Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 17.06.2006 року працювала в Сумській ОДТРК, та з 01.10.2012 року обіймала посаду головного редактора телебачення. 30.04.2013 року позивача під особистий підпис ознайомили з повідомленням № 28 від 29.04.2013 року, на підставі наказу № 26-к від 29.04.2013 р., про можливість наступного звільнення з 01.07.2013 року у звязку з скороченням штатної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України з причин структурного та економічного характеру та у зв'язку з внесенням змін до штатної структури ОДТРК, натомість позивачу пропонується посада директора ТВО „Телевізійних програм". 03.06.2013 року на зборах трудового колективу голова профкому Сумської ОДТРК Куриленко Л.М. повідомила присутніх про отримання профкомом подання адміністрації від 29.05.2013 року щодо внесення змін до штатної структури ОДТРК, згідно наказу № 26-к, але не ознайомила із його змістом. 27.06.2013 року за вказівкою інспектора кадрів позивач, разом з іншими працівниками написали заяви про своє переведення на нові посади, згідно з новим штатним розкладом, зокрема, позивач написала заяву про переведення на посаду директора ТВО „Телевізійних програм", згідно з повідомленням № 28 від 29.04.2013 року, та передала свою заяву до відділу кадрів. 01.07.2013 року та 02.07.2013 року позивач, як і звичайно, працювала, вважаючи, що виконує обов'язки за новою посадою директора ТВО „Телевізійних програм", але в кінці робочого дня її викликав генеральний директор Петренко Р.П. і повідомив, що у звязку із скороченням їй пропонується посада не директора, а заступника директора ТВО „Телевізійних програм", і нібито позивача було ознайомлено з цією пропозицією на зборах трудового колективу від 30.05.2013 року під підпис. Оскільки за таких умов позивач була не згодна продовжувати роботу на посаді заступника директора ТВО „Телевізійних програм", то її змусили написати заяву про звільнення, датовану 27.06.2013 року, у звязку із зміною істотних умов праці. Згідно з наказом від 01.07.2013 року № 58-к [PERSON] звільнена за ст. 36 п. 6 КЗпП України. Трудову книжку позивачу видали лише 03.07.2013 року, а остаточний розрахунок, проведений до дати звільнення - 01.07.2013 року, - лише 05.07.2013 року. Вважає звільнення незаконним, оскільки підставою для звільнення було фактичне скорочення штатної посади, а не відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці. Крім того, не вірно вказана дата звільнення, не здійснена оплата за повністю відпрацьований день 02.07.2013 року та несвоєчасно видана трудова книжка. У звязку з цим, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати незаконним наказ від 01.07.2013 року № 58-к про звільнення та скасувати його у звязку з невірним формулюванням причини звільнення; зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення відповідно до дати видачі трудової книжки та змінити підставу звільнення - із ст. 36 п. КЗпП України на ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації праці; визнати недійсним запис в трудовій книжці і зобов'язати відповідача змінити запис № 19 в трудовій книжці позивача щодо підстави та дати звільнення; визнати незаконними дії адміністрації Сумської ОДТРК щодо звільнення [PERSON]; поновити позивача на роботі на посаді директора ТВО „Телевізійних програм"; стягнути на користь позивача невиплачену суму заробітної плати за повністю відпрацьований робочий день 02.07.2013 року в сумі 124 грн. 80 коп.; стягнути середній заробіток за кожен день прострочення остаточного розрахунку при звільненні з 03.07.2013 року до дня прийняття рішення судом у цій справі - в сумі 41114 грн. 51 коп.; стягнути з відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 4249 грн. 27 коп. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн.; визнати недійсним подання адміністрації голові профкому від 29.05.2013 року та протокол засідання профкому Сумської ОДТРК від 03.06.2013 року; визнати незаконними дії адміністрації щодо формування подання голові профкому від 29.05.2013 року та дії голови профкому Кириленко Л.М. щодо формування неправомірного протоколу від 03.06.2013 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги. Представник відповідача - Сумської ОДТРК проти задоволення позову заперечувала, оскільки вважала, що звільнення проведено законно, підстав для поновлення на роботі та проведення у зв'язку з цим відповідних виплат немає. Зазначила також, що позивачем пропущено строк звернення до суду із цим позовом. Представник відповідача - голова профкому працівників Сумської ОДТРК вважала позовні вимоги безпідставними, просила відмовити у їх задоволенні. Представники третіх осіб надали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що згідно з даними трудової книжки, позивач з 17.06.2006 року працювала в Сумській ОДТРК, та з 01.10.2012 року обіймала посаду головного редактора телебачення. (а.с.21-23). Згідно з наказом № 58-к 01.07.2013 року [PERSON] 01.07.2013 року звільнена з посади головного редактора телебачення за ст. 36 п. 6 КЗпП України у звязку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, на підставі її заяви. (а.с.33). Як вбачається із заяви [PERSON] від 27.06.2013 року, вона просить звільнити її із займаної посади у звязку із скороченням штатної посади та у звязку із відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці за ст. 36 п. 6 КЗпП України з 01.07.2013 року (а.с.33). Як вбачається з штатного розпису, що вводиться в дію з 01.07.2013 року, на відміну від штатного розпису, що діяв з 01.01.2013 року, в ньому відсутня посада головного редактора ТВО телебачення, але вводяться нові посада - директора та заступника директора ТВО „Телевізійних програм" (а.с.34-37). Згідно з наказом від 30.01.2013 року № 12 Державного комітету телебачення і радіомовлення введено в дію рішення колегії від 24.01.2013 року № 1/1 „Про заходи з оптимізації діяльності та забезпечення ефективної роботи державних телерадіоорганізацій у 2013 році".(а.с.84). На підставі зазначеного рішення колегії наказом від 29.04.2013 року № 26-к вводиться в дію з 01.07.2013 р. новий штатний розклад. Попередити працівників 30.04.2013 року на засіданні комісії під розписку про оптимізацію штатної структури, скорочення посад, зміну умов праці, в т.ч., зміну назв посад та структурних підрозділів (Додаток №2). Старшому інспектору з кадрів надати до 01.06.2013 року подання до профкому сумської ОДТРК по кожному працівнику, посада якого скорочується або відбувається зміна істотних умов праці, в т.ч., зміна назв посад та структурних підрозділів. До 01.06.2013 року проінформувати Центр зайнятості про оптимізацію штатного розкладу (а.с.178). Згідно з письмовим повідомленням № 28, з яким [PERSON] ознайомлена під особистий підпис 30.04.2013 року, їй повідомлено, що на підставі наказу від 29.04.2013 року № 26-к її може бути звільнено у зв'язку із скороченням штатної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України з причин структурного та економічного характеру з внесенням змін до штатної структури ОДТРК. Натомість їй пропонується посада директора ТВО „Телевізійних програм" (а.с.31). Як вбачається з подання Сумської ОДТРК голові профспілкового комітету Сумської ОДТРК Куриленко Л.М., від 29.05.2013 року, відповідно до наказу № 26-к від 29.04.2013 року, скороченню підлягає ряд посад, замість того, з 01.07.2013 року в штатному розписі будуть введені нові посади, які адміністрація пропонує працівникам, а саме: [PERSON] - посада заступника директора ТВО. Однак, в поданні відсутня інформація про скорочення посади головного редактора ТВО телебачення, яку на той час обіймала [PERSON] На зворотному боці двох останніх сторінок даного подання є прізвища працівників з їхніми підписами, згідно із списком - 54 осіб. (а.с.41-45). Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету Сумської ОДТРК від 29.04.2013 року № 5 запрошених працівників та членів профкому, серед яких була і [PERSON], було повідомлено про наступне скорочення. Профком погодив дане подання адміністрації. (а.с.81). З протоколу від 03.06.2013 року засідання профспілкового комітету Сумської ОДТРК вбачається, що [PERSON], як член профкому, не була присутня на цьому засіданні, на якому розглядалося подання адміністрації про скорочення, на підставі наказу № 26-к від 29.04.2013 року штату працівників та внесення змін до штатної структури ОДТРК. В протоколі зазначається про те, що профспілковий комітет ухвалив погодити подання адміністрації та надати згоду на звільнення 4 працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, та погодити переведення інших працівників (за списком) на інші посади - у т.ч. [PERSON] - на посаду заступника директора ТВО. (а.с.82-83). З поданої до Сумського міського центру зайнятості 29.04.2013 р. звітності вбачається, що в Сумській ОДТРК скорочуються чотири працівника, при цьому [PERSON] не входить в їх число, а станом на 10.07.2013 року серед наявних вакансій значиться також посада директора ТВО „Телевізійних програм", та зазначені вимоги до претендента: стаж роботи за фахом 2-3 роки, вища освіта за спеціальністю, досвід роботи. (а.с.88-93). Як вбачається з службової записки за підписом керівника структурного підрозділу [PERSON] від 27.05.2013 року, [PERSON] на посаді головного редактора зарекомендувала себе в цілому з позитивного боку, та змогла б в подальшому виконувати редакторські функції у новому підрозділі, що створюється, але, враховуючи її організаторські якості, вважає за недоцільне рекомендувати її на посаду директора ТВО „Телевізійних програм" (а.с.97). Встановлено, що [PERSON] успішно пройшла атестацію, яка проводилася 23.11.2010 року (а.с.94). З порівняльного аналізу посадових інструкцій головного редактора телебачення та директора ТВО „Телевізійних програм", яка вводилася вдію замість неї з 01.07.2013 року вбачається, що за характером та обсягом роботи, функціями та завданнями, які повинен виконувати працівник, вимогами до претендента на посаду, ці посади є аналогічними., крім вимоги щодо наявного для зайняття посади директора ТВО стажу журналістської або редакторської роботи не менше 8 років. (а.с.101-104, 108-111). Згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 83, в редакції 2002 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, вимогою до посади директора ТВО „Телевізійних програм" є наявність стажу журналістської або редакторської роботи не менше 5 років. Відповідно до п. 6.11 Колективного договору працівникам, що працюють в Сумській ОДТРК не менше 6 місяців один раз на рік надається матеріальна допомога на оздоровлення згідно Положення про використання спеціальних коштів при наявності коштів, в межах одного посадового окладу в межах затвердженого фонду оплати праці. (а.с.217). Згідно з довідкою, наданою відповідачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 229 грн. 69 коп. (а.с.37 т.2). Згідно з довідкою про нараховані суми при звільненні станом на 01.07.2013 року, сума заробітної плати, а саме: оклад та надбавка за вислугу років [PERSON], нарахована на 01.07.2013 року, складає 124 грн. 80 коп. (а.с.58). Нараховані [PERSON] відповідачем суми при звільненні були перераховані згідно з платіжним дорученням від 04.07.2013 року № 28 (а.с.48). Як вбачається з трудової книжки позивача, після звільнення з Сумської ОДТРК [PERSON] зареєструвалася як безробітна в Сумському міському центрі зайнятості, та 15.08.2013 року їй здійснена одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. (а.с.163 т. 3). В судовому засіданні встановлено, що 02.07.2013 року [PERSON] працювала повний робочий день та виконувала свої посадові обов'язки, зокрема, брала участь у записі програми, яка вийшла в ефір в цей же день о 18-30 год. (а.с.205). Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються норами законодавства про працю, зокрема, КЗпП України. Відповідно до ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ст. 36 п. 6 КЗпП України відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці є підставою для припинення трудового договору. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно з ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно з ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Підставою для звільнення позивача, згідно з наказом про звільнення та записом в трудовій книжці, стала відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці. В той же час в судовому засіданні встановлено, що на підприємстві відбувалися зміни в організації виробництва і праці, у звязку з чим вводився в дію новий штатний розпис, і посада головного редактора телебачення, як і ряд інших посад, скорочувалася. Це підтверджується як новим штатним розкладом, так і іншими доказами, зокрема, звітом до центру зайнятості. У звязку із скороченням, позивача офіційно, під особистий підпис, у встановлений законом двохмісячний строк, попередили про наступне звільнення за ст. 40 п. 1 КЗпП України, що підтверджується повідомленням № 28, підписаним позивачем 30.04.2013 року. В повідомленні зазначено, що замість посади головного редактора телебачення позивачу пропонується посада директора ТВО „Телевізійних програм". Суд не може погодитися з доводами представника відповідача про те, що у звязку із введенням нового штатного розкладу та пропозицією [PERSON] обійняти іншу посаду, а саме, спочатку директора, а потім заступника директора ТВО „Телевізійних програм", для позивача істотно змінювалися умови праці, оскільки ці доводи спростовуються як порівняльним аналізом посадових інструкцій, так і поясненнями самого представника відповідача, у тому числі, в частині функціональних обов'язків, режиму та розпорядку роботи, заробітної плати, яка також не змінювалася. Таким чином, безпідставними, на думку суду, є доводи відповідача про зміну істотних умов праці. Крім того, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, доводи представника відповідача про те, що [PERSON] була звільнена на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, згідно з її заявою, оскільки із самої заяви позивача про звільнення вбачається, що вона просить звільнити її у звязку із скороченням її посади, а потім помилково посилається на п. 6 ст. 36 КЗпП України. При цьому суд виходить з того, що фактично відбулося скорочення посади, на якій працювала [PERSON], про що вона була офіційно повідомлена 30.04.2013 року згідно з повідомленням № 28. Безпідставними, на думку суду, є ствердження представника відповідача про те, що позивач була звільнена у зв'язку із тим, що відмовилася від продовження роботи на посаді заступника директора ТВО „Телевізійних програм", яка пропонувалася їй замість посади головного редактора телебачення. Представник відповідача наполягав на тому, що позивача було попереджено про таку пропозицію у формі письмового подання адміністрації голові профспілкового комітету Сумської ОДТРК Куриленко Л.М, від 29.05.2013 року, на зворотному боці якого є підписи працівників, у тому числі, [PERSON] Законом встановлено, що у такому випадку це повинно бути персональне попередження про наступне звільнення не пізніше, ніж за два місяці. Отже, дане подання не можна, на думку суду, вважати таким попередженням, а тому суд дійшов висновку про те, що [PERSON] 30.04.2013 року офіційно персонально була повідомлена про те, що на підставі наказу від 29.04.2013 року № 26-к її може бути звільнено у зв'язку із скороченням штатної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з внесенням змін до штатної структури ОДТРК, їй пропонується посада директора ТВО „Телевізійних програм". Подання, таким чином, не є повідомленням працівника про скорочення посади та пропозицією працівнику іншої посади. Процедура звернення з поданням до профспілки є обов'язковою та визначена законом. В той же час суд вважає безпідставними вимоги позивача про визнання подання недійсним, а дій адміністрації щодо його формування незаконними, а також про визнання недійсним протоколу засідання профкому Сумської ОДТРК від 03.06.2013 року та незаконними - дій голови профкому Куриленко Л.М. щодо формування неправомірного протоколу. При цьому суд виходить з того, що позивач звернулася до суду з підстав порушення своїх трудових прав внаслідок незаконного звільнення. Способи захисту законних прав та інтересів громадян визначені в ст.16 ЦК України. За змістом цієї норми, наведені вище позовні вимоги щодо визнання подання та протоколу недійсним, а дій адміністрації і голови профкому щодо їх формування - незаконними, є неналежним способом захисту прав, оскільки ці дії і оспорювані документи не потягли для позивача юридичних наслідків у виді звільнення. Звільнення відбулося на підставі наказу про звільнення № 58-к від 01.07.2013 року. Цей наказ є незаконним, а дії адміністрації Сумської ОДТРК щодо звільнення позивача є, на думку суду, протиправними, оскільки порушують права звільненого працівника. Вимога про поновлення на роботі не підлягає, на думку суду, задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. В судовому засіданні встановлено, що посада, на якій працювала і з якої була звільнена позивач, скорочена, та з 01.07.2013 року діє новий штатний розклад, в якому посада головного редактора телебачення відсутня. Тобто звільнення не можна вважати таким, що проведено без законної підстави. Позивач заявив вимоги, які, на думку суду, є взаємовиключним: про поновлення а роботі та про зобов'язання відповідача видати наказ про звільнення відповідно до дати видачі трудової книжки та змінити підставу звільнення - із ст. 36 п. КЗпП України на ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації праці. Оскільки поновити працівника на роботі на посаді, з якої її було звільнено, неможливо з причин скорочення цієї посади, також суд не має законних підстав для поновлення звільненого працівника на іншій посаді. Крім того, дійшовши висновку про задоволення позовної вимоги про зміну формулювання підстав та дати звільнення, суд не може одночасно задовольнити обидві взаємовиключні вимоги. Тобто, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про його поновлення на роботі. Щодо затримки видачі трудової книжки позивачу в день звільнення, суд встановив наступне. Фактично заява про звільнення, датована 27.06.2013 року, була написана позивачем 02.07.2013 року в кінці робочого дня, і цей факт не заперечувався сторонами та підтверджений показами свідка [PERSON] Тобто трудова книжка за таких обставин могла бути видана позивачеві лише після внесення до неї відповідного запису, що і було здійснено 03.0.2013 року. Позивач стверджувала в судовому засіданні, що заяву по своє переведення з 01.07.2013 року на посаду директора ТВО „Телевізійних програм" вона, разом із заявами інших працівників, передавала через працівника [PERSON] до відділу кадрів. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що дійсно 27.06.2013 року [PERSON] просила його віднести в приймальну генерального диктора якусь заяву, але обставин він вже не пам'ятає. Свідок [PERSON] заперечувала факт надходження від [PERSON] такої заяви. Тобто єдиною заявою від позивача, виходячи з наданих сторонами доказів, є її заява про звільнення, датована 27.06.2013 року, яка була написана нею наприкінці робочого дня 02.07.2013 року. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про зміни дати звільнення позивача з 01.07.13 р. на 02.07.2013 року. Суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки відповідно до п. 6.11 Колективного договору матеріальна допомога надається працівникам, що працюють в Сумській ОДТРК не менше 6 місяців, один раз на рік, на оздоровлення згідно Положення про використання спеціальних коштів при наявності коштів. Таким чином, на думку суду, [PERSON] мала б право на отримання допомоги на оздоровлення, якщо б не звільнялася та продовжувала працювати, у разі наявності коштів. В той же час суд вважає встановленим факт роботи позивача 02.07.2013 року, що підтверджується як наданими позивачем доказами про запис та вихід телевізійної програми за участю позивача, так і показами свідка [PERSON], генерального директора Петренка Р.П. та представника відповідача Четвертак Л.В., які не заперечували перебування на роботі в цей день до кінця робочого дня позивача [PERSON] Тому вимога про стягнення з Сумської ОДТРК заробітної плати за повністю відпрацьований робочий день 02.07.2013 року в сумі 124 грн. 80 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд дійшов висновку про порушення прав позивача у зв'язку з не проведенням з ним повного розрахунку у день звільнення. Встановлено, що позивача звільнили 01.07.2013 року, хоча фактично кошти для проведення остаточного розрахунку з нею були перераховані їй на банківський рахунок платіжним дорученням від 04.07.2013 року, тому необхідно стягнути з підприємства відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні за період з 01.07.2013 р. по день фактичного розрахунку 04.07.2013 року в сумі 689 гривень 07 коп., без утримання з цих сум прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Зазначена позовна вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки на підставі ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У разі наявності спору про їх розмір, цей розмір встановлюється судом. Таким чином, ця норма застосовується у разі, якщо належні працівникові до виплати суми нараховані або повинні бути нараховані підприємством, навіть у разі наявності спору про їх розмір. Отже, суд встановив, що нараховані працівнику суми при звільненні були виплачені несвоєчасно, а саме, перераховані платіжним дорученням від 04.07.2013 року. Заробітна плата за відпрацьований день 02.07.2013 року не була нарахована підприємством, оскільки відповідач взагалі заперечував факт роботи працівника в цей день, і цей факт був встановлений судом, а тому вимоги ст. 117 КЗпП України у даному випадку не застосовуються. При вирішенні питання про стягнення на користь позивача моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено факт порушення законних трудових прав позивача з вини Сумської ОДТРК. Позивачем надано суду докази на підтвердження того, що внаслідок цього порушився її звичний життєвий уклад, втрата улюбленої роботи негативно вплинула на самопочуття, вона змушена була звернутися до центру зайнятості та шукати нову роботу, а також до лікарів через погіршення стану здоров'я, крім того, їй довелося тривалий час захищати свої порушені права в суді. Суд, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню в сумі 500 грн., враховує характер та ступінь моральних страждань, їх тривалість, а також те, що судом стягується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в порядку ст.. 117 КЗпП України, що також є певним встановленим законом видом компенсації за порушення законних трудових прав працівників. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: partial