Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на придбане ним майно, а саме: кузні складу позначеного в плані літ. «А» загальною площею 120,1 кв.м., який знаходиться на адресою: Вінницька область, Жмеринський район, с. Станіславчик, вул. Польова, №3. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.04.2001 року відбулися збори співвласників майна колективного сільськогосподарського підприємства Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» с. Станіславчик, на яких був затверджений список осіб, які мають право на майновий пай, згідно чого кожному члену було видано частку вкладу в статутному капіталі товариства. 27.07.2001 року Станіславчицькою сільською радою, які мали право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Подділя», відповідно до списку осіб, [PERSON] та [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства та їм виділено приміщення складу на фермі №1 у спільну часткову власність. Згідно договорів купівлі продажу позивач придбав у [PERSON] та [PERSON] майнові паї. Таким чином, позивач став власником виділеного нерухомого майна, а саме кузні складу в с. Станіславчик по вул. Польовій,3. Через відсутність первинних документів на право власності на вказане вище нерухоме майно, яке не було оформлене за часів функціонування колгоспу після фактичного завершення будівництва, позивач позбавлений можливості провести державну реєстрацію прав на вказану нерухомість на набути на неї право власності. Ухвалою суду від 09.12.2015 року замінено в даній справі померлого відповідача [PERSON] на її правонаступників [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання [PERSON] надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Дану справу просив розглянути у його відсутність. У разі відсутності відповідачів не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. В наданій до суду 05.11.2015 року заяві, яка засвідчена секретарем виконкому Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, просила розгляд справи [PERSON] провести без її присутності. Представник відповідача Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Сільський голова [PERSON] в наданій до суду заяві визнав позов та просив справу [PERSON] розглянути у відсутність представника сільської ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися. Заяв та заперечень до суду від них не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення враховуючи таке. У відповідності до ст.41 [PERSON] України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. [PERSON] України є нормами прямої дії,які мають найвищу силу. У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У відповідності до ст.8 ЦПК України - суд вирішує справи відповідно до [PERSON] України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені [PERSON] та законами України. У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім'я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 [PERSON] України, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...» У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що 27.07.2001 року Станіславчицькою сільською радою [PERSON], яка мала право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Поділля» с. Станіславчик, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 11.04.2001 року видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ВІ V №007459, згідно якого частка її вкладу визначена в розмірі 3177 грн. або 0,20 відсотків (а.с.6). 27.07.2001 року Станіславчицькою сільською радою [PERSON], яка мала право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Подділя» с. Станіславчик, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 11.04.2001 року видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ВІ V №007175, згідно якого частка її вкладу визначена в розмірі 1487 грн. або 0,09 відсотків (а.с.7). Згідно виписки з протоколу №1 зборів співвласників майна від 13 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] виділено приміщення кузні складу на фермі №1 у спільну часткову власність (а.с.8). Відповідно до договору купівлі продажу майнового паю від 12.04.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] майновий пай колективного сільськогосподарського товариства СТОВ «Поділля», належний їй на підставі свідоцтва про право на майновий пай № ВІ V №007459, номінальною вартістю 3177,00 грн.(а.с.9), що підтверджується розпискою (а.с.12) Відповідно до договору купівлі продажу майнового паю від 12.04.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] майновий пай колективного сільськогосподарського товариства СТОВ «Поділля», належний їй на підставі свідоцтва про право на майновий пай № ВІ V №007175, номінальною вартістю 1487,00 грн. (а.с.10), що підтверджується розпискою (а.с.11). Відповідно до технічного паспорту, виданого 27.01.2015 року Жмеринським РСП Коміналним підприємством «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» на нежитлову будівлю кузні складу, яка знаходиться за адресою: с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області, інвентаризаційна вартість становить 28695 грн., дати забудови -1938 рік., 1 поверх, призначення нежитловий (а.с.13-18). Згідно звіту про оцінку кузні складу, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Жмеринський район, с. Станіславчик, вул. Польова,№3, ринкова вартість обєкту оцінки складає 31 827 грн. (а.с. 41-72). Відповідно до довідки виконкому Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 1834 від 05.11.2015 року [PERSON] дійсно померла 06 липня 2008 року (а.с.40). Відповідно до копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] спадщину її після смерті прийняли її доньки відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.77-90). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи, враховуючи вищезазначені докази, суд вважає, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягають задоволенню.

Outcome: approved