Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

В квітні 2014 року КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (надалі також - позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач тривалий час користується послугами позивача з опалення, однак не оплачує дані послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2009 р. по 01 лютого 2014р. в розмірі 7009 грн. 54 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідач є одноособовим власником квартири [ADDRESS], а тому утворена заборгованості за опалення підлягає стягненню з відповідача, у зв'язку з чим просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що заборгованість має стягуватись також з його колишньої дружини, яка користувалася наданими позивачем послугами, а також просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2006 року, що підтверджується довідкою ЖБК №1 від 21.01.2014 року. Жодних осіб за даною адресою не зареєстровано (а.с. 6) Вказана квартира забезпечується послугами централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради. Згідно виписки з особового рахунку [NUMBER] вбачається, що заборгованість відповідача за послуги з централізованого постачання теплої енергії за період з 01 жовтня 2009 року по 01 лютого 2014 року склала 7009 грн. 54 коп. (а.с. 4-5). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Зважаючи, що позивач КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради є виробником наданих послуг, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих послуг. На підставі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, між КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради як виробником послуг з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої сторони існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку. Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а тому та саме на нього законом покладений обов'язок нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховувалась плата за послуги з централізованого опалення, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у період з 01 жовтня 2009 року по 01 лютого 2014 року у розмірі 7009 грн. 54 коп. є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що відповідач протягом часу, за який утворилась заборгованість, здійснював періодичні платежі, а саме в січні 2011 року вніса платіж в сумі 501,00 грн, серпні 2011 року - 100,00 грн, вересні, 2011 року - 100,00 грн та листопаді 2011 року - 200,00 грн., що свідчить про визнання ним свого боргу та наявність підстав для переривання перебігу позовної давності відповідно до положень ст. 264 ЦК України. Таким чином, в даному випадку перебіг трирчного строку позовної давності останній раз був перерваний у листопаді 2011 року та почався заново після внесення останньої проплати. За таких обставин, суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав та правові підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідач підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved