Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач - Товариства з обмеженною відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що між ПАТ «КБ`Хрещатик» та відповідачем було укладено кредитний договір кредитний договір №278Г-18022014 від 18.02.2014 року, а 10.11.2015 року заочнир рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці вирішено стягнути з відповідача на корить Банку заборгованість у розмірі 26028,88 грн., та судових витрат 1218,00 грн.05.05.2020 року відбувся аукціон з продажу прав вимоги баку за лотом , та відповідно до протоколу № UA-EA-2020-04-10-000007-b від 05.05.2020 року переможцем аукціону стало ТОВ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ», в в тому числі ТОВ «ФК`Профкапітал» набуло право вимоги до [PERSON] , оскільки відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення кредиту та, незважаючи на повідомлення, не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. Просив стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати по справі. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.05.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» Бут Н.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, вважала за можливе винести заочне рішення по справі у зв`язку із неявкою відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому положеннями\~ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву до суду не надав. Відповідно до ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280\~ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідженні судом докази. Судом належними доказами встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 278Г-18022014 від 18.02.2014 , за яким Банк надав, а [PERSON] отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн., строком на 26 місяців та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Черніві від 10.11.2015 року № 727/7528/15-ц позов ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» до [PERSON] про заборгованості задоволено та стягнено з [PERSON] заборгованість у розмірі 26 028,88 грн. та судових витрат у розмірі 1 218,00 грн. 27 246,88 грн. (а.с.7). Шевченківським районним судом м. Чернівці на виконання рішення від 10.11.2015 року видано виконавчий лист № 727/7528/15-ц про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь заборгованості у розмірі 26 028,88 грн., судових витрат 1 218,00 грн. (а.с.8). Після видачі виконавчого листа Банк набув статусу стягувача, а [PERSON] - статусу Боржника. Банком вказаний виконавчий лист направлявся до органів державної виконавчої служби до виконання. 14.06.2017 - після перебування на примусовому виконанні в Чернівецькому MB ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області виконавчий лист на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника на яке може бути звернено стягнення) був повернутий - ПАТ «KOMEPЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» 05.05.2020 року відбувся аукціон з продажу прав вимоги Банку за № GL16N617663. Згідно Протоколу № UA-EA-2020-04-10-000007-b від переможцем аукціону став ТОВ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФКАПІТАЛ». (а.с.10). За результатами аукціону міжПАТ КБ`Хрещатик» та ТОВ «ФК Профкапітал» було укладено зокрема Договір № 000007/Ф про відступлення вимоги від 04.06.2020 відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору належні Банку права а новий (кредитор) банк набув право вимоги до позичальників (а.с.11-12) Пунктом 2 Договору передбачено, що розмір прав вимог, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору а саме в реєстрі договорів прави имоги за якими відступаються та боржників за такими договорами в якому є зареєстрований відповідач [PERSON] ( [NUMBER] ) кредитний договір №278Г-18022014 від 18.02.2014 року та станом на 04.06.2020 року згальна сума заборгованості становить 42679,64 грн. (а.с.13). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.10.2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» задоволено та замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «КБ Хрещатик» на ТОВ «ФК`Профкапітал» (а.с.15-16). 23.12.2020 року Фінансовою компанією «Профкапітал» направлено на адресу [PERSON] претензію в якій боржника повідомлено що за рахунок прострочення виконання умов кредиту , на суму боргу у розмірі 27246,88 грн., підлягають нарахуванню 3% річних та інфляційних витрат за період часу з 22.12.2017 року по 22.12.2020 року (а.с.17-19) Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»). Умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками і пенею, самого розрахунку кредитної заборгованості за договором. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).» У вищезгаданій постанові від 08.11.2019 по справі № 127/15672/16 Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, визначивши, що невиконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Так, у Постанові зазначено: «Аналіз змісту глави 19 ЦК України дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Вид банківського кредиту, з огляду на його характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є - споживчим кредитуванням, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між фінансовою компанією та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1\~ст.11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон України №1023-XII). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України №1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. В пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України в рішенні у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті позивачу, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, яка згідно з розрахунком заборгованості становить 7126,29 грн., з яких 4817,55 грн.- інфляційні витрати, 2344,74 грн. 3% річних, та судові витрати по справі в розмірі 2270,00 грн., повенесених позивачем при звернені до суду. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» необхідно стягнути заборгованість за кредитом в сумі 7126,29 грн., задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved