Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця та визнання права власності. На підставу своїх вимог спирається на те, що відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СР №009499, виданого 13.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області, 13.03.2007 року згідно актового запису №27 зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] з присвоєнням останній дошлюбного прізвища «Осичка». Шлюб розірвано згідно Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 04.11.2005 року у справі №2-579/2005 року. У шлюбі сторони перебували з 22.12.1995 року, який було зареєстровано виконкомом Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області за актовим записом №14. Від даного шлюбу 15.08.1996 року народився спільний син [PERSON], 21.09.2011 року Маньківським районним судом Черкаської області було видано виконавчий лист №2/2312/238/11, про стягнення з [PERSON], на користь [PERSON], пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] [PERSON] помер 17.01.2015 року у віці 49 років в с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області, про що 19.01.2015 року складено відповідний актовий запис №2. Постановою державного виконавця відділу ДВС Маньківського районного управління юстиції від 29.01.2015 року позивача повідомлено про закінчення виконавчого провадження у звязку із смертю боржника - [PERSON], яку вручено згідно рекомендованого повідомлення 19 лютого 2015 року. Після цього вказана постанова була оскаржена до Маньківського районного суду Черкаської області, та ухвалою суду від 12.03.2015 року в задоволенні скарги було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16.04.2015 року у справі №22ц/793/1091/15 апеляційну скаргу на ухвалу Маньківського районного суду від 12.03.2015 року задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції скасовано. Також, постановлено нову ухвалу, якою частково задоволено скаргу на дії державного виконавця відділу ДВС Маньківського районного управління юстиції від 29.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2/2312/238/11 виданого 21.09.2011 року Маньківським районним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів в сумі 20412,32 грн., інфляційних втрат в сумі 82,56 грн., три процента річних в сумі 103,27 грн., неправомірною. Вказану постанову державного виконавця скасовано, зобовязано державного виконавця вирішити питання про зупинення виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа до визначення правонаступників. Ухвала апеляційної інстанції набрала законної сили 16 квітня 2015 року. Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Маньківського районного управління юстиції від 28.05.2015 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/2312/238/11, виданого 21.09.2011 року Маньківським районним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів в сумі 20412,32 грн., інфляційних втрат в сумі 82,56 грн., три процента річних в сумі 103,27 грн. - зупинено. Разом з тим, судом встановлено та підтверджено, що заборгованість, яка стягнута судом по пені за прострочення плати аліментів, інфляційні втрати та три процента річних не є такими, що не допускають правонаступництва, тобто вони є кредиторською заборгованістю. Також, згідно виконавчого листа Маньківського районного суду Черкаської області у справі №701/402/13-ц від 23.04.2013 року, виданого 11.07.2013 року, вирішено зменшити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], встановивши його розмір ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця відділу ДВС Маньківського районного управління юстиції від 29.01.2015 року виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа закінчено у звязку із смертю боржника. Згідно відмітки державного виконавця на виконавчому листі, залишок боргу по сплаті аліментів становить 7931,30 грн. Згідно супровідного листа від 12.02.2015 року №413, вказану постанову державного виконавця направлено стягувачу, рекомендоване відправлення вручено 19.02.2015 року. В порядку оскарження дій державного виконавця, стягувачем було оскаржено до суду винесення даної постанови. Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 12.03.2015 року скаргу було залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14.05.2015 року у справі №22ц/793/1093/15, апеляційну скаргу на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 12.03.2015 року відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Разом з тим, судом встановлено та підтверджено, що заборгованість спадкодавця по аліментах перед стягувачем є кредиторською заборгованістю і стягувач вправі відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України у встановленому законом порядку предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Після смерті [PERSON], померлого 17.01.2015 року, у Маньківській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 108 за 2015 рік, номер у спадковому реєстрі 57307192. Позивачем направлено до Маньківської державної нотаріальної контори заяви (претензії Кредитора) у відповідності до ст.1281 ЦК України на суму 7931,30 грн. та 20598,15 грн. Представник позивача звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори з відповідною заявою щодо інформування письмово, хто є спадкоємцями, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], хто із спадкоємців відмовився від прийняття спадщини, на чию користь, кого з них повідомлено про претензії кредитора спадкодавця. На дану заяву отримано письмову відповідь згідно листа від 10.10.2015 року № 1647/01-16, згідно якої повідомлено, що згідно ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, зобовязані додержуватися таємниці цих дій, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної не вчинялась. Також повідомлено, що довідки про вчинення нотаріальних дій та документи видаються тільки громадянам та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Разом з тим, з часу направлення претензій кредитора-позивача ніякої відповіді не отримано, кошти спадкоємцями позивачу-кредитору не сплачено, що змушує позивача звертатись за захистом до суду. Крім того, в процесі оформлення кредиторських вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], позивачу стало відомо про порушення прав відносно спільного майна, набутого в період шлюбу позивача та [PERSON]. Так, як зазначено вище, позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] з 22.12.1995 року до 14.11.2005 року. З метою оформлення своїх прав після смерті спадкодавця та колишнього чоловіка, позивач звернулась до Нестерівської сільської ради, ТОВ «Нестерівка», Маньківського відділку Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації за отриманням інформації щодо спільного майна житлового будинку №2 по вулиці Леніна в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області. Згідно довідки Нестерівської сільської ради від 10.08.2015 року №244 вбачається, що за [PERSON] рахується житловий будинок №2 по вулиці Леніна в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області з присадибною земельною ділянкою розміром 0,39 га., наданої для ведення особистого селянського господарства від 29.04.2000 року. Разом з тим, згідно Архівного витягу від 30.06.2015 року №234 з протоколу №6 засідання правління КСГП «Нестерівка» від 27.06.1997 року вбачається, що вищевказаний будинок був проданий для проживання сімї [PERSON] (з яким гр. [PERSON], тоді перебувала в шлюбі), тобто для сімї [PERSON] та [PERSON] (на той час [PERSON]) [PERSON]. Довідка ТОВ «Нестерівка» від 16.06.2015 року №48 підтверджує, що [PERSON], був виділений будинок в селі Нестерівка по вулиці Леніна, 2 вартістю 3000 грн., з цієї вартості з її заробітної плати було утримано кошти. Згідно листа Маньківського відділку ЧОО БТІ від 10.09.2015 року №69, житловий будинок зареєстровано за [PERSON]. Разом з тим, житловий будинок по вулиці Леніна, 2 в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області було набуто в період шлюбу з [PERSON] і є спільною власністю подружжя. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Представник позивача звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на імя [PERSON] свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя житлового будинку по вулиці Леніна, 2 в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області. На дану заяву отримано письмову відповідь згідно листа від 10.10.2015 року № 1646/02-31, згідно якої направлено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Даною постановою державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON] Позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя житлового будинку по вулиці Леніна, 2 в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області у звязку з тим, що нотаріусу не предявлений правовстановлюючий документ на житловий будинок, як це вимагає п.2.2 пункту 2 глави 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно. Таким чином, в процесі оформлення своїх прав після смерті [PERSON], позивач дізналась про порушення своїх прав, зокрема того, що право власності на житловий будинок по вулиці Леніна, 2 в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області та присадибну земельну ділянку оформлено виключно на імя колишнього чоловіка. Відомо, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка визначена відповідачем по справі, оскільки до неї перейшли всі права та обовязки померлого як до правонаступниці. В звязку з тим, що інформація про оформлення спадкового майна позивачу не надається, нотаріусом та відділком БТІ також не надано такої інформації, тому немає можливості на момент предявлення позову визначити конкретну ціну позову, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, шляхом дачі оголошення в засоби масової інформації до суду не зявилася, заяв про розгляд справи у її відсутність та заяв щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів, у відсутності відповідача, оскільки відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. Представник відповідача виконавчого комітету Нестерівської сільської ради в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви просить справу слухати у його відсутності та визнає позовні вимоги в повному обсязі. Суд,вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні правовілносини: дійсно встановлено в судовому засіданні, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СР №009499, виданого 13.03.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області, 13.03.2007 згідно актового запису №27 зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] з присвоєнням останній дошлюбного прізвища "Осичка"(а.с.12). Шлюб розірвано згідно Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 04.11.2005 у справі №2-579/2005 року(а.с.13). У шлюбі сторони перебували з 22.12.1995, який було зареєстровано виконкомом Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області за актовим записом №14. Від даного шлюбу 15.08.1996 року народився спільний син [PERSON] (а.с.14). Судом встановлено, що 21.09.2011 Маньківським районним судом Черкаської області було видано виконавчий лист №2/2312/238/11, про стягнення з [PERSON], на користь [PERSON], пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON]І.(а.с.16,17) Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер 17.01.2015 в с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області, про що 19.01.2015 складено відповідний актовий запис №2. Постановою державного виконавця відділу ДВС Маньківського районного управління юстиції від 29.01.2015 року позивача повідомлено про закінчення виконавчого провадження у звязку із смертю боржника - [PERSON] (а.с.16), яку вручено згідно рекомендованого повідомлення 19.02.2015. Встановлено, що постанова була оскаржена до Маньківського районного суду Черкаської області, та ухвалою суду від 12.03.2015 в задоволенні скарги було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16.04.2015 у справі №22ц/793/1091/15 апеляційну скаргу на ухвалу Маньківського районного суду від 12.03.2015 задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу, якою частково задоволено скаргу на дії державного виконавця відділу ДВС Маньківського районного управління юстиції від 29.01.2015 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2/2312/238/11 виданого 21.09.2011 року Маньківським районним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів в сумі 20412,32 грн., інфляційних втрат в сумі 82,56 грн., три процента річних в сумі 103,27 грн., неправомірною. Вказану постанову державного виконавця скасовано, зобовязано державного виконавця вирішити питання про зупинення виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа до визначення правонаступників. Ухвала апеляційної інстанції набрала законної сили 16.04.2015 (а.с.19-20). Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Маньківського районного управління юстиції від 28.05.2015 виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/2312/238/11, виданого 21.09.2011 Маньківським районним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів в сумі 20412,32 грн., інфляційних втрат в сумі 82,56 грн., три процента річних в сумі 103,27 грн. - зупинено. Згідно виконавчого листа Маньківського районного суду Черкаської області у справі №701/402/13-ц від 23.04.2013, виданого 11.07.2013, вирішено зменшити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], встановивши його розмір ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.04.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця відділу ДВС Маньківського районного управління юстиції від 29.01.2015 виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа закінчено у звязку із смертю боржника. Згідно відмітки державного виконавця на виконавчому листі, залишок боргу по сплаті аліментів становить 7931,30 грн. Згідно супровідного листа від 12.02.2015 року №413, вказану постанову державного виконавця направлено стягувачу, рекомендоване відправлення вручено 19.02.2015. Судом встановлено, що в порядку оскарження дій державного виконавця, стягувачем було оскаржено до суду винесення даної постанови. Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 12.03.2015 скаргу було залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14.05.2015 у справі №22ц/793/1093/15, апеляційну скаргу на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 12.03.2015 відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін(а.с.21-23). Проте, судом встановлено та підтверджено, що заборгованість спадкодавця по аліментах перед стягувачем є кредиторською заборгованістю і стягувач вправі відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України у встановленому законом порядку предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Після смерті [PERSON], померлого 17.01.2015 року, у Маньківській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 108 за 2015 рік, номер у спадковому реєстрі 57307192. Судом Встановлено, що позивачем направлено до Маньківської державної нотаріальної контори заяви (претензії Кредитора) у відповідності до ст.1281 ЦК України на суму 7931,30 грн. та 20598,15 грн.(а.с.24,25). Також встановлено факт звернення представника позивача до Маньківської державної нотаріальної контори з відповідною заявою щодо інформування письмово, хто є спадкоємцями, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], хто із спадкоємців відмовився від прийняття спадщини, на чию користь, кого з них повідомлено про претензії кредитора спадкодавця і на дану заяву отримано письмову відповідь згідно листа від 10.10.2015 № 1647/01-16 (а.с.27), згідно якої повідомлено, що згідно ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, зобовязані додержуватися таємниці цих дій, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної не вчинялась. Також повідомлено, що довідки про вчинення нотаріальних дій та документи видаються тільки громадянам та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Проте з часу направлення претензій кредитора-позивача ніякої відповіді не отримано, кошти спадкоємцями позивачу-кредитору не сплачено. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України\~\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. За ч.2 ст.1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", "Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК ( звернення\~до нотаріуса для отримання свідоцтва про право \~на спадщину), зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу". Стаття 194 СК України передбачає можливість стягнення заборгованості за аліментами. На момент відкриття спадщини спадкодавець мав обов'язок по сплаті аліментів на утримання свого сина. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Смерть особи не є підставою для залишення без вирішення питання стягнення заборгованості по аліментах згідно сімейного законодавства. Заборгованість за аліментами входить, у разі смерті батька, як пасив до складу спадщини, і підлягає погашенню його спадкоємцями. Також судом встановлено, що наявність спадкового майна є достатньою для задоволення кредиторських вимог. Також встановлено, що з метою оформлення своїх прав після смерті спадкодавця позивач звернулась до Нестерівської сільської ради, ТОВ «Нестерівка», Маньківського відділку Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації за отриманням інформації щодо спільного майна житлового будинку №2-а по вулиці Леніна в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області. в судовому засіданні згідно листа Маньківського виробничого відділку КП "ЧООБТІ" втанолено, що дійсна адреса знаходження даного житлового будинку є вул. Леніна 2-а, с. Нестерівка, Маньківського району, Черкаської області.(а.с.64) Згідно довідки Нестерівської сільської ради від 10.08.2015 року №244 вбачається, що за померлим рахується житловий будинок №2-а по вулиці Леніна в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області (а.с.34). Згідно Архівного витягу від 30.06.2015 року №234 з протоколу №6 засідання правління КСГП «Нестерівка» від 27.06.1997 року вбачається, що вищевказаний будинок був проданий для проживання сім"ї померлого, оскільки на той час позивач ще тоді перебувала в шлюбі, тобто для їх сімї (а.с.33). Довідка ТОВ «Нестерівка» від 16.06.2015 року №48 підтверджує, що гр. [PERSON], був виділений будинок в селі Нестерівка по вулиці Леніна, 2-а вартістю 3000 грн., з цієї вартості з її заробітної плати було утримано кошти (а.с.31). Згідно листа Маньківського відділку ЧОО БТІ від 10.09.2015 року №69, житловий будинок зареєстровано за померлим (а.с.35), що свідчить проте, що даний житловий будинок по вулиці Леніна, 2-а в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області було набуто в період шлюбу з померлого і позивача і є спільною власністю подружжя. Згідно із ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.70 СКУ, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За абз.2 ч.1 ст.71 СКУ ящо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СКУ) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СКУ), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СКУ). П.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя надано розяснення, згідно яких вбачається, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. П.24. вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 розяснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено факт звернення представника позивача до Маньківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на імя [PERSON] свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя житлового будинку по вулиці Леніна, 2-а в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області(а.с.37,51). На дану заяву отримано письмову відповідь згідно листа від 10.10.2015 року № 1646/02-31, згідно якої направлено постану про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.38). Даною постановою державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON] Позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя житлового будинку по вулиці Леніна, 2-а в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області у звязку з тим, що нотаріусу не предявлений правовстановлюючий документ на житловий будинок, як це вимагає п.2.2 пункту 2 глави 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про повне задоволення позову в частині позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] як спадкоємця [PERSON] на користь [PERSON] борг спадкодавця [PERSON] по сплаті аліментів в сумі 7931,30 грн., та борг по сплаті пені за прострочення сплати аліментів в сумі 20412,32 грн., інфляційних втрат в сумі 82,56 грн., 3 % (три процента) річних в сумі 103,27 грн., загальною сумою 28529 грн. 45 коп. , оскільки дані позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підтвердженні належним чином матеріалами даної справи і є обгрунтованими і задоволення позову в цій частині є доцільним. Щодо позовних вимог позивача стосовно визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями №2-а по вул. Леніна, с. Нестерівка, Маньківського району,Черкаської області, то суд не може погодитися з позицією представника позивача, і вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, а саме необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину частки [PERSON], померлого 17.01.2015 року, житлового будинку №2-а по вулиці Леніна в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області з прибудовою під літерою "А", що скаладає в загальному 1/4 частину житлового будинку №2-а по вулиці Леніна в селі Нестерівка Маньківського району Черкаської області, без виділення внатурі та право власності на надвірні будівлі та споруди, а саме на 1/2 частину сараю під літерою "Б", на 1/2 частину частки [PERSON] криниці під літерою "К", що складає в загальному 1/4 криниці, на 1/2 частину частки [PERSON] огорожі №1 , що складає в загальному 1/4 огорожі №1, які знаходяться по вул. Леніна 2-а, с. Нестерівка, Маньківського району, Черкаської області, без виділення внатурі, оскільки відповідно до матеріалів справи, а саме листа Маньківського виробничого відділку КП "ЧООБТІ" №84 від 12.10.2015 року на виконання ухвали суду від 05.11.2015 надано копії правових документі та витяги про реєстрацію (а.с.64-66), згідно яких вбачається, що на земельній ділянці в с. Нестерівка по вул. Леніна 2-а розташований житловий будинок з прибудовою літ "А", загальною площею 182,4 кв.м., житлова площа 120 кв.м., сарай літ. "Б", криниця літ. "К",огорожа №1, огорожа №2. Проте за померлим [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 жилового будинку з прибудовою, сарай літ. "Б", 1/2 криниці, 1/2 огорожі №1, інша частина належить на праві власності гр. [PERSON], що засвідчує те, що до спадкового майна померлого входить лише 1/2 частина житлового будинку з прибудовою, сарай літ. "Б", 1/2 криниці літ."К", 1/2 огорожі №1 і лише з даного майна вираховується частка яка повинна успадковуватися позивачем.. Щодо позовних вимог позивача стосовно визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки по вул. Леніна 2-а, с. Нестерівка, Маньківського району,Черкаської області, то суд не може погодитися з позицією представника позивача, і вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки із листа відділу Держгеокадастру у Маньківському районі № 99-28-99.2-136/15-15 від 12.11.2015 року (а.с.63) вбачається, що державний акт на право власності на ім"я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,39 га. наданої для веденя особистого селянського гсподарства від 29.04.2000 року відсутній, що засвідчує те що у померлого відсутнє належно оформлене право власності на дану земельну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні не довів суду факту належності даної земельної ділянки [PERSON] на праві власності і не надав жодного належного доказу на підтвердження своєї позиції. Щодо судових витрат, то суд вважає, що до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають судові витрати в сумі 1177 грн. 20 коп., що складаються з судового збору в сумі 487 грн.20 коп. сплачених позивачкою за подання позовних вимог в частині стягнення кредиторської заборгованості та витрат на дачу оглошення в пресі в сумі 690 грн., оскільки у відповідності до ст. 79 ЦПК України судовий збір та витрати, пов"язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Дані судові витрати підтверджені належними чином матеріалами справи. Крім того суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачкою за подання позовних вимог в частині визнання права власності на майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами в сумі 487 грн. 20 коп. у відповідності до ст. 88 ЦПК України віднести за рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial