Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області з дійсним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29.04.2015 року він був поновлений на роботі в якості водія в ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс". Також судовим рішенням з ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 71942,00 грн., у відшкодування моральної шкоди 6204,00 грн. та 600 грн. у відшкодування понесених судових витрат. Відповідно до вимог чинного законодавства суд допустив негайне виконання рішення, проте, ігноруючи вказані вимоги, фактично на роботі його поновили лише 24.07.2015 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 15609,70 грн.,що складається з: середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у розмірі 14866,32 грн., 3% річних в сумі 401,39 грн. та інфляційні втрати в сумі 341,92 грн. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав. Пояснив суду, що 30.04.2015 року він з'явився до ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс", щоб приступити до роботи, проте йому сказали, що зателефонують, коли зможуть поновити на роботі. Він неодноразово приходив, однак, відповідачем рішення суду не виконувалось. Тому він був вимушений звернутись до прокуратури із скаргою на дії роботодавця. Листів від ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" він не отримував. Представник позивача, [PERSON], просила суд в повному обсязі задовольнити вимоги позивача. Пояснила суду, що до вимог про стягнення заробітної плати не застосовуються строки позовної давності, тому клопотання відповідача про їх застосування є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Звертала увагу суду, що відповідачу достаменно було відоме місце фактичного проживання [PERSON], номер його телефону, а також те, що він не мешкає за місцем реєстрації. Ці відомості є в його особовій справі. Тому відповідач мав змогу повідомити позивача про можливість приступити до роботи. Представник відповідача, [PERSON], проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду, який сплив 25.10.2015 року, що є підставою для відмови в позові. Крім того, ст. 236 КЗпП не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки, відповідач про рішення дізнався лише 07.05.2015 року, після чого вжив заходів до його виконання. Зокрема, направив [PERSON] за місцем його реєстрації лист, у якому запропонував з'явитись до відділу кадрів для поновлення на роботі. Хоча [PERSON] не отримав вказаний лист, його направленням відповідач фактично виконав вимоги суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.04.2015 року у справі №524/2955/14-ц скасовано рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.06.2014 року. Позовні вимоги [PERSON] до ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" задоволено частково. Поновлено [PERSON] на попередній роботі в ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" на посаді водія автотранспортного засобу; стягнуто з ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 71942,00 грн. та відшкодування моральної шкоди,6204,00 грн. та 600,00 грн. у відшкодування понесених судових витрат; стягнуто з ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" на користь держави судовий збір у розмірі 1206,62 грн. Рішення суду набрало чинності з моменту проголошення. Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Виходячи зі змісту ст.ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України , ст.. 77 Закону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду означає обовязок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обовязків. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015\~року у справі № 6-435цс15, за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Наказом №275 від 24.07.2015 року [PERSON] був фактично поновлений на роботі в ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс", що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-1 №9911449 та копією наказу про поновлення на роботі №275 від 24.07.2015 року (а.с.9,48). Отже, судом встановлено, що фактичне виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29.04.2015 року у справі №524/2955/14ц було здійснено відповідачем із затримкою. Тривалість затримки у поновленні на роботі за період з\~29.04.2015 по 24.07.2015 року становить 56 робочих днів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір стягнення суд виходить з того, що розмір середнього заробітку позивача був встановлений рішенням\~Апеляційного суду Полтавської області від 29.04.2015 року у справі №524/2955/14-ц. За цим рішенням суду середньоденна заробітна плата позивача становить\~265,47 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Таким чином, враховуючи кількість днів затримки у поновленні на роботі, а також розмір середньоденної заробітної плати позивача, на його користь підлягає стягненню середній заробіток в сумі 14866,32 грн.( 265,47 грн. х 56 днів). Твердження відповідача про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом , передбачений ст. 233 КЗпП України є безпідставним, оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі, посилаючись на ст. 236 КЗпП України, як на правову підставу своїх вимог. Посилання відповідача на вимоги 233 КЗпП України, які визначають строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, є необґрунтованим та помилковим. За таких обставин, заява представника відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне. Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2759цс15 у постанові від 20.01.2016 року зазначено, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню. Таким чином, суд частково задовольняє позов [PERSON] і стягує з ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 14866,32 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані з оплатою правової допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1000 грн. що підтверджуються квитанціями №28,29 від 25.01.2016 року, а на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial