Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

02 лютого 2017 року позивач [PERSON] акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В позовній заяві позивач зазначив, що 30 січня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", назву якого змінено на [PERSON] акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 23 (далі - Кредитний договір), за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 110 000,00 під 23,5% річних на споживчі цілі на 144 місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 29 січня 2021 року. З метою належного забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором того ж дня між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], за реєстровим № 118, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Веселинівською селищною радою Миколаївської області 07.02.2008 року та зареєстрованим у Веселинівській філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 07.02.2008 року за № 2034, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17662815, реєстраційний номер 22049696. Предметом іпотеки за договором іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий камяний будинок, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, смт. Веселинове, вулиця Річна, 9 (девять), зазначений в плані літерою А загальною площею 85,6 кв.м., в тому числі житловою площею 32,4 кв.м. з надвірними господарчими та побутовими будівлями і спорудами: гараж камяний літ. Б, сарай камяний літ. В, гараж камяний літ. Г, гараж камяний літ. Д, сарай камяний літ. З, погріб камяний літ. Зпд, вбиральня цегляна літ. К, літній душ цегляний літ. Л, споруди 1-4. Іпотека за вказаним договором поширюється і на земельну ділянку загальним розміром 997 кв.м., на якій розташований предмет іпотеки, і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 608332, виданого Веселинівською селищною радою Миколаївської області 17 жовтня 2008 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010801001237. На використання Іпотекодавцем земельної ділянки або її частини обмежень (обтяжень) не встановлено. Цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Земельна ділянка розташована за адресою: Миколаївська область, смт. Веселинове, вулиця Річна, 9 (девять). Кадастровий номер земельної ділянки 4821755100:04:057:0224. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачеві кредитні кошти, однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 19 грудня 2016 року становить 394 725 грн. 88 коп., з яких: 81 176,07 грн. - сума заборгованості за основним боргом, 68472,02 грн. сума заборгованості за процентами, 1957,35 грн. - сума заборгованості за комісією, 148 374,68 грн. - пеня, 71 215 грн.17 коп. - розрахунок сум інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом, 8 370 грн. 05 коп. - розрахунок 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором, 15 160 грн. 54 коп. - штраф відповідно до п.7.2 іпотечного договору. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд для погашення заборгованості за кредитним договором № 23 від 30.01.2009 р. звернути стягнення на нерухоме майно відповідно до договору іпотеки від 30.01.2009 року, а саме: житловий камяний будинок, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, смт. Веселинове, вулиця Річна, 9 (девять), зазначений в плані літерою А загальною площею 85,6 кв.м., в тому числі житловою площею 32,4 кв.м., з надвірними господарчими та побутовими будівлями і спорудами: гараж камяний літ. Б, сарай камяний літ. В, гараж камяний літ. Г, гараж камяний літ. Д, сарай камяний літ. З, погріб камяний літ. Зпд, вбиральня цегляна літ. К, літній душ цегляний літ. Л, споруди 1-4. Іпотека за вказаним договором поширюється і на земельну ділянку загальним розміром 997 кв.м., на якій розташований предмет іпотеки, і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 608332, виданого Веселинівською селищною радою Миколаївської області 17 жовтня 2008 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010801001237. Цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка розташована за адресою: Миколаївська область, смт. Веселинове, вулиця Річна, 9 (девять). Кадастровий номер земельної ділянки 4821755100:04:057:0224. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (електронних) у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі не нижчою 353\~600, 00 (триста пятдесят три тисячі шістсот) грн. без ПДВ, але в будь-якому випадку за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також просить суд стягнути з відповідача [PERSON] понесені АТ «Ощадбанк» витрати у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки (виконання робіт з незалежної оцінки майна) в розмірі 3\~500,00 грн. та 5\~973,39 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі, а саме: для погашення заборгованості за кредитним договором № 23 від 30.01.2009 р. в розмірі 394 725,88 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах (електронних) у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі не нижчою 353\~600, 00 (триста пятдесят три тисячі шістсот) грн. без ПДВ, але в будь-якому випадку за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також представник позивача просила суд стягнути з відповідача [PERSON] понесені АТ «Ощадбанк» витрати у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки (виконання робіт з незалежної оцінки майна) в розмірі 3\~500,00 грн. та 5\~973,39 грн. судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно, судову повістку на 05.12.2017 року отримала 02.11.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням № 57001 0164653 0 від 01.11.2017 року. За поясненням представника відповідача [PERSON] відповідач не прибувала до суду в зв'язку з зайнятістю на роботі та захворюванням, проте просила розглядати справу у її відсутність, однак з участю її представника. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні вказав на те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає. Представник відповідача [PERSON] підтвердив факт укладення 30 січня 2009 року між [PERSON] акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та [PERSON] кредитного договору №23, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 110 000,00 під 23,5% річних на споживчі цілі на 144 місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 29 січня 2021 року, та укладення договору іпотеки цього ж дня. Представник відповідача зазначив, що 16 червня 2017 року Веселинівським районним судом Миколаївської області було ухвалено рішення, за яким з [PERSON] та фінансового поручителя [PERSON] було стягнуто на користь Банку заборгованість в солідарному порядку за кредитним договором №23 від 30.01.2009 року на загальну суму 325 631,78 грн. Дане рішення відповідач визнала, не оскаржувала до апеляційного суду, воно набрало законної сили. Відповідач [PERSON] має намір погашати заборгованість по кредитному договору відповідно до судового рішення. Вважає, що відповідно до судової практики Верховного Суду України, з врахуванням того, що на стадії виконання знаходиться рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, то за такої ситуації, звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно зі стягненням заборгованості за кредитним договором є подвійним стягненням заборгованості на користь кредитора. Крім того, позивач не надав доказів того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання за рішенням суду, оскільки виконавче провадження було лише 15.11.2017 року відкрито, і відповідач вже почала виконувати рішення суду, сплативши 05.12.2017 року разом з [PERSON] 300,00 грн. на погашення боргу. Тому, представник відповідача просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позову. Вважає, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" витрат, понесених із зверненням стягнення на предмет іпотеки, а саме: на виконання робіт з незалежної оцінки майна в розмірі 3500 (три тисячі п'ятсот) гривень не підлягає задоволенню, оскільки позивач за вказану вимогу не сплатив судовий збір та оцінювач не виконав всіх необхідних дій для визначення оцінки предмета іпотеки, тобто не провів особисто огляд іпотечного майна. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", назву якого змінено на [PERSON] акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", та [PERSON] було укладено кредитний договір №23, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 110 000,00 під 23,5% річних на споживчі цілі на 144 місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 29 січня 2021 року (а.с. 42-45). З метою належного забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором того ж дня між Банком та позичальником [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], за реєстровим № 118, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Веселинівською селищною радою Миколаївської області 07.02.2008 року та зареєстрованим у Веселинівській філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 07.02.2008 року за № 2034, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17662815, реєстраційний номер 22049696. Предметом іпотеки за договором іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий камяний будинок, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, смт. Веселинове, вулиця Річна, 9 (девять), зазначений в плані літерою А загальною площею 85,6 кв.м., в тому числі житловою площею 32,4 кв.м., з надвірними господарчими та побутовими будівлями і спорудами: гараж камяний літ. Б, сарай камяний літ. В, гараж камяний літ. Г, гараж камяний літ. Д, сарай камяний літ. З, погріб камяний літ. Зпд, вбиральня цегляна літ. К, літній душ цегляний літ. Л, споруди 1-4. Іпотека за вказаним договором поширюється і на земельну ділянку загальним розміром 997 кв.м., на якій розташований предмет іпотеки, і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 608332, виданого Веселинівською селищною радою Миколаївської області 17 жовтня 2008 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010801001237. На використання Іпотекодавцем земельної ділянки або її частини обмежень (обтяжень) не встановлено. Цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Земельна ділянка розташована за адресою: Миколаївська область, смт. Веселинове, вулиця Річна, 9 (девять). Кадастровий номер земельної ділянки 4821755100:04:057:0224 - (а.с.48-51). Взятий на себе обов'язок Банк виконав належним чином, однак позичальник не виконала взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного та повного погашення кредиту, тому позивач 20.01.2016 року надіслав позичальнику [PERSON] та фінансовому поручителю [PERSON] письмові вимоги про дострокове повернення кредиту, які вони отримали 28.01.2016 року, але не виконали. Тому, 06.04.2016 року позивач подав до суду заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором. 16 червня 2017 року Веселинівським районним судом Миколаївської області по справі № 472/344/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості було ухвалено рішення, яким задоволено позов частково та стягнено в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість по кредитному договору № 23 від 30.01.2009 року станом на 09.11.2016 року на загальну суму 325 631 (триста двадцять п'ять тисяч шістсот тридцять одну) гривню 78 (сімдесят вісім) копійок, яка складається з: суми заборгованості за основним боргом в розмірі 81 176 грн. 07 коп.; суми заборгованості за відсотками в розмірі 68 472 грн. 02 коп.; пені в розмірі 100 000,00 грн.; інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом в розмірі 67 978 грн. 89 коп.; 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 004 грн. 80 коп. Відмовлено у задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку 1957 грн. 35 коп. заборгованості за комісіями. За заявами Банку 15.11.2017 року були відкриті виконавчі провадження з примусового виконання вказаного судового рішення, проте боржники не сплатили заборгованість, рішення суду не виконано. За наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 19 грудня 2016 року борг становить 394 725 грн. 88 коп., з яких: 81 176,07 грн. - сума заборгованості за основним боргом, 68 472,02 грн. сума заборгованості за процентами, 1957,35 грн. - сума заборгованості за комісією, 148 374,68 грн. - пеня, 71 215 грн.17 коп. - розрахунок сум інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом, 8 370 грн. 05 коп. - розрахунок 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором, 15 160 грн. 54 коп. - штраф відповідно до п.7.2 договору іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що розмір заборгованості позичальника за кредитним договором, в рахунок якої необхідно звернути стягнення на іпотечне майно, по таким складовим заборгованості як, - 81 176,07 грн. - сума заборгованості за основним боргом, 68 472,02 грн. сума заборгованості за процентами, 148 374,68 грн. - пеня, 71 215 грн. 17 коп. - розрахунок сум інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом, 8 370 грн. 05 коп. - розрахунок 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором, 15 160 грн. 54 коп. - штраф відповідно до п.7.2 договору іпотеки, - визначений правильно, їх нарахування підтверджується умовами кредитного договору, наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.6,) звітами щодо розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом (а.с.7-14, 224-229), даними рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16.06.2017 року, яке набрало законної сили 29 серпня 2017 року, показаннями свідка [PERSON], якими підтверджується правильність нарахування заборгованості по кредитному договору. Пунктом 7.2 договору іпотеки передбачено відповідальність іпотекодавця за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, передбачених п.3.3 договору іпотеки. Іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 10 % вартості невиконаного зобов'язання та відшкодовує понад неустойку спричинені збитки в повному обсязі. В порушення п.3.3.9 договору іпотеки станом на 10.01.2017 року страхування предмету іпотеки відповідачем не здійснювалося, у зв'язку з чим Банком нараховано штраф в розмірі 15 160,54 грн. Суд вважає, що зі складу заборгованості необхідно виключити 1957,35 грн. - суму заборгованості за комісією, оскільки рішенням суду від 16.06.2017 року, яке набрало законної сили 29.08.2017 року, позивачеві було відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією в сумі 1957,35 грн. Також, в судовому засіданні було встановлено, що Банком із зарплатної картки відповідача 11.10.2017 р. та 03.11.2017 року було стягнено автоматично в рахунок погашення заборгованості 1603,68 грн., що підтверджується поясненнями представника позивача [PERSON] та копіями меморіальних ордерів. Тому, вказана сума зараховується судом при визначенні розміру заборгованості, в рахунок якої необхідно звернути стягнення на іпотечне майно. Суд вважає, що вказана представником відповідача сума погашення заборгованості в розмірі 300,00 грн. не може бути врахована для погашення заборгованості станом на 05.12.2017 р., оскільки дана сума була сплачена 05.12.2017 р. та не надійшла на рахунок позивача для погашення боргу. Таким чином, загальна сум заборгованості за кредитним договором в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на іпотечне майно складає 391 164 грн. 85 коп., з яких: 81 176,07 грн. - сума заборгованості за основним боргом, 66 868,34 грн. сума заборгованості за процентами, 148 374,68 грн. - пеня, 71 215 грн.17 коп. - розрахунок сум інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом, 8 370 грн. 05 коп. - розрахунок 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором, 15 160 грн. 54 коп. - штраф відповідно до п.7.2 договору іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Пунктом 4.2 Договору іпотеки від 30.01.2009 року передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання. Таким чином, враховуючи, що боржник [PERSON] неналежним чином виконувала взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного та повного погашення кредиту, протягом 2011-2012 років чергові платежі сплачувала нерегулярно та не в повному обсязі, відповідно до наданого позивачем розрахунку останній платіж по тілу кредиту внесла 27.04.2012 року, а останній платіж по сплаті процентів внесла 30.07.2014 року, після чого взагалі припинила погашати кредитну заборгованість, і лише 11.10.2017 р. та 03.11.2017 року банком було стягнено автоматично в рахунок погашення заборгованості 1603,68 грн. з заробітної картки, приймаючи до уваги, що після відкриття 15.11.2017 року виконавчих проваджень з примусового виконання рішення суду від 16.06.2017 року заборгованість по кредитному договору не погашена відповідачем, то за такого суд вважає, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що при наявності рішення суду від 16.06.2017 року, яким стягнено заборгованість за кредитним договором та яке знаходиться на стадії примусового виконання, неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки це призведе до подвійного стягнення заборгованості на користь позивача, є необґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" за змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним забов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним - ( ст. 599 ЦК України). Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Такий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України "Про іпотеку" міститься у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі №6-1080цс15, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. А відтак, доводи представника відповідача про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суми заборгованості за кредитним договором вважається подвійною відповідальністю боржника, не заслуговують на увагу. Відповідно до ч.3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 41 вказаного Закону передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Таким чином, Закон України "Про іпотеку" визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на вищенаведене, нормою ч.1 ст.39 Закону України "Про іпотеку" передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми ст.39 Закону України "Про іпотеку" суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні. Відповідно до ч.6 ст.5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Позивач в своїх позовних вимогах просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (електронних) у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі не нижчою 353\~600, 00 (триста пятдесят три тисячі шістсот) грн. без ПДВ, але в будь-якому випадку за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, надавши звіт про оцінку іпотечного майна, за яким ринкова вартість предмета іпотеки станом на 18.11.2016 року складала 353 600,00 грн. без ПДВ, з яких вартість земельних поліпшень - будинку житлового загальною площею 85,6 кв.м. становила 302 800,00 грн. без ПДВ, а вартість земельної ділянки площею 997,00 кв.м. становила 50 800,00 грн. без ПДВ. Відповідач не погодилася з вартістю житлового будинку, яка вказана у Звіті позивача, а тому замовила оцінку житлового будинку в агентстві нерухомості "Оцінщик майна" та надала суду звіт про вартість житлового будинку, яка станом на 22.03.2017 року становила 631 600,00 грн. без урахування ПДВ. Таким чином, сторони не досягли згоди щодо ціни продажу предмета іпотеки. Суд вважає, що початкову ціну предмета іпотеки, а саме: житлового будинку для подальшої реалізації слід зазначити в грошовому виразі його ринковою вартістю - 631 600,00 грн. відповідно до Звіту про вартість майна оцінщика АН "Оцінщик майна" [PERSON], оскільки висновок про вартість майна - житлового будинку, виконаний оцінювачем ТОВ "Українська експертна група" був проведений без огляду житлового будинку. Так, в п.2.1 Переліку обмежень щодо застосування Звіту та викладу усіх припущень у межах яких проводилася оцінка, наданого позивачем, зазначається, що замовником звіту не було забезпечено огляд оцінювачу. У зв'язку з цим, оцінювачем не була проведена особиста інспекція власності, описаної в дійсному Звіті. Фотоматеріали та пакет документів був наданий замовником звіту, доступ до внутрішніх приміщень житлового будинку не надано. При проведенні оцінки оцінювач виходив з припущення, що стан об'єкта оцінки відповідає "доброму". Для подальшого розрахунку оцінювачем було прийнято технічний стан та критерій внутрішніх оздоблювальних робіт згідно з розділом №6 даного звіту, в якому зазначено відомості на підставі технічного паспорту БТІ, усної інформації замовника, без особистого внутрішнього огляду та фотофіксації. У разі невідповідності даних в наданих документах, та технічного стану і категорії внутрішніх оздоблювальних робіт, що припускаються в розділі №6 даного звіту, звіт потребує доопрацювання за умови надання можливості оцінювачу здійснити особистий огляд та фотофіксацію об'єкта оцінки. Звіт дійсний лише за умови, що вихідні дані, які надані замовником звіту, відповідають дійсності. Відповідно до Звіту про вартість майна, надано відповідачем, зазначається, що процес оцінки включав огляд об'єкту оцінки, його околиць (п.2) та що оцінювач особисто виконав інспекцію об'єкту, який був предметом цього Звіту (п.8). Згідно зі ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Відповідно до п.56 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 р. №1440, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обгрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки). При наявності спору про вартість предмета іпотеки - житлового будинку, ні позивачем, ані відповідачем не було заявлено клопотання про проведення судової експертизи щодо визначення ринкової вартості житлового будинку, хоча судом сторонам про їх право заявити таке клопотання було неодноразово роз'яснено. За такого, враховуючи, що висновок про вартість житлового будинку на замовлення позивача був виконаний оцінювачем майна ТОВ "Українська експертна група" без проведення огляду житлового будинку, то суд вважає за можливе визначити початкову ціну предмета іпотеки - житлового будинку відповідно до Звіту про вартість майна - житлового будинку, виконаного на замовлення відповідача оцінювачем АН "Оцінщик майна" [PERSON], а саме: - 631 600,00 грн., ринкова вартість якого визначена з проведенням огляду житлового будинку особисто оцінювачем. Оскільки сторони дійшли згоди щодо вартості земельної ділянки площею 997,00 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 50 800,00 грн., то за такого слід зазначити ціну земельної ділянки для подальшої реалізації в розмірі 50 800,00 грн. відповідно до висновку про вартість майна, виконаного оцінювачем ТОВ "Українська експертна група". Отже, суд вважає, що відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" слід визначити початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації в загальному розмірі 682 400 грн. без ПДВ, в тому числі: початкову ціну для житлового будинку - 631 600 грн. без ПДВ, початкову ціну для земельної ділянки - 50 800,00 грн. без ПДВ. Частиною третьою статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Отже, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене положення може враховуватися лише у разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-340цс15 від 04 листопада 2015 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є боржником та іпотекодавцем. Позивач, пред'явивши вимогу від 20.01.2016 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов'язання, при цьому кредитна заборгованість не погашена, в зв'язку з чим позивач зазнає збитків, які, як зазначив представник позивача, проявляються у неотриманні позивачем грошових коштів, які Банк розраховував отримати, якби відповідач виконував належним чином свої зобов'язання в порядку, передбаченому кредитним договором. Отже, незважаючи на ту обставину, що сума заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на іпотечне майно, є меншою від вартості предмета іпотеки, однак з врахуванням вищенаведеного суд вважає, що підстав для відмови в задоволенні позову відповідно до ч.3 ст.39 Закону України "Про іпотеку не має, оскільки законодавством не передбачено такої самостійної підстави, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" витрат, понесених із зверненням стягнення на предмет іпотеки, а саме: на виконання робіт з незалежної оцінки майна в розмірі 3500 (три тисячі п'ятсот) гривень, - підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.4.3 Договору іпотеки від 30.01.2009 року іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається іпотекодержателем самостійно на момент реалізації права іпотеки, у тому числі витрати, понесені іпотекодержателем у зв'язку із зверненням стягнення на предмет застави та його реалізацією, у тому числі витрати на оплату послуг аудиторів, адвокатів, та інші документально підтверджені витрати іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце. Як встановлено в судовому засіданні при поданні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки Банком було замовлено висновок з незалежної оцінки майна для встановлення вартості іпотечного майна. За вказаний висновок з незалежної оцінки майна Банком було сплачено 3500,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №83825085 від 21.11.2016 року та договором на виконання робіт з незалежної оцінки № 1917-МК від 15.11.2016 року - (а.с.220-222). Враховуючи, що відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання щодо відшкодування Банку витрат, понесених іпотекодержателем у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, в тому числі витрат на оплату послуг з проведення оцінки іпотечного майна, і що даний розмір витрат документально підтверджений, то суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених позивачем за виконання робіт з незалежної оцінки іпотечного майна. Доводи представника відповідача про те, що разом із розглядом позовної вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач мав би поставити вимогу про виселення з житлового будинку його мешканців, однак не пред'явив цієї вимоги в зв'язку з тим, що усвідомлював, що при пред'явленні такої вимоги Банку необхідно було б надавати відповідачеві інше житло, оскільки іпотечне житло було придбано не за рахунок кредиту, суд вважає необгрунтованими, оскільки позивач відповідно до положень ст.11 ЦПК України самостійно обирає спосіб правового захисту, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Оскільки позивачем вимога про виселення мешканців з іпотечного будинку не ставилася, то суд таку вимогу в судовому засіданні не розглядав. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5919 грн. 50 коп.( 391164,85 х 5973,39 : 394725,88). На підставі викладеного,

Outcome: partial