Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору №б/н від 28.05.2009 року в розмірі 113079 гривень 12 копійок та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 травня 2009 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 28.03.2018 року становить 113079 гривень 12 копійок та складається з наступного: - 5052,04 грн. - заборгованість за кредитом; - 108027,08 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28.05.2009 року по 30.11.2017 року. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 28.03.2018 року; витяг з "Умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою"; копію заяви позичальника та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. 1 жовтня 2018 року Млинівським районним судом Рівненської області ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.05.2009 року в сумі 113070 (сто тринадцять сімдесят девять) гривень 12 копійок та судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні. 31 жовтня 2018 року [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення, у зв'язку з тим, що не був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 10 грудня 2018 року Млинівський районний суд ухвалою скасував заочне рішення від 1 жовтня 2018 року та призначив справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з'явився. Натомість в поданому до позовної заяви клопотанні вказав, що в разі неявки відповідача, ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника Банку з постановленням заочного рішення у справі. ( а.с. 5) Відповідач [PERSON],\~будучи належним\~чином повідомленим\~про час,\~дату і\~місце розгляду\~справи,\~в судове\~засідання не\~з'явився.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Так як відповідач не зявився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини 1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 28.05.2009 року кредитного договору №б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 1000 грн., з подальшим збільшенням суми кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за його користування та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується документально. ( а.с. 11-19, 54) Отже, як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем та складається з Заяви позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг", довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" та "Тарифів Банку", а також з розрахунку заборгованості, Банк свої зобов'язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній картці, про що свідчить рух коштів по рахунку. Водночас впродовж дії договору вбачається і погашення кредиту, що свідчить про часткове виконання відповідачем зобов'язання та визнання боргу за кредитним договором. ( а.с. 9) Поряд з цим, в подальшому свого обов'язку по поверненню використаного кредиту у строки на мовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 28.03.2018 року за ним утворилась заборгованість в сумі 113079 гривень 12 копійок, яка складається з наступного: - 5052,04 грн. - заборгованість за кредитом; - 108027,08 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28.05.2009 року по 30.11.2017 року. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. ( а.с. 6 -10). Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас, в постанові ВСУ №444/9519/12 від 28.03.2018 року відображена наступна позиція щодо строку стягнення процентів за кредитом, а саме: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Судом встановлено, що в позовній заяві та доданих до неї доказах позивачем не надано інформації щодо строку дії кредитної картки, а відтак і дії кредитного договору та строку кредитування. А тому, неможливо визначити строк, по закінченні якого нарахування процентів на тіло кредиту припиняється. Відтак, стягненню підлягає лише тіло кредиту, оскільки обґрунтованості та правомірності нарахування процентів в сумі 108027,08 гривень у межах відповідного строку кредитування, позивачем не доведено. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження частково, тобто в межах заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial