготовче провадження у вищевказаній справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того позивач надав суду письмові пояснення аналогічні змісту позовної заяви, наводячи додатково посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 904/8745/15. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову. Третя особа [PERSON] надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Сільгосптандем», Правобережної товарної біржі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального окружу Джурук Н.В., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів, визнання недійсними публічних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права власності, з урахуванням рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року, позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про визнання недійсними публічних торгів, проведених 12 жовтня 2016 року Правобережною товарною біржею з реалізації майна банкрута - ТОВ «Сільгосптандем», а саме квартири [ADDRESS] , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого 28.10.2016р. приватним нотаріусом ДМНО Джурук Н.В. на ім`я [PERSON] , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та поновлення реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] - закрити. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року скасовано в частині закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Сільгосптандем», Правобережної товарної біржі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Джурук Н.В., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення реєстрації права власності та передано питання в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року залишено без змін. [PERSON] наводить посилання на правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду, викладені у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 635/6730/15-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 908/4057/14, від 02 грудня 2015 року у справі № 911/4212/14, від 13 квітня 2016 року у справі № 908/4804/14, від 13 березня 2018 року у справі № 922/928/17, а також за відсутності доказів про оскарження результатів аукціону в процедурі банкрутства позов до задоволення не підлягає. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 01 жовтня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . У шлюбі [PERSON] придбала дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Підтвердженням цього є укладені між [PERSON] та нею, в особі чоловіка [PERSON] , [PERSON] та нею, в особі чоловіка [PERSON] , договорів купівлі-продажу від 21 квітня 2000 року, посвідчених нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. та зареєстрованих у державному реєстрі правочинів за реєстровими номерами № 837, 839. Після проведення ремонтних робіт ці квартири були об`єднані в одну. 14 листопада 2013 року. Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] у вказаному будинку, зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 7948513 від 14 листопада 2013 року 14:55:07. У подальшому на підставі підроблених документів квартира вибула із володіння [PERSON] , на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року у справі № 201/6047/16-ц 30.05.2016р. невстановленою особою укладено договір купівлі-продажу цієї квартири з [PERSON] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. за реєстровим № 568. Після укладення цього договору купівлі-продажу [PERSON] вступила до складу учасників ТОВ «Сільгосптандем» із внесенням до статутного капіталу товариства спірної квартири. 23 серпня 2016 року голова ліквідаційної комісії ТОВ «Сільгосптандем» звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою про порушення справи про банкрутство. 05 вересня 2016 року Господарський суд Запорізької області визнав ТОВ «Сільгосптандем» банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру. У межах справи про банкрутство 12 жовтня 2016 року були проведені торги з реалізації майна банкрута - ТОВ «Сільгосптандем», про що на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України було розміщене відповідне повідомлення. 12 жовтня 2016 року Правобережною товарною біржею на підставі договору №1209/16 про про організацію та проведення аукціону були проведені торги з реалізації майна банкрута - ТОВ «Сільгосптандем», в результаті яких [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . За результатами проведених торгів було складено протокол про проведення аукціону від 12 жовтня 2016 року та акт про передання права власності на куплене нерухоме майно від 12 жовтня 2016 року. Відповідно до ст. 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Джурук Н.В. видано [PERSON] свідоцтво за реєстровим № 403, зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32157508 від 01 листопада 2016 року 15:39:04. У подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року у справі № 201/6047/16-ц за заявою [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами задоволено заяву, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року по цивільній справі №201/15400/16-ц, провадження № 2/201/589/2017 за позовом [PERSON] до ТОВ «Сільгосптандем», Правобережної товарної біржі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального окружу Джурук Н.В., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів, визнання недійсними публічних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права власності, з урахуванням рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року, постановлено про: позовні вимоги [PERSON] в частині позовних вимог про визнання недійсними публічних торгів, проведених 12 жовтня 2016 року Правобережною товарною біржею з реалізації майна банкрута - ТОВ «Сільгосптандем», а саме квартири [ADDRESS] , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого 28 жовтня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО Джурук Н.В. на ім`я [PERSON] , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та поновлення реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] - закрити. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року скасовано в частині закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Сільгосптандем», Правобережної товарної біржі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Джурук Н.В., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення реєстрації права власності та передано питання в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року залишено без змін. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 червня 2018 року, постанову господарського суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року у справі № 908/2234/16 - скасовано, провадження у справі № 908/2234/16 про визнання ТОВ «Сільгосптандем» банкрутом закрито. Постановою Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №201/15400/16-ц рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року залишено без змін. Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року за заявою [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року про часткове закриття провадження у цивільній справі № 201/15400/16-ц в частині вимог - визнання недійсними публічних торгів було відмовлено. Суд виходив з того, що за п. 7 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тобто оскаржувана ухвала в цій частині постановлена відповідно до норм діючого процесуального законодавства; та незважаючи на визначену Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» процедуру подачі заяви про визнання недійсними результатів аукціону про продаж майна боржника та застосування наслідків недійсності договору, вбачала для себе розвиток подій у інший спосіб, як-то шляхом предявлення позову до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, який є судом загальної юрисдикції, зокрема про визнання недійсним публічних торгів, тобто очевидно - з юридичною помилкою. Згідно чч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який діяв на час розгляду справи. Частиною 8 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство. Згідно із ч. 3 ст. 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу. Відповідно до абз. 16 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» учасники у справі про банкрутство є сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Пунктом 33 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22.12.2011р. № 4212-VI)» роз`яснено, що у разі продажу майна до господарського суду можуть бути оскаржені результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону (частина третя статті 55 Закону). Відтак, положення норми ч. 3 ст. 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» слід тлумачити таким чином, що питання про визнання результатів аукціону недійсними повинно розглядатися в межах провадження у справі про банкрутство. Суд зауважує, що в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ст.ст. 10, 44, 55 Закону) спори, що виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство. Господарський суд вирішує у межах провадження у справі про банкрутство спори, безпосередньо пов`язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів, вчинених керуючим санацією (ліквідатором); визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника. Положення Закону про банкрутство врегульовують, у тому числі, питання правовідносин, що виникають під час продажу майна боржника під час провадження по справі про банкрутство, а також підстави для визнання угод, укладених боржником, недійсними, порядок розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації майна. Порядок продажу майна боржника, розподіл коштів, врегульований Законом про банкрутство, відтак спори, безпосередньо пов`язані із здійсненням провадження в цій справі розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство за правилами господарського процесу. Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі № 635/6730/15-ц. Згідно із частиною другою статті 16, статтею 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Спір, що стосується наслідків реалізації майна боржника, не підлягає вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження, а повинен розглядатись в межах справи про банкрутство, з метою реалізації принципу судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства задля більш ефективного захисту прав та законних інтересів кредиторів. Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 19.06.2018р. у справі № 908/4057/14. Частиною 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником. Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі № 908/4057/14, постанові Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі № 922/928/17). Верховний Суд України у постанові №16/047 від 13.04.2016р. у справі № 908/4804/14 дійшов висновку про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Досліджуючи матеріали справи, суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на правову позицію Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 521/11503/15-ц, оскільки справа була направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду, у справі №521/11503/15-ц та у справі, яка розглядається, обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не є подібними. Спір, що стосується наслідків реалізації майна боржника, не підлягає вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження, а повинен розглядатись в межах справи про банкрутство, з метою реалізації принципу судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства задля більш ефективного захисту прав та законних інтересів кредиторів. Така ж правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 19.06.2018р. у справі № 908/4057/14. Тобто, приписи Закону про банкрутство щодо розгляду заяв про визнання результатів аукціону недійсними лише в межах справи про банкрутство є імперативними. Суд не погоджується з доводами [PERSON] врахувати під час розгляду справи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.10.2018р. по справі №904/8745/15, як-то: «Касаційний господарський суд також враховує припинення провадження у справі № 38/5005/5057/2012 про банкрутство ФОП [PERSON] , як порушеного безпідставно, що виключає розгляд спору про визнання недійсним спірного аукціону в межах відповідної справи про банкрутство, а тому розгляд даного спору в позовному провадженні не суперечить нормам матеріального та процесуального права. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються зі ст. 20 ГК України, визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що не передбачено положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Крім того, згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У пункті 145 Рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного королівства" суд зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015). Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен враховувати критерії "ефективності" таких засобів захисту. Враховуючи викладене та з огляду на приписи норм ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не забороненийзаконом, Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду вважає, що в даному випадку відмова у позові внаслідок неможливості визнання недійсним аукціону поза межами справи про банкрутство суперечить вищенаведеним засадам, відтак, перешкоджає особі у реалізації права на судовий захист.», - в силу того, що як вбачається з постанови, апеляційним судом було встановлено, що ТОВ «Сільгосптандем» не дотримано порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України, що є обов`язковою передумовою для звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство в порядку норм ст. 95 Закону про банкрутство (з урахуванням висновків постанови ВС від 21.06.2018р.), тобто з інших підстав, та у справі №904/8745/15 та у справі, яка розглядається, обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не є подібними. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010р.). Крім того, при розгляді справи суд також бере до уваги правову позицію Верховного суду Україні, викладену в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 199/7375/16-ц, в якій зазначено: «Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь Дніпропетровської міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, за таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.» Разом з тим, суд звертає увагу, що незважаючи на визначену Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який діяв на час розгляду справи, процедуру подачі заяви про визнання недійсними результатів аукціону про продаж майна боржника та застосування наслідків недійсності договору [PERSON] не було надано доказів звернення з заявою про визнання недійсним результатів аукціону від 12.10.2016р., будучи обізнаним про існування справи про банкрутство, саме в межах справи про банкрутство ТОВ «Сільгосптандем», так само й на стадії перегляду справи в апеляційному/касаційному порядку, тобто часу, з якого судове рішення вважається не чинним, ані [PERSON] , ані безпосередньо [PERSON] не були позбавлені можливості своєчасно звернутися до суду з вказаною заявою. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, то судові витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed