Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

10 січня 2019 року позивач в особі акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості. Позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що 29.02.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 13.11.2018 року заборгованість становить всього 15582,36 грн., в тому числі: тіло кредиту 3902,35 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 4713,50 грн., заборгованість за пенею 5748,30 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 718,21 грн. Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.02.2008 року у розмірі 15582,36 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-порталі суду, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від останнього до суду не надходило. Відзив на позов суду не подано. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.02.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", яке 21 травня 2018 року змінило назву на АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши вказану Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, сторони узгодили, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять договір про надання банківських послуг. Згідно частин 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, враховуючи, що відповідач особисто підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, використовував кредитні кошти, а також здійснював періодичне погашення заборгованості, суд вважає підставними доводи позивача про те, що вказаний кредитний договір між сторонами є фактично укладеним. В силу вимог\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що сторони досягли згоди по всіх істотних умовах кредитного договору б/н від 29.02.2008 року, підписали його, а тому такі умови кредитного договору є обов'язковими для виконання. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст.\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. У відповідності до частин 1, 3\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позивач умови договору виконав, а відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобов'язання та допустив виникнення заборгованості. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 13.11.2018 року заборгованість [PERSON] за договором № б/н від 29.02.2008 року становить всього 15582,36 грн., в тому числі: тіло кредиту 3902,35 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 4713,50 грн., заборгованість за пенею 5748,30 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 718,21 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність\~це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року та постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 206/931/16-ц від 06 вересня 2018 року, зважаючи на яку з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення штрафів не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. Визначаючи суму неустойки, яку необхідно стягнути з відповідача, суд виходить з наступного. Частиною третьою\~статті 551 ЦК України\~передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини пятої\~статті 12 ЦПК України\~щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14. Установивши, що розмір неустойки (5748,30 грн.) значно більший від розміру основного зобов'язання (3902,35 грн.), суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої\~статті 551 ЦК України, тобто зменшити розмір пені до суми основного зобовязання, що становить 3902,35 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту на загальну суму 12518 грн. 20 коп., з яких: 3902 грн. 35 коп. тіло кредиту; 4713 грн. 50 коп. проценти за користування кредитом; 3902 грн. 35 коп. неустойка у формі пені, яка зменшена до суми основного зобовязання. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити у звязку з їх безпідставністю. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1415 грн. 50 коп. (12518,20 грн. х 1762 грн. /15582,36 грн.).

Outcome: partial