Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що він, [PERSON] являється власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за № 650, серія та номер [NUMBER], виданий 10.08.2015, видавник [PERSON], приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області - на земельну ділянку площею 7,1962га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Жовтневої сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Зазначену спірну земельну ділянку він отримав на підставі заповіту від 30.10.2009 року його батька [PERSON], який помер [INFO]. У 2016 році під час розгляду Софіївським районним судом його позову до ТОВ «Євромоноліт» про припинення дій, які порушують право власності на землю йому стало відомо, що фактично ФОП [PERSON] в якості орендаря обробляє його спірну земельну ділянку на підставі договору оренди землі від 25 грудня 2014 року. В зв'язку з чим, він змушений був уточнити позовну заяву про визнання договору оренди землі недійсним та долучити до справи в якості співвідповідача ФОП [PERSON]. Зазначає, що перед закінченням розгляду справи представник відповідача ФОП [PERSON] - [PERSON] в якості доказу наявності укладення договору оренди землі 25.12.2014 року із власником спірної земельної ділянки (орендодавцем) [PERSON] надав актуальну інформацію про державну реєстрацію іншого речового права (інформаційну довідку) від 07.07.2016 року за №62952579. Відповідно цієї довідки державний реєстратор Софіївського районного управління юстиції Товстуха Юрій Миколайович (третя особа) 03.01.2015 року прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:18510795 договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2014 року, орендарем якого являється відповідач ФОП [PERSON] (далі - спірний договір оренди землі). 24 березня 2017 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області під головуванням судді Шумської О.В. розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромоноліт", [PERSON], Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, відділу Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області про визнання договору оренди землі недійсним постановив рішення, яким відмовив у задоволені позову. 10 жовтня 2017 року апеляційний суд Дніпропетровської області розглянувши його апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції постановив рішення, яким залишив в силі рішення суду першої інстанції щодо відмови у позові про визнання недійсним договору оренди землі. Підставою відмови у позові було те, що власник землі орендодавець [PERSON] 25.12.2014 року уклав із ФОП [PERSON] договір оренди землі на спірну земельну ділянку хоч і під час дії іншого договору оренди землі на спірну земельну ділянку із орендарем ТОВ «Євромоноліт», проте договір оренди землі від 25.12.2014 року був зареєстрований 03.01.2015 року після закінчення строку дії іншого договору оренди землі та відповідно набрав чинність згідно ст.638 ЦК України та ст. ст. 125,126 ЗК України. Викладені обставини на думку позивача свідчать, що за попереднім його позовом до ТОВ "Євромоноліт" та [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі підставою його недійсності було те, що орендодавець [PERSON] уклав 24 грудня 2014 року договір оренди землі на спірну земельну ділянку із ФОП [PERSON] під час дії іншого договору оренди землі [PERSON] із ТОВ "Євромоноліт" строк дії якого закінчувався 01.01.2015 року. Згідно заявлених позовних вимог, позивач просить суд визнати договір оренди земельної ділянки від 25.12.2014 року недійсним саме в зв'язку з його підписом не орендодавцем. В судове засідання представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Представник третьої особи Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, стосовно позовних вимог не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює на пошті та добре знала діда - [PERSON], який неодноразово приходив для отримання пенсії та розписувався за її отримання. Вона добре пам'ятає як [PERSON] розписувався, але ніколи він не розписувався повністю своїм прізвищем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] був її свекром, в них були добрі довірительні стосунки, дід ніколи не підписувався повним своїм прізвищем, а тим більше ніколи договір оренди земельної ділянки з [PERSON] не укладав. З'ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності з статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти, а також договори та інші правочини. У відповідності з ст. 626, 629, 638 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього ж Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 93 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК УКраїни, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ст. 203 ЦК України особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст. 93 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 125, ч.5 ст.126 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Аналогічно правило передбачене й ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі». Статтями 14,20 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст.6 та ст.627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом статей 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Випадки недійсності правочинів встановлені ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цьогоКодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з положень статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. З договору оренди землі від 25 грудня 2014 року, який укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON], який зареєстровано 03 січня 2015 року вбачається, що вказаний договір підписаний відповідачем, а також є підпис від імені померлого [PERSON] який підписано як "[PERSON]", тобто повним його прізвищем. Ухвалою суду від 07 травня 2018 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу, та поставлені питання відповідно до копії договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2014 року, де підпис стояв померлого [PERSON] - "[PERSON]". 03 липня 2018 року на адресу суду, надійшов лист №2734-18 від 25.06.2018 року з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз директора Порошин Д.Ю. , де вказано, що у зв'язку з тим, що об'єктами почеркознавчих досліджень є оригінали документів, які не надані судом до дослідження, тому не можливо провести експертизу по копії договору оренди земельної ділянки. Для з'ясування всіх обставин, судом був викликаний за клопотанням позивача до залу суду спеціаліст [PERSON], яка працює завідуючим відділу судової експертизи №1 (м.Кривий Ріг) Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України та яка пояснила, що підпис, який існує в копії договору оренди земельної ділянки від 25.12.2014 року здійснений як "[PERSON]", тобто повним прізвищем та є транскрипцією буквенною, а згідно оригіналів документів, які містяться в справі та на яких є прижиттєвий підпис [PERSON] вбачається транскрипція безбуквенна - штрихова, тому спеціаліст припускає, що підпис в договорі оренди земельної ділянки від 25.12.2014 року не є оригінальним підписом [PERSON] та не відповідає його підпису в оригіналах документів. Також, до матеріалів справи позивачем були долучені оригінали документів з оригінальним підписом померлого [PERSON], а саме: заява на ім'я приватного нотаріуса Софіївського району [PERSON], розрахункова книжка по оплаті за природний газ, заява про видачу паспорта Форми №1 та договір оренди земельної ділянки від 01 січня 2010 року який був укладений між [PERSON] та ТОВ "Євромоноліт", де підпис [PERSON] є оригінальним, який також не відповідає підпису в договорі оренди земельної ділянки від 25.12.2014 року. Відповідач ФОП [PERSON] до суду жодного разу не з'явився, викликався неодноразово до залу суду для надання пояснень по справі та для надання оригіналу договору оренди земельної ділянки від 25.12.2014 для огляду в судовому засіданні та належного проведення почеркозначої експертизи. Як вбачається із матеріалів справи, незважаючи на вжиті судом заходи, ні відповідачем, ні Софіївською районною державною адміністрацією, ні Софіївською селищною радою, ні Софіївським ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області не було надано суду першої інстанції оригінала оскаржуваного договору, що унеможливлює проведення почеркознавчої експертизи по справі, про витребування яких позивач по справі заявляв клопотання. У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Частиною першою статті 15 ЦК України (в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення рішення по справі) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України ''Про оренду землі'' є підставою для визнання недійсним такого договору оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України ''Про оренду землі''. У відповідності з ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Обєктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. ( стаття 3, 4 Закону). У відповідності з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач [PERSON] отримав земельну ділянку площею 7,1962 га, від свого батька [PERSON], [INFO], який помер [INFO] (а.с.4). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, власником земельної ділянки площею 7,1962 га, яка розташована на Жовтневій сільській раді Софіївського району Дніпропетровської області, є [PERSON] (а.с.108 зворот). Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,1962 га, який був зареєстрований у Реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 03 січня 2015 року (арк.с.97-99), у відповідності з яким [PERSON] передав належну йому земельну ділянку загальною площею 7,1962 га, кадастровий номер [NUMBER] в оренду ФОП [PERSON] строком на 05 років( ар.с.99 зворот). Пунктом 8 договору передбачено, що строк дії договору становить 05 років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк, як вбачається з пункта 9. Відповідно до п. 43 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державний реєстратор Товстуха Юрій Миколайович, Софіївське районне управління юстиції Дніпропетровської області зареєстрував 27 грудня 2014 року укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] договір оренди землі від 25 грудня 2014 року, у відповідності з яким [PERSON] передав належну йому земельну ділянку загальною площею 7,1962 га в оренду ФОП [PERSON] ( арк.с.101 зворот). У відповідності зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі»договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно п.п. 1 та 3 ч. 3 ст. 10 зазначеного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Згідно ж ст.16,19 зазначеного Закону, разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку, на підставі яких здійснюється державна реєстрація, проте в даному випадку оригінал спірного договору відсутній як у позивача так і у відповідача, а також відсутній і у Софіївській райдержадміністрації. Таким чином, той факт, що відповідач ФОП [PERSON] не надав суду оригіналу договору оренди земельної ділянки від 25.12.2014 року, не пояснив де може знаходиться вказаний оригінал, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, не з'явився жодного разу в судове засідання, свідчить про те, що померлий [PERSON] не підписував оспорюваний договір оренди земельної ділянки, та не мав волевиявлення на його підписання. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно вимог до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, вимоги позивача про визнання недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2014 року є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved