Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс", звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором №001/21865/07 від 03 грудня 2007 року, яка станом на 03 грудня 2014 року складає - 10254,24 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 8692,97 грн.; сума відсотків несплачених за користування кредитом - 4265,76 грн.; комісія за прострочену заборгованість - 400,00 грн., пеня за несвоєчасну сплату заборгованості, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 1132,42 грн.; 3% річних за користування грошовими коштами, які нараховані в період 13.07.2010 року по 03.12.2014 року - 1063,09 грн., а також судові витрати, мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Представник позивача Мазур М.М. в судове засідання не з'явилась про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с. 29) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк") та [PERSON] було укладено Договір про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток №001/21865/07, на виконання умов якого (п. п. 2.3, 2.6 розд. 2) Банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а останній відповідно до п. п. 3.3.1 розд. 3, п. 5.1, 5.1.2, 5.5 розд. 5, п.п. 6.2 розд. 6 зобов'язався вчасно та в повному обсязі погашати банку суму боргових зобов'язань, але не менше суми мінімального платежу, нараховані банком проценти, в розмірі встановленому тарифами, вносити плату за розрахунково - касове обслуговування, та у випадку несвоєчасного погашення мінімального платежу, виникнення овердрафту - сплатити комісію (договір, показання в якості свідка відповідача, витяг зі статуту про зміну назви кредитора, Умови кредитування, Правила користування кредитною карткою); Відповідно до п.2.1.2. та п.2.1.3. Договору, Банк зобов'язався надати відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту в розмірі 5000 гривень, а відповідач зобов'язався прийняти кредит та повернути його на умовах, в строки та в порядку, визначених договором. При цьому сторони домовилися про можливість зміни ліміту у разі надання відповідачем на адресу банку заяви про зміну розміру кредитного ліміту. Як встановлено п.2.1.2. та п.2.1.3. Договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту в розмірі 5000 гривень, а відповідач зобов'язався прийняти кредит та повернути його на умовах, в строки та в порядку, визначених договором. При цьому сторони домовилися про можливість зміни ліміту у разі надання відповідачем на адресу банку заяви про зміну розміру кредитного ліміту. Згідно до п. 3.3.1. Договору відповідач зобов'язався в порядку і строки визначені в договорі своєчасно погашати боргові зобов'язання, але не менше суми мінімального платежу з урахуванням вимог п.5.5.1 цього Договору. Як передбачено до умов п.п. 5.5 Договору, держатель зобов'язаний протягом платіжного періоду щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в Звіті-Рахунку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб'єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття „продаж дебіторської заборгованості" та „продаж прав боргових вимог". Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як убачається з матеріалів справи, 13.07.2010 року між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дельта М. Факторинг" був укладений Договір факторингу № 13/07-10, за умовами якого клієнт передав, а фактор прийняв право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитним договором, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості. Фактор передає гроші в розпорядження Клієнта за плату відповідно до умов Договору. За Договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання своїх зобов'язань за Кредитними договорами. (а.с. 10-12) Відповідно до п.4 Протоколу №7 від 22.04.2011р. Загальних зборів ТОВ "Фінансова компанія "Дельта М. Факторинг", останнє змінило найменування з ТОВ "Фінансова компанія "Дельта М. Факторинг" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс". (а.с. 14-15) Як встановлено ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 вказаної статті боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст. 1082 Цивільного кодексу України Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У відповідності до ч. 2 ст. 1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов'язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов'язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Разом з тим, позивач не надав докази на підтвердження того, що відповідач був письмово повідомлений про відступлення права вимоги по Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) №001/21865/07 від 03 грудня 2007 року, як і відсутні докази того, що позивачем була направлена вищевказана вимога відповідачу за адресою, яка була зазначена останнім в заяві про відкриття карткового рахунку. Крім того, виходячи з предмету спору, позивач, як новий кредитор, пред'являє вимоги до [PERSON] щодо виконання зобов'язань за Договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток №001/21865/07, посилаючись на Договір факторингу від 13 липня 2010 року, однак виходячи з положень п.п.3.1 п.3 Договору Факторингу, підписання вказаного договору Первісний Кредитор (Клієнт) гарантує, що йому належить права Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у реєстрі боржників. Реєстр боржників - це погоджена сторонами форма Реєстру Боржників з переліком їх особистих даних (ім'я, прізвище, ідентифікаційний номер) і розмірів грошових зобов'язань кожного з Боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про Боржника у разі їх наявності у Клієнта, разом з додатком, у електронному вигляді бази даних). Згідно Договору факторингу, поняттям документація позначаються - документи, які є в наявності у Клієнта та засвідчують права, що передаються, серед іншого, зазначається і реєстр Боржників. Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, судом встановлено, що позивачем не долучено до позовної заяви Реєстр Боржників, інших доказів, які беззаперечно свідчили про виникнення у позивача права вимагати виконання відповідачем зобов'язань за Договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток №001/21865/07 від 03 грудня 2007 року, що підлягає доказуванню в межах даного спору щодо встановлення підстав звернення з такими вимогами до конкретного боржника та розміру заборгованості, яка була наявна у боржника на момент відступлення права вимоги, а відповідно до положень ч.4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Письмовими доказами є будь-які документи, акти довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. ( ст. 64 ЦПК України) Виходячи з положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат на правову допомогу та сплату судового збору, оскільки судом ухвалене рішення про відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed