Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

01.04.2014 року від Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до суду надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.08.2008 року в розмірі 23158 грн. 76 коп., та судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позовної заяви представник ПАТ "Акцент-Банк" [PERSON] вказав, що 26.08.2008 року між ПАТ "Акцент-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позивач, відповідно до п. 3.1, відкрив відповідачеві картковий рахунок в національній валюті України - гривні, та отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідачка станом на 19.03.2014 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 23158 грн. \~76 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом - 3000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 11439 грн. 77 коп., заборгованості по комісії за користуванням кредитом - 7140 грн.; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1078 грн. 99 коп. штраф (процентна складова). Заочним рішенням від 02.10.2014 року задоволено позов ПАТ "Акцент Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак, ухвалою від 21.12.2015 року задоволено заяву [PERSON] про скасування заочного рішення та призначено судовий розгляд у загальному порядку. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Заперечував проти заяви відповідачки про застосування позовної давності мотивуючи тим, що після ухвалення заочного рішення по даній справі, відповідачка [PERSON] у ВДВС Зміївського РУЮ надавала пояснення від 29.01.2015 року, у якому визнала наявність вказаного боргу та вказувала про неможливість виконання судового рішення. Таким чином, вона вчинила дії, які свідчать про визнання боргу, що відповідно до ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу строку позовної давності та початку його заново з 29.01.2015 року. Відповідачка [PERSON] подала заяву, в якій просила застосувати позовну давність та відмовити у позові, у разі не явки її в судове засідання розглянути справу за її відсутністю. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Положеннями статті 6(1) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін судом встановлені наступні обставини, та правовідносини сторін, що випливають із встановлених обставин. 26.08.2008 року між ПАТ "Акцент Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, за \~умовами якого \~[PERSON] \~отримала кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а. с. 5-8). З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 19.03.2014 року банком нарахована заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 23158 грн. 76 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 3000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 11439 грн. 77 коп., заборгованості по комісії за користуванням кредитом - 7140 грн., штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 1078 грн. 99 коп. (процентна складова). \~(а. с. 2-4). Зі змісту зазначеного розрахунку вбачається, що з дня укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів 26.08.2008 року [PERSON] не вчиняла дій щодо виконання зобов'язань за кредитним договором, прострочена заборгованість виникла з 30.09.2008 року. У відповідністю з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідністю з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладанням кредитного договору б/н від 26.08.2008 року та наявності з боку відповідачки невиконаних зобов'язань за цим договором. Водночас, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи. Так, з моменту виникнення простроченої заборгованості за цим кредитним договором, тобто з 30.09.2008 року, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, почався перебіг строку позовної давності, який станом на день пред'явлення позову 01.04.2014 року позивачем пропущений, і відповідачкою подано заяву про застосування позовної давності. Будь-яких доказів того, що з часу початку перебігу строку позовної давності до дня пред'явлення позову, відповідачкою вчинено дії, які є підставою для переривання строку позовної давності, позивачем не надано. Пояснення [PERSON] від 29.01.2015 року (а. с. 124), надані нею державному виконавцю в рамках виконавчого провадження по виконанню заочного рішення, яке на даний час скасовано, не є підставою для переривання строку позовної давності для подання позовної заяви, що надійшла до суду 01.04.2014 року. За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідачки нарахованої позивачем суми суперечать положенням статті 1(1) Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, тому у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed