Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що 17 серпня 2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 833001/4610/0001662, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб "Land Rover" державний номерний знак [NUMBER] . 10 грудня 2017 року на вул. Володимирська, 24 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Land Rover» д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] та автомобіля марки «ЗАЗ» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача (а.с. 29-30), цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Галицька» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/913523. 27 грудня 2017 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу № 03-09/02 від 09 лютого 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Land Rover» д/н [NUMBER] становить у розмірі 33 299,76 грн., ринкова вартість автомобіля без урахування ушкоджень, на дату оцінки з урахуванням ПДВ становить у розмірі 1 628 997,61 грн., вартість матеріального збитку становить у розмірі 16 550,34 грн. 11 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно страхового акту № 00245112 від 12 лютого 2018 року заявлена подія є страховим випадком за Договором страхування № 833001/4610/0001662 від 17 серпня 2017 року, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 33 052,76 грн. Згідно платіжного доручення № 007786 від 16 лютого 2018 року позивачем перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю «Автолайф центр» страхове відшкодування в сумі 33 052,76 грн. 25 вересня 2018 року рішенням Господарського суду Івано-Франківської області позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування задоволено частково: стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" страхове відшкодування в сумі 16550,34 грн. та судовий збір в розмірі 882,27 грн. Згідно платіжного доручення № 12578 від 30 жовтня 2018 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія "Галицька" перераховано позивачу страхове відшкодування в сумі 16 550,34 грн. 14 серпня 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію щодо суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 502,42 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 16 502,42 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 16 502,42 грн. (33 052,76 грн. - 16 550,34 грн.) та витрати зі сплати судового збору. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 17 серпня 2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 833001/4610/0001662, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб "Land Rover" державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 11-12, 13, 14-27). 10 грудня 2017 року на вул. Володимирська, 24 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Land Rover» д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] та автомобіля марки «ЗАЗ» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача (а.с. 29-30), цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Галицька» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/913523 (а.с. 28). 27 грудня 2017 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 31-32). Згідно звіту про оцінку транспортного засобу № 03-09/02 від 09 лютого 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Land Rover» д/н [NUMBER] становить у розмірі 33 299,76 грн., ринкова вартість автомобіля без урахування ушкоджень, на дату оцінки з урахуванням ПДВ становить у розмірі 1 628 997,61 грн., вартість матеріального збитку становить у розмірі 16 550,34 грн. (а.с. 36-55). 11 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 33-34). Згідно страхового акту № 00245112 від 12 лютого 2018 року заявлена подія є страховим випадком за Договором страхування № 833001/4610/0001662 від 17 серпня 2017 року, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 33 052,76 грн. (а.с. 56). Згідно платіжного доручення № 007786 від 16 лютого 2018 року позивачем перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю «Автолайф центр» страхове відшкодування в сумі 33 052,76 грн. (а.с. 59). 25 вересня 2018 року рішенням Господарського суду Івано-Франківської області позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування задоволено частково: стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" страхове відшкодування в сумі 16550,34 грн. та судовий збір в розмірі 882,27 грн. (а.с. 64-68). Згідно платіжного доручення № 12578 від 30 жовтня 2018 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія "Галицька" перераховано позивачу страхове відшкодування в сумі 16 550,34 грн. (а.с. 61). 14 серпня 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію щодо суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 502,42 грн. (а.с. 62-63). Позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 16 502,42 грн. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 16 502,42 грн. (33 052,76 грн. - 16 550,34 грн.). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, зазначив, що звіт № 03-09/02 від 09 лютого 2018 року є завідомо упередженим з метою завищення матеріального збитку шляхом завищення вартості робіт та прийняття рішення про заміну бамперу, який в свою чергу заміни не потребував. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Судом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування. З урахуванням загальної суми матеріального збитку у розмірі 33 052,76 грн. та суми страхового відшкодування, яка сплачена позивачу у розмірі 16 550,34 грн., різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням становить у розмірі 16 502,42 грн. (33 052,76 грн. - 16 550,34 грн.). Твердження відповідача, що звіт № 03-09/02 від 09 лютого 2018 року є завідомо упередженим з метою завищення матеріального збитку шляхом завищення вартості робіт та прийняття рішення про заміну бамперу, який в свою чергу заміни не потребував, суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано не надано належних та допустимих доказів на спростування зазначеного звіту. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Отже, при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Згідно із частиною другою статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. При цьому слід ураховувати, що в наведеній нормі йдеться про боржників за тим самим зобов`язанням, тоді як страховик у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності не вважається боржником у деліктному зобов`язанні з приводу відшкодування різниці між розміром завданої шкоди і страховою виплатою, яку потерпіла особа одержала внаслідок виконання відповідним страховиком своїх зобов`язань за договором страхування відповідальності іншої особи. Зазначені у частині другій статті 264 ЦК України вимоги мають випливати з тих самих правовідносин за участю тих самих сторін, тоді як вимога до страховика у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності та вимога до безпосереднього заподіювача шкоди щодо сплати різниці між фактичним розміром і розміром страхового відшкодування випливають з відмінних одне від одного правовідносин, у яких беруть участь різні особи з різним, в тому числі встановленим обсягом відповідальності. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-2809цс15 з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18). За загальним правилом цивільне законодавство України передбачає здійснення суброгації (набуття страховиком прав вимоги, які має особа, що одержала страхове відшкодування, до відповідальної за завдану шкоду особи) у відносинах майнового страхування, однак при цьому не передбачає такої можливості у відносинах, врегульованих у межах правового механізму страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На відміну від водія забезпеченого транспортного засобу страховик у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є боржником у зобов`язанні з відшкодування шкоди, завданої ДТП, а тому подання до зазначеного страховика позову з боку особи, яка є страховиком потерпілого згідно із договором майнового страхування, не перериває перебігу позовної давності щодо вимог, які випливають із відповідного деліктного зобов`язання у частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і розміром страхового відшкодування. Оскільки позов позивачем подано до суду засобами поштового зв`язку 09 грудня 2020 року (а.с. 71) року, а дорожньо-транспортна пригода сталася 10 грудня 2017 року, тому суд приходить висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування повністю: стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», код ЄДРПОУ 20033533, юридична адреса: 01032, вул. Саксаганського, 70-А, м. Київ, у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 16 502 (шістнадцять тисяч п`ятсот два) грн. 42 коп. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved