Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування заявлених вимог посилаються на те, що 27.07.2007 року [PERSON] звернулася до позивача, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим була оформлена заява б/н від 27.07.2007 року. Зазначають, що [PERSON] отримала початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та в подальшому, кредитний ліміт було збільшено. Вказують, що [PERSON] підтвердила свою згоду на отримання коштів та погодилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті. Окрім наведеного, мотивують вимоги і тим, що відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та не сплачує отриманий кредит, у зв`язку з чим, станом на 24 червня 2020 року утворилась прострочена заборгованість в загальній сумі 26736.12грн.; яка складається з: заборгованості по тілу кредиту, в сумі 17291 грн. 06 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 17291 грн. 06 коп., заборгованість за простроченими відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.. 625 в сумі - 4945 грн.93 коп. та нарахованої пені 4499 грн. 13 коп. Рух справи та позиція сторін 18.09.2020 року по справі відкрито провадження до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 09.11.2020 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача, адвоката Явіц В.Й. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 09.11.2020 року представником відповідача Явіц В.Й. від імені відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнала вважала що банком не дотримано вимог передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» при укладанні договору із нею про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.(а.с.58-60). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.11.2020 року здійснено перехід з розгляду спрощеного провадження цивільної справи на розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.67-68). 18.11.2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» скерував до суду відповідь на відзив, в якому вказував, що відповідач знімала кредитні кошти, а потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Зазначали, що користуючись кредитними коштами відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження відповідача щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам. [PERSON] частково сплачувала заборгованість та зазначені кошти були спрямовані на погашення спочатку відсотків а потім тіла кредиту, однак, зазначених коштів недостатньо було для погашення заборгованості по кредиту, оскільки відповідачу нараховуються відсотки та пеня за порушення зобов`язань. В зв`язку з наведеним просять задовольнити позовні вимоги. 02.12.2020 року представником відповідача, адвокатом Явіц В.Й, скеровано до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.121-122). 02.12.2020 року позивачем АТ КБ «Приватбанк», в особі представника Савіхіною А.М. суду надано заяву про зменшення позовних вимог, у якій просили, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором Б/Н від 27.07.2007 року в розмірі 22236,99 яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 17291 грн. 06 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 17291 грн. 06 коп., заборгованість за простроченими відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 в сумі - 4945 грн.93 коп. та судові витрати. В судовому засіданні, представник АТ КБ «ПриватБанк» Зюльковська Л. підтримала позовні вимоги в останній (зміненій редакції) та просила їх задовольнити; Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не укладала жодного договору з ПАТ КБ «ПриватБанком», в заяві б/н від 26.07.2007 року підпис їй не належить. Пояснила, що з розрахунку заборгованості за кредитом від 27.07.2007 року банком здійснюється нарахування процентів на підставі ст.. 625 ЦК України з 01.11.2019 року за процентною ставкою 86.4% Представник відповідача, адвокат Явіц В.Й. в судовому засіданні позовні вимоги АТ КБ ПриватБанку не визнав, у доповненнях до пояснень своєї довірительки [PERSON] посилався на обставини викладені у відзиві. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача і в її інтересах представника, зважає на наступне. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Досліджені докази судом та застосовані норми права Судом, належними і допустимими доказами встановлено, що 27.07.2007 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір №б/н від 27.07.2007 року, останній надано кредит у розмірі 3100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який, в подальшому було збільшено, що підтверджується копією заяви та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с.20,186,189, 209). При цьому, суд звертає увагу, що [PERSON] заперечила підписання дослідженої в оригіналі заяви б/н від 27.07.2007 року і пояснила суду, що не надавала згоди на збільшення кредитного ліміту. Також заперечила підписання та ознайомлення з Пам`яткою клієнта та Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами і уовами кредитування, що складає невід`ємну частину кредиту. Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 27.07.2007 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 23.11.2020 року, з даних якого вбачається, що заборгованість за вказаним кредитним договором становить 22236,99 грн., і зокрема складається з наступного: 17291,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; у тому числі 17291, 06 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 12392,53 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4945,93 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 4945,93 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України(а.с.124-136) При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги щодо виконання зобов`язань та правові наслідки та відповідальність за порушення зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У заяві позичальника від 26.07.2007 року відсутні умови договору про порядок нарахування, розміру та сплати простроченого тіла кредиту, а також встановлення відповідальності у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами та їх визначеного розміру. Матеріалами справи встановлено, що відповідач дійсно отримав грошові кошти, однак неналежним чином виконував зобов`язання по сплаті заборгованості, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, саме: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту -17291,06 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4945,93 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та при цьому пені і комісії не нараховано. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу, сума кредиту вважається простроченою. За змістом п.1.1.1.88 Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку простроченим кредитом є кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Отже, порядок нарахування та складові простроченого тіла кредиту передбачено в Умовах та правилах надання банківських послуг ПриватБанку та Тарифах банку з обслуговування кредитних карток, які не підписані відповідачем. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 Вели Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 ста 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомір користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 І України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повин сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду вбачається, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Не можна погодитися з доводами Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про досягнення між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] згоди щодо умов кредитування. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розуміла відповідачка, була ознайомлена і погодилася з ними, при цьому заперечуючи підпис в заяві, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем картки, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо порядку нарахування простроченого тіла кредиту, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові, Велика Палата Верховного Суду також вказала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16-ц. Виходячи з наведеного, суд вважає, що неможливо застосувати до даних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (липень 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов.... Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Висновки На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed