Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відмовідачів та третьої особи про визнання права на земельну частку (пай). Підставою звернення до суду з позовом вважає те, що він являється інвалідом 2 групи дитинства, не має освіти з 14 літнього віку став членом КСП «Промінь Ілліча». Між тим в 1994 році правлінням колгоспу «Промінь Ілліча» були складені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) в колективній власності. Однак, його не включили в списки з невідомих для нього причин. 01.01.1995 року КСП «Промінь Ілліча» реорганізовано в АТЗП «Промінь». В 1997 році АТЗП «Промінь» провело розпаювання землі, що перебувала в колективній власності. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю. Так як його не включили до списку на виділення окремої частки (паю), відповідно він не отримав державного акта на право приватної власності на землю, однак це право не визнається відповідачем, тому він змушений звернутися за його захистом до суду. Просить поновити строк позовної давності та визнати його право на земельну частку (пай), у колективній власності на землю в с.Івангород Христинівського району Черкаської області в розмірі 2,5 умовних кадастрових гектарів, розташовану в адміністративних межах Івангородської сільської ради. Позивач у судове засідання не зявився, надіслав на адресу суд заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Строк звернення до суду пропустив, так як є інвалідом дитинства і смерть матері у 1992 році погіршило його здоров'я, однак на даний час він вирішив звернутися до суду з позовом. Представник відповідача арбітражній керуючий СВК «Промінь» подав до суду заперечення в якому вказує на те, що він не може бути відповідачем у даній справі, оскільки 28.03.2013 року розпочате ліквідаційна процедура і СВК «Промінь» відношення до земельних ділянок не має. Представник відповідача головного управління Держземагенства у Черкаській області, в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просить відмовити в задоволенні позову, так як позивач пропустив строк звернення до суду з позовом. Представник третьої особи - Івангородської сільської ради позов визнав, подав здо суду відповідний відгук. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: - згідно положень ст. 10 ЦПК України, які роз»яснювались судом сторонам та відповідають положенням ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; - відповідно ч.2 ст.57 ЦПК України пояснення сторін та їх представників, не допитаних в якості свідків, не є доказами у справі; - позивач стверджує, що про порушення свого права дізнався у 2001 році; Окрім того, згідно ст. 13 Конституції України, «Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією». Згідно ч.2 ст.5 Земельного кодексу України, в редакції 18.12.1990 року № 561- ХІІ зі змінами та доповненнями, які діяли на момент спірних правовідносин, суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені створенні на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Указом Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" п.2 - визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст. 81 ЗК України, ч.1. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;г) прийняття спадщини;ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). ч.2. Іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. ч.3. Іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності;в) прийняття спадщини. Ч.4. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до ст. 71 ЦК України (1963 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, та ст. 257 ЦК України (2003 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 76 ЦК України (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Посилання позивача на те, що строк позової давності був пропущений з поважної причини, а саме із-за хвороби, незнання законодавства не можуть бути визнані судом поважною причиною, оскільки з часу коли позивач дізналася про порушене право, а саме про відмову у виділенні земельної частки(паю) минуло більше 10 років та доказів підтвердження поважних причин пропуску строку позовної давності позивач в судове засідання не надалв. При цьому представник відповідача Держземагенства у Черкаській області наполягає на відсутності належних доказів на поважність причини пропуску строку позовної давності та просить суд не поновляти строк давності та відмовити у позові з цих підстав. Відповідно до ст.80 ЦК України (1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України (2003 року), Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням зазначеного та вимог ст.ст.71,80 Цивільного кодексу України від 18.07.1963 року, ст.267 ч.4 ЦК України, від 01.01.2003 року , п.6 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року суд приходить до висновку, що сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] є неогрунтованим, не підтверджений належними та переконливими доказами та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.13 Коституції України, п.2, п.5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" , ст.ст.71, 80 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст.ст.257, 267 ЦК України (в редакції 16.01.2003 року) ст.ст. 5, 81 ЗК України,

Outcome: dismissed