Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Публічне акціонерного товариства «Дельта Банк» звернулось в суд з позовом до відповідачапро звернення стягненян на предмет іпотеки в рахунок погашенян заборгованості за договоом про надання споживчого кредиту №11125460000 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON], а саме квартиру, що знаходить за адресою: [ADDRESS]. В ході судового розгляду позивачем подано заяву про зміну предмету позову, якою заявлено наступні вимоги: в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 579 983,92 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 11125460000 від 05.03.2007 року, укладеним між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки , шляхом визнання за іпотекодержателем ГГАГ «Дельта банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS]; зобов'язати реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартир за ПАТ «Дельта банк»; припинити право власності іпотекодавця [PERSON], в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS]; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають тата зареєстровані в вказаній квартирі; виселити з даної квартири усіх піших мешканців; стягнути на користь ПАТ "Дельта банк" витрати по сплаті судового збору з [PERSON]. Ухвалою суду від 17.02.2014року за заявою представника позивача вимогу про зобов'язання реєстраційної служби здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартир за ПАТ «Дельта банк» залишено без розгляду. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 05.03.2007року між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] було укладано договір про надання споживчого кредиту №11125460000, однак в зв'язку із неповнерненян кредитних коштів утворилася заборгованість. Представник позивача в судове засідання не звявився, суду подав заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повтоно не з'явився, хоча про час та місце справи повідомлявся належним чином. За вказаних обставин судом ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 05 березня 2007 року між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] укладено Договр про надання споживчого кредиту №11125460000 . Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит в сумі 59 800 шв.франків, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 03.03.2028 року або достроково із сплатою 8,99% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором іпотеки від 06.03.2077 року, укладеним між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON]. Обтяження нерухомого майна було зареєстровано банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. Через неналежне виконання умов договору про надання кредиту у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 68 587,97 шв. Франків, яка складається: 51 019,9 шв.франків - основний борг, 17 568,07 шв. Франків - проценти. 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ "УкрСиббанк", останнім передано ПАТ "Дельта Банк", що підтверджується Договором купівлі- продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. Статтею 564 Цивільного кодексу України встановлено види забезпечення виконання зобов'язання та зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Змістом ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 вказаної норми цивільного права серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків на першому місці зазначається договір та інші правочини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, кодексів, законів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №11125460000 від 05.03.2007р. виконав належним чином, здійснивши видачу кредиту на визначених Кредитним договором умовах. Проте, позичальник [PERSON]. належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитними коштами . Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору, сплата неустойки. Згідно ст. 572 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель, заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець, заставодавець) забезпеченого заставою (іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Аналогічні положення чинного законодавства Позивачем та відповідачем було погоджено у вищезазначених договорах іпотеки і встановлено, що звернення стягнення на заставне майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя або за рішенням суду, або за виконавчим приписом нотаріуса або Іпотекодержатилем самостійно на умовах договору іпотеки. Відповідно до ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про Іпотеку», (іпотекодержатель) заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. При цьому, ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі рішення суду. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку", тобто Іпотекодержателем від свого імені. Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки може проводитись за рішенням суду. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; -опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування -процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно договору іпотеки від 06.03.2007 року за домовленістю сторін станом на дату укладення цього Договору загальна вартість Предмета іпотеки складає 330 168,00 грн.. Таким чином, за рахунок предмету іпотеки, належних Іпотекодавцю, Позивач має право шляхом подання позовної заяви до суду та отримання рішення на його користь, задовольнити свої вимоги, які виникають із Кредитного договору, оскільки Позичальником належним чином не виконуються умови Кредитного договору, а саме в частині повернення основної суми боргу та сплати відсотків за користування кредитними коштами. При цьому, потрібно зазначити, що у ст. 657 Цивільного кодексу України вказано, що договір купівлі-продажу будь - якого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Пунктом 65 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року надалі - Інструкція) передбачено, що якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Статтями 55 та 124 Конституції України передбачено захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлено юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами. Тобто, кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. Для забезпечення судового захисту Конституція України у ст. 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами, неприпустимості делегування функцій судів та їх привласнення іншими органами чи посадовими особами та визначила юрисдикцію судів. Зазначені принципи забезпечують здійснення конституційного права на судовий захист, яке не може бути обмежене (ст. 64 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 548 ч.1, 611, 612, 1054 ч.2, 1050 ч.2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved