Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Молницької сільської ради, [PERSON] про скасування рішень Молницької сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Посилається на те, що рішенням виконкому Молницької сільської ради від 22.05.1997 р. № 28 йому [PERSON],жителю [ADDRESS] було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,50 га. Після виготовлення технічної документації для передачі у власність земельної ділянки, влітку 2013 року виявилось, що фактично під будинком і біля нього знаходиться земельна ділянка площею тільки 0,1806 га. Поряд з земельною ділянкою позивача межує інша ділянка, яка знаходиться у власності [PERSON] Як йому стало відомо згодом його сусідкою виготовлено Державний Акт про право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 073187 від 12.07.2008 року ЯЕ № 342973, на підставі рішення № 135-10/07 року від 13 грудня 2007 року. Тобто йому стало відомо, що фактично частину земельної ділянки, якою він роками законно користується відповідно до рішення виконкому Молницької сільської ради №135-10/07 року від 13 грудня 2007 року, передано у власність сусідньому землекористувачу [PERSON] та на підставі цього рішення остання отримала правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на земельну ділянку. До цього часу йому не було відомо, що між їхніми земельними ділянками встановлено нові межі, тому що акт погодження меж йому ніхто не пропонував підписати. Земельна ділянка в натурі сусідці [PERSON] не виділялася і з його постійного користування не вибувала. Межа у вигляді металевої сітки та паркану встановленого багато років назад не змінювалася. Тобто йому стало відомо, що межі земельної ділянки встановлені невірно і державний акт видано з порушенням норм чинного законодавства. Також що Молницькою сільською радою прийнято незаконні рішення які порушують його право на земельну ділянку. Оскаржуване рішення №135-10/07 року від 13 грудня 2007 року підлягає скасуванню з наступних підстав: неналежне погодження меж земельної ділянки на місцевості і подання на затвердження проекту відведення земельної ділянки з актом погодження зовнішніх меж без належного погодження з суміжним землекористувачем [PERSON]; незаконне внесення змін у своє попереднє рішення відповідачем всупереч статті 59 України "Про місцеве самоврядування в Україні". А оскаржуване рішення №35-24/13 від 30.07.2013 року підлягає скасуванню так як відповідачем незаконно внесено зміни у своє попереднє рішення всупереч статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Оскільки Державний акт виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування то він підлягає скасуванню. Тому просить суд : скасувати рішення 10 сесії 5 скликання Молницької сільської ради від 13 грудня 2007 року № 135-10/07 року; скасувати рішення 24 сесії 6 скликання Молницької сільської ради від 30 липня 2013 року № 35-24/13 року; визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку виданому [PERSON] , серії ЯД № 073187 від 12.07.2008 року недійсним і скасувати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача Молницької сільської ради позов не визнав та пояснив, що насправді позивачу ніколи не належала земельна ділянка на яку претендує, а приватизація земельної ділянки [PERSON] була проведена по межі земельної ділянки, якою фактично користувалась сторони, тому просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову суду пояснила , що після оформлення спадщини на житловий будинок з іншими господарськими будівлями і спорудами після смерті свого батька вона звернулась до сільської ради для приватизації земельної ділянки . На спірній земельній ділянки знаходиться споруда яку вона також успадкувала, є посаджені нею та її батьками дерева, її родина весь час користувалась спірною земельною ділянкою, яку вона згодом приватизувала. Зважаючи на те , що під час приватизації земельної ділянки ніяких порушень з її боку не було просить у позові відмовити. Суд, заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає лише частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі рішення Молницької сільської ради від 26 червня 2007 року та від 13 грудня 2007 року було передано у власність земельну ділянку площею 0,5855 Га , з яких 0,25 Га для будівництва житлового будинку та господарських споруд та 0,3355 Га для ведення особистого селянського господарства та користувачами суміжної земельної ділянки є позивач по справі [PERSON] Дана обставина підтверджується відповідними копіями рішень, технічної документації, державного акту на право власності на земельну ділянку. Крім цього, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, витягу з реєстру права власності та техпаспорту усі споруди, що знаходяться на приватизованій [PERSON] земельній ділянці, зокрема і споруда під літерою "Н"( стара будівля) на яку претендує позивач, належать їй - відповідачу по справі. Рішенням Молницької сільської ради № 35-24/13 від 30.07.2013 року затверджено технічну документацію, внесено зміни в попереднє рішення від 22.05.1997 року № 28 та передано у власність позивачу земельну ділянку площею 0,3020га , з яких 0,1806 Га для будівництво та обслуговування житлового будинку та 0,1214 Га для ведення особистого селянського господарства. Разом з тим, як вбачається з погосподарської книги у користуванні позивача у 2011-2014 роки перебувають земельні ділянки загальною площею 0,60 Га ,з яких 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку , та 0,45 Га для ведення особистого селянського господарства. Факт наявності у користуванні земельних ділянок таких розмірів у позивача також підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка землевпорядник Молницької сільської ради [PERSON] Згідно висновку проведеної по справі земельно-технічної експертизи змін меж встановлених між земельними ділянками позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] при обстеженні не встановлено. Крім цього згідно висновку відповідач [PERSON] користується земельною ділянкою розміром більше ніж зазначений у її державному акті . А саме по лінії "Г-В" ситуаційного плану до експертизи остання користується земельною ділянкою розміром та 0,0019 га, яка належать до земель загального користування , порушуючи права Молницької сільської ради, яка в даному процесі претензій не пред'являла. Інша невідповідність землекористування зафіксована експертизою та ситуаційним планом по лінії розмежування земельних ділянок конфліктуючих сторін по лінії з точки "В"- та точки із визначенням 4.20 , а саме по паркану на бетонній основі між конфліктуючими сторонами. Загороджено забором зі збільшенням земельної ділянки для користування відповідача [PERSON] на 0,0013га більше ніж по Державному акту на землю. Разом з тим при виїзному засіданні відповідач заявила ,що дійсно новий паркан поклав [PERSON] після приватизації нею земельної ділянки та міг його перемістити при заміні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] також заявила, що по даній межі вона згідна лише з тим, що приватизувала та не заперечує , щоб позивач перемістив паркан та вніс зміни до своєї технічної документації. Згідно ситуаційного плану до експертизи та проведеної експертизи є накладання частини земельної ділянки по Державному акту [PERSON] та по технічної документації [PERSON] щодо належності якої спорять сторони, це частина земельної ділянки площею 0,0005 га між точками визначені на схемі розмірами: 0.21, 4.20, 6.86 та 3.97, 1.46, 6.33, 0.59. З приводу цього, відповідач [PERSON] пояснила, що при приватизації по лінії розмежування спірної земельної ділянки у позивача знаходилась дерев'яна прибудова до літньої кухні , та межу їй визначили по дерев'яній стінці , а в глиб двору у позивача була літня кухня на бетонній основі , а прибудова до задньої стіни якої була з дощок. Пізніше позивач розібрав її та на приватизованій нею земельній ділянці залив фундамент для нової забудови, за самочинне будівництво позивача було оштрафовано. Дані обставини підтвердила допитана у судовому засіданні землевпорядник Молницької сільської ради [PERSON] Позивач також підтвердив в судовому засіданні факт, що новий фундамент на спірній земельній ділянці він залив у 2012 році. Пунктом 1 ст.125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. В п.3 ст.125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) встановлено заборону приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] до 30.07.2013 року суміжну із відповідачем земельну ділянку отримав у користування, а державний акт на право користування не отримував, що підтверджується поясненнями сторін та відповідними рішеннями сільської ради. Твердження позивача про те, що насправді він користувався більшою земельною ділянкою, зокрема спорудою літера "Н" (на схемі експерта) , що належить відповідачу не знайшло своє підтвердження, при виїзному засіданні позивач [PERSON] не зміг чітко вказати межу тої земельної ділянки на яку претендує, вхід до споруди "Н" знаходиться на подвір'ї відповідача [PERSON], остання нею користується та є її власницею. Позивач в судовому засіданні не довів, що приватизацією земельної ділянки відповідачем [PERSON] було захоплено частину його земельної ділянки , яка була передана йому у користування. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо скасування рішення Х сесії У скликання Молницької сільської ради від 13 грудня 2007 року № 135-10/07 про передання земельної ділянки відповідачу [PERSON] у власність та про скасування державного акту на право власності на землю не є обґрунтованим та не підлягають задоволенню . Що стосується позовної вимоги про скасування рішення ХХІУ сесії УІ скликання Молницької сільської ради від 30 липня 2013 року № 35-24/13, суд вважає що дана вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з змісту цього рішення у рішенні Молницької сільської ради № 28 від 22.05.1997 року були внесені зміни щодо передачі земельних ділянок у власність позивачу [PERSON],а саме загальна площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та для особистого селянського господарства , що передавалась у власність по попередньому рішенню є 0,50 га, в той час як площа земельної ділянки по матеріалах інвентаризації що передається у власність позивачу є 0,3020га, таким чином прийнято рішення про зменшення розміру земельної ділянки, яка передається позивачу у власність. Згідно пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Оскільки позивач заперечує проти цього рішення , крім цього згідно даних погосподарських книг , показів представника Молницької сільської ради, у позивача у користуванні є земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та для особистого селянського господарства загальним розміром 0,60 га, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги позивача є обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.12, 123,125,126, ЗК України, Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 , Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ",

Outcome: partial