Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

ПАТ "Державний Ощадний банк України" в особі філії - Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору від 21.11.2014 року. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 21.11.2014р. між сторонами був укладений договір №2478907 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та додатковий договір №1, згідно умов яких відповідачу було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 8300,00 грн. із сплатою 24,0 % річних за користування кредитом та для користування кредитною лінією було відкрито картковий рахунок і видана платіжна картка. Позивач зазначає, що станом на 11.01.2017 року відповідач не виконав свої зобов»язання за кредитним договором, передбачені п.п.1.1.4.,4.4 договор , в зв»язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5267,61 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 5267,59 грн. та 3% відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 0,02 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь разом із понесеними судовими витратами з оплати судового збору в розмірі 1600,00 грн. Під час судового розгляду справи позивачем було надіслано уточнення позовних вимог від 08.09.2017 року, з яких вбачається, що на час надіслання заяви про уточнення позовних вимог заборгованість по кредитному договору відповідачем погашена в повному обсязі, позивач зменшив обсяг позовних вимог та просить стягнути з відповідача понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судовому засіданні 03.08.2017 року визнав наявність заборгованості за кредитним договором в розмірі 3804,67 грн., яку зобов»язався погасити до кінця серпня 2017 року та суду повідомив, що заборгованість виникла через те, що він змінив роботу та на його рахунок в банку позивача перестала надходити його заробітна плата. Про наявність заборгованості йому було повідомлено працівниками банку, які дозволили йому проводити погашення до кінця дії картки і він поступово проводив погашення заборгованості за кредитом . Відповідач вважає, що позивач неправомірно звернувся до суду із позовом про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом. В судове засідання 13.09.2017 року відповідач не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що заперечує проти стягнення з нього заборгованості, які він погасив в повному обсязі та судового збору. Суд, заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між сторонами 21.11.2014 року дійсно виникли кредитні правовідносини, що підтверджується тим, що 21.11.2014р. між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір №2478907, про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки. Відповідно до п.1.1.4 договору та додаткового договору №1, відповідачу було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 8300,00 грн. зі сплатою 24,0% відсотків річних за користування кредитом.Відповідно до п.4.4 договору відповідач зобовязався щомісячно отримувати звіт по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставці звіту по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем або неробочим згідно з договором.Банк виконав свої обовязки в повному обсязі, надав обумовлений кредит, але відповідач належним чином не виконував свої зобовязання, в наслідок чого на 11.01.2017р. утворилась заборгованість в розмірі 5267,61 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 5267,59 грн. та 3% відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 0,02 грн. В судовому засіданні 03.08.2017 року відповідач визнав наявність у нього заборгованості за кредитним договором , яка утворилася у нього в зв»язку із зміною місця роботи. Під час судового розгляду було встановлено, що відповідач з 16.12.2016р. добровільно став погашати заборгованість, яка виникла у нього по кредитному договору в розмірі 5907,49грн. та станом на 03.08.2017 року мав заборгованість перед позивачем в розмірі 3804,67 грн.(а.с.71,72). Як вбачається з заяви позивача про уточнення позовних вимог 08.09.2017 року відповідачем було здійснено погашення кредиту в повному обсязі(а.с.99) Відповідач в своїй заяві від 13.09.2017 року, поданої до канцелярії суду зазначає, що не погоджується із стягненням з нього суми судового збору, який було сплачено позивачем під час звернення до суду, оскільки на сьогоднішній день погасив всю суму заборгованості добровільно. Суд не може погодитися із зазначеним доводом відповідача та вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору в розмірі 1600 гривень, сплаченого позивачем під час подання позовної заяви до суду, виходячи з наступного: Згідно вимог ст.1054 ЦК України, кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця. Згідно з вимогами ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(ст.530 ЦК України).Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)(ст.610 ЦК України). Відповідно до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зі сплати неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). В судовому засіданні було встановлено, що дійсно відповідач не виконував належним чином свої зобовязання по кредитному договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Як зазначено в п.4.4. розділу 4 « Умови кредитування» даного кредитного договору та на що посилається в підтвердження своєї позиції позивач в заяві про уточнення позовних вимог, Клієнт (відповідач) зобов»язаний погасити заборгованість за кредитом в повному обсязі в разі закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк, звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат через поточні рахунки фізичних осіб(правціників організації) з використанням платіжних карток(для тарифного пакету Зарплатний), відмови клієнта від отримання заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, шляхом зарахування на Рахунок. Позивач в заяві про уточненні позовних вимог (а.с.72) зазначає, що відповідач в останнє отримав заробітну плату шляхом зарахування на поточний рахунок,відкритий в АТ « Ощадбанк» в березні 2015 року. Зазначену обставину підтвердив відповідач в судовому засіданні. Суд приходить до висновку про те, що позивач мав підстави для звернення до суду із позовом про дострокове повне погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до п.4.4.розділу 4 « Умови кредитування» додаткового договору № 1 до договору № 2478907 від 21.11.2014 року(а.с.18). В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання відповідача на те, що банком йому було дозволено погашати заборгованість за кредитним договором поступово до кінця дії картки. Відповідно до п.38 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до статті 89 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз'яснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved