Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовною заявою до ПАТ «Страхова група ТАС» та [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої загинув [PERSON] . Зокрема, поставили питання про стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС» у межах встановленого законом ліміту 33936 грн. на відшкодування витрат по спорудженню надгробного пам`ятника, а з відповідача [PERSON] 7014 грн. витрат на спорудження пам`ятника, які не покриваються страховим відшкодуванням, а також поставили питання про стягнення з [PERSON] заподіяної моральної шкоди у розмірі по 42554 грн. на користь кожного з позивачів. Заявлені вимоги позивачі обґрунтували тим, що 21 вересня 2018 року близько 21 год. водій [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Vito» р.н.з. [NUMBER] , рухаючись поза населеним пунктом на ділянці дороги Н-09 між селищем Богородчани та Лисець Івано-Франківської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , котрий внаслідок отриманих травм помер на місці пригоди. За наслідками досудового розслідування кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Посилаючись на вимоги ст.1187 ЦК України позивачі поставили питання про відшкодування заподіяної водієм шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Зокрема, просили стягнути зі страхової компанії Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», якою була застрахована відповідальність водія, кошти у сумі 33936 грн. у межах ліміту страхового відшкодування на відшкодування понесених витрат по спорудженню надгробного пам`ятника, а решту понесених на це витрат у сумі 7104 грн. безпосередньо з [PERSON] . Внаслідок втрати чоловіка та батька позивачі вказали, що зазнали моральної шкоди, яку оцінили у сумі 50000 грн. кожен. Виходячи з того, що страховою компанією було відшкодованої їм по 7446 грн. то решту суми, а саме по 42554 грн. просили стягнути з відповідача. В ході судового розгляду позивачі та представник позивача заявлені вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги визнав частково. Вказав, що розслідуванням у кримінальному провадженні, яке зареєстроване за даним фактом, його вини не встановлено. Смерть [PERSON] стала наслідком грубих порушень правил дорожнього руху зі сторони самого потерпілого (вихід у темну пору доби, у темному одязі, у стані алкогольного сп`яніння на проїзну частину дороги). Відразу після ДТП він намагався надати медичну допомогу потерпілому, зустрічався з родичами, намагався допомогти у організації похорону, передав потерпілим 9 тис.грн. Родичі потерпілого, розуміючи причину ДТП, заявляли, що не мають до нього майнових претензій. Лише згодом змінили свою позицію. Крім того, заявив, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС». Він виконав усі вимоги, що ставились до нього договором, повідомив про страховий випадок Страховика. Вважав, що заявлені до нього вимоги про відшкодування моральної кшоди є необґрунтованими і просив у їх задоволенні відмовити, погодився з вимогою про стягнення 7014 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника, які перевищують ліміт відшкодування, що має бути покритий страховиком. Представник відповідача - страхової компанії у судове засідання не з`явився. Подав письмовий відзив у якому позовні вимоги просив визнати безпідставними і не обґрунтованими. Зазначив, що АТ «Стархова група «ТАС» за результатами розгляду звернення, у відповідності до ст.27,35,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило 10740 грн. витрат пов`язаних з похованням. Акт на спорудження надгробного пам`ятника до страхової компанії позивачем не подавався, тому АТ «СГ «ТАС» належним чином і в повному обсязі виконало свої обов`язки. Вважає також, що у матеріалах справи не міститься належних і допустимих доказів на підтвердження майнової шкоди, оскільки акт виконаних робіт на спорудження надгробного пам`ятника не наданий відповідачу, а тому не може бути використаний як доказ судом. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, подані сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно статей 22 ч. 1, 1166 ч. 1, 1188 ч. 1 п. 1 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 1.1 ч. 1 ст. 1 Закону страхувальниками в розумінні вказаного закону є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Як встановлено при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz Vito» р.н.з. [NUMBER] , [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "Страхова група «ТАС», що підтверджується Полісом страхування №АМ/5634494, укладеним між Страховою компанією та [PERSON] . Ліміт відповідальності за даним Договором за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200000 грн., а за шкоду, заподіяну майну, - 100000, 00 грн., розмір франшизи рівний 950грн. Положеннями п. 1.8 ч. 1 ст. 1 та п. 17.2 ст. 17 Закону передбачено, що страховим полісом є єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Судом встановлено, що 21 вересня 2018 року близько 21 год. [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Vito 110» р.н.з. [NUMBER] , рухаючись ділянкою дороги Н-09 «Мукачево-Львів» між селищем Лисець Тисменицького район та смт.Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який на місці події помер. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 22.09.2018 року зареєстровано кримінальне провадження №12018090000000770 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, досудове розслідування по якому завершено винесенням постанови про закриття кримінального провадження старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Гоцанюком І.В. на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях водія [PERSON] . Відповідно до висновку СМЕ, проведеної у межах кримінального провадження, смерть [PERSON] настала від поєднаної тупої травми грудної клітки і органів грудного відділу хребта, правого верхнього плечового поясу, органів черевної порожнини, тазу, правої нижньої кінцівки з множинними переломами кісток скелету, забоями та розривами внутрішніх органів, ранами, саднами та синцями у них, які ускладнились тяжким травматичним шоком. Таким чином, суд констатує, що мав місце страховий випадок, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який свою відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого застрахував у ПрАТ "Старова група «ТАС». Факт настання страхового випадку і обов`язку виплати страхового відшкодування страховиком не оспорюється. Понесені у зв`язку з похованням потерпілого [PERSON] кошти у сумі 10740 грн. були відшкодовані страховиком, що підтверджується матеріалами справи і зазначено у відзиві ПрАТ «Страхова група «ТАС». Крім того, кожен з позивачів отримав 7446 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди у порядку ст. 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Так, статтею 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено умови відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого. Зокрема, п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У ст. 2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. З огляду на наведене, а також, виходячи із системного аналізу ст. 36, 37 Закону, суд вважає, що вимоги до ПрАТ «Стархова група «ТАС» по виплаті страхового відшкодування у сумі 33936 грн. на спорудження надгробного пам`ятника є обґрунтованими. На думку суду позивач [PERSON] довела, що понесла витрати на виготовлення та монтаж надгробного пам`ятника. З огляду на згаданий п.27.4 ст.27 Закону, ліміт страхового відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 44676 грн (12*3723=44676) не буде перевищений внаслідок стягнення 33936 грн., які ПрАТ «Страхова група «ТАС» у добровільному порядку не відшкодувала. Посилання представника відповідача на те, що страхова компанія не отримувала від [PERSON] заяви про відшкодування вказаних коштів є безпідставним, оскільки позивачкою подано підтвердження направлення страховику заяви від 14.07.2020 року з актом виконаних робіт по виготовленню та встановленню гранітного пам`ятника і квитанцією про їх оплату. Вимоги про відшкодування [PERSON] моральної шкоди слід задовольнити частково виходячи з таких міркувань. Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 27.3. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану, та інші обставини. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Водночас, відповідно до ч.2 ст 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди,то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Страховою компанією на користь позивачів сплачено по 7446 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам, суд вважає, що потерпілий [PERSON] дійсно допустив грубу необережність, знехтувавши вимогами п.6.2, 6.3., 6.7 ПДР, рухаючись у темну пору доби на велосипеді у стані алкогольного сп`яніння без увімкнутого ліхтаря (фари) дорогою для автомобілів, зокрема проїжджою частиною дороги. Виходячи з наведеного, ступеню спричиненої позивачам шкоди, пов`язаної із смертю [PERSON] внаслідок ДТП за участю [PERSON] , і завданих у зв`язку із цим моральних страждань, а також враховуючи той факт, що вина водія матеріалами кримінального провадження не встановлена, суд вважає, що розмір відшкодування позивачам моральної шкоди, додатково до визначеної відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" слід визначити у сумі 5000 грн. на користь кожного з позивачів. Судові витрати по справі слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial