Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Представник АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 30.03.2011 року між АТ КБ "Приватбанк" та відповідачем було укладено договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 5800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з тим, що відповідач порушила умови договору щодо погашення кредиту, станом на 21.06.2018 року у неї виникла заборгованість в сумі 18367.90 грн., яку позивач просить стягнути. Ухвалою суду від 23.10.2018 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням(викликом) сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 26.10.2018 року відповідач отримала ухвалу суду, проте відзиву не надала, будь-яких клопотань не заявляла. В судове засідання представник позивача не з»явився, подавши разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. За одночасного існування умов, визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 30.03.2011 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 5800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Даний Кредитний договір складається з Анкети-Заяви ( а.с. 9), Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду(а.с. 10), а також Умов та правил надання банківських послуг ( а.с. 11-25). При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням укладення договору № б/н від 30.03.2011 року є заява відповідача (а.с. 9), відповідно до якої остання ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду, про що свідчить її підпис в ній. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 21.06.2018 року у відповідача виникла заборгованість за договором б/н від 30.03.2011 року, яка згідно розрахунків, наданих позивачем (а.с.5-8), становить 18367.90 грн. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду (а.с. 10) визначено, що штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань становить 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. В порушення даних норм та умов договору, відповідач не виконала взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка згідно розрахунків наданих позивачем, становить 18367.90 грн., з яких: заборгованість за кредитом 369.67 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8379.53 грн.; пеня- 8267.85 грн., заборгованість по судовим штрафам 1350.85 грн. При цьому, суд враховує, що у відповідності до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15 та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №366/1358/16-ц. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 8267.85 грн. задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором б/н від 30.03.2011 року у розмірі 10100.05 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved