Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

до Вільнянського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Архітектурно-будівельна інспекція в Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні майном, де просить: «1. Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою [PERSON] кадастровий номер 2321582700:10:001:0008 за адресою [ADDRESS] . шляхом зобов`язання Відповідача [PERSON] провести реконструкцію садового будинку [ADDRESS] в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для приведення його розташування на відстань не менше одного метра до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції у відповідності до вимог п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». 2. Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою [PERSON] кадастровий номер 2321582700:10:001:0008 за адресою [ADDRESS] , шляхом зобов`язання Відповідача [PERSON] перенести господарські споруди на відстань не менше одного метра до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції. 3. Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у встановленні, за рахунок Позивача паркану, на межі між земельними ділянками кадастрові номери 2321582700:10:001:0008, 2321582700:03:001:0780 у відповідності до п. 6.7 ДБН Б.2.2- 5:2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій», п.6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач [PERSON] , є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2321582700:10:001:0008, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Пянтковською О.Г. 17.07.2014 р. за № 2542, та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24394350 від 17.07.2014 року. Поряд із його земельною ділянкою праворуч розташована земельна ділянка з кадастровим номером 2321582700:03:001:0780 площею 0,0665 га, розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернянська сільська рада, за межами населеного пункту, власником якої є відповідач [PERSON] , який купив цю ділянку у [PERSON] 11.10.2012 року. Це підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки ( далі Договір), посвідченим приватним нотаріусом Пянтковською О.Г. 11.10.2012 року за № 7393. На момент придбання Позивачем земельної ділянки 17 липня 2014 року, на території земельної ділянки [PERSON] був побудований садовий будинок. Після купівлі земельної ділянки Позивач вирішив здійснити заміну старого металевого паркану на новий - бетонний. В ході проведення підготовчих будівельних робіт восени 2014 року Позивачем було встановлено, що металевий паркан між ділянками розташовано на території ділянки Позивача, а не на межі як це повинно бути, з порушенням межі земельної ділянки на 0,53 метри. Крім того, садовий будинок відповідача, частково займає територію земельної ділянки Позивача від встановленої межі на відстані приблизно 0,9 метра. Стічні труби для атмосферних опадів даху влаштовані таким чином, що вода із них потрапляє безпосередньо на ділянку Позивача, що створює затікання води та шкодить ґрунту ділянки шляхом розмивання її родючого шару. Більш того Відповідач перешкоджає встановленню Позивачем паркану по межі, погрожуючи знести його. Відповідач створив такі умови, які завдають Позивачу перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, шляхом неможливості встановлення паркану на межі, не можливості користування Позивачем частиною земельної ділянки, на якій розташовано садовий будинок відповідача, через безпосереднє розташування будинку Відповідача на земельній ділянці Позивача, атмосферні опади, що стікають з даху садового будинку Відповідача псують насадження позивача та вимивають родючій шар ґрунту. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, надали пояснення аналогічні вкладеним в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просив в позові відмовити. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини: Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2 ст.12 ЦПК України). За вимогою ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За визначенням ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України визначено обов`язок доказування і подання доказів відповідно до якого - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За визначенням ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. ст.2, 9, ч.1 ст.8 ЦПК та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає, що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...» У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "CaseofOneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «ПайнВелейДевелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. За змістом питань порушених у позові (зобов`язання відповідача провести реконструкцію садового будинку) позивач ставить питання втручання в права відповідача визначені в статті 1 Першого протоколу, а саме право мирно володіти своїм майном та за ст.8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на повагу до житла. Питання реконструкції садового будинку передбачають втручання в існуюче майно відповідача та втручання у право на повагу до житла, оскільки за конвенційними критеріями та своїм фактичним функціоналом «садовий будинок» підпадає під тлумачення «житло» у визначенні Конвенції та практики Європейського суду з прав людини. Позивач [PERSON] , є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2321582700:10:001:0008, розташованої за адресом: [ADDRESS] ,що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Пянтковською О.Г. 17.07.2014 р. за № 2542, та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24394350 від 17.07.2014 року (Том.1 а.с.5-6). Власником сусідньої суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 2321582700:03:001:0780 площею 0,0665 га, розташованої за адресом: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернянська сільська рада, за межами населеного пункту, є відповідач [PERSON] , який купив цю ділянку у [PERSON] 11.10.2012 року, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Пянтковською О.Г. 11.10.2012 року за № 7393. Садовий будинок на земельній ділянці відповідача побудований у 1991 році, що підтверджується технічним паспортом (Том.1, а.с.111-113), та встановлено судом при розгляді справи №314/4326/15ц (Том.1, а.с.60-64), що має преюдиціальне значення при розгляді даної справи. Позивачем не подано жодного доказу впливу розташування садового будинку на якісні характеристики його земельної ділянки. За наслідками проведеної комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи (Том.1, а.с.143-151) експерт визначає. що: «Проведеним дослідженням встановлено, що дійсно є порушення межі земельної кадастровий номер 2321582700:10:001:0008 по [ADDRESS] з боку земельної ділянки кадастровий номер 2321582700:03:001:0780, що розташована на території ОК ''Ремонтник ЗАЛК» (№13-а) Люцернянської сільської Ради, Вільнянського району Запорізької області площею S-1 - 1,85 м2 (площа земельної ділянки кадастровий номер 2321582700:10:001:0008, яку займає частина садового будинку №13 ОК ''Ремонтник ЗАЛК" (№13-а) Люцернянської сільської ради, Вільнянського району Запорізької області) та площею S-2 - 0,98м2 (площа земельної ділянки кадастровий номер 2321582700:10:001:0008, яку займає частина огорожі земельної ділянки кадастровий номер 2321582700:03:001:0780, що розташована на території ОК "Ремонтник ЗАЛК" (№13-а) Люцернянської сільської Ради, Вільнянського району Запорізької області. Зі схеми №2 проведеної експертизи вбачається, що площа S-1 - 1,85 м2 випливає із заступу на ділянці довжиною 8,03 м., площаS-2 - 0,98м2 випливає із заступу на ділянці довжиною 4,76 м. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Вирішуючи питання встановлення справедливого балансу між правами сторін, суд виходить з того, що порушення прав позивача неможливості користування частиною земельної ділянки в обсязі2,83 м2 (1,85 м2 + 0,98м2) на довжині 12,79 м. є незначними та не співмірними порівняно з вимогою реконструкції садового будинку та зобов`язання перенести господарські споруди. Суд з особливою ретельністю ставиться до того, що садовий будинок побудований у 1991 року, тобто до приватизації земельної ділянки з кадастровим номером 2321582700:10:001:0008 (приватизовано в 2012 - п.1 Договору, Том.1, а.с.5-6), та до приватизації земельної ділянки з кадастровим номером 2321582700:03:001:0780 (приватизовано в 2010 - Державний акт, Том.1, а.с.117). З правовстановлюючих документів на земельні ділянки сторін, вбачається що позивач та відповідач на час придбання земельних ділянок передбачали наявність садового будинку та місця його розташування шляхом ознайомлення з об`єктом придбання або повинні були передбачити такі наслідки, у разі якщо придбання земельних ділянок відбувалося за відсутності ознайомлення з об`єктом придбання. Суд наголошує на тому, що тривале розташування садового будинку та користування ним з 1991 року, в контексті дотримання права на мирне володіння за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та ст.8 Конвенції, забезпечило стале правове визначення відносно об`єкта цивільного права у власників суміжних ділянок (як попередніх, так і теперішніх). Офіційне визнання і підтвердження факту набуття права власності на садовий будинок також здійснено державою шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Том.1. а.с.115-116; п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») Безумовно, відновлення порушеного права позивача в користуванні частиною земельної ділянки в обсязі 2,83 м2 шляхом задоволення позовної вимоги щодо реконструкції садового будинку, зобов`язання перенести господарські споруди та не чинити перешкод у встановленні паркану на межі між земельними ділянками, не відповідає вимогам Конвенції щодо дотримання справедливого балансу між інтересами сторін, та може містити непропорційне втручання у права відповідача визначені та забезпечені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та ст.8 Конвенції, що є неприпустимим. Задоволення позову щодо відновлення права на користування земельною ділянкою площею 2,83 м2, що мають місце на межі земельних ділянок на довжині 12,79 м. шляхом втручання в право мирно володіти своїм майном та право на повагу до житла може допустити дисбаланс у співвідношенні та пропорційності конвенційних прав сторін, що є несумісним з принципами правової визначеності та захисту від свавілля, які є сполучною ланкою між Конвенцією та принципом верховенства права. Суд звертає увагу сторін на те, що сторони не обмежені з метою відновлення права позивача реалізувати компенсаційні заходи врегулювання спору (виплати відповідної компенсації, погодженої зміни меж суміжних ділянок, тощо …), які б відповідали конвенційним вимогам відносно справедливого балансу між інтересами сторін. Вищенаведених міркувань достатньо для того, щоб дати суду підґрунтя дійти висновку, що задоволення позову може мати наслідки непропорційного втручання в конвенційні права відповідача, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed