Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про захист прав споживача та визнання договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014\\0234\\82\\0152947 від 02 вересня 2014 року недійсним. В обгрунтування позову посилається на те, що 02.09.2014 р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та нею було укладено договір про надання банківських послуг та послуг в сфері страхування №014/0234/82/0152947. Відповідно до предмету договору, банк надав позичальнику на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі6902 грн.55 коп., з них 4002 грн. 55 коп. на споживчі цілі, 1242, 44 грн. кошти на сплату страхового платежу на користь страховика та 1657, 45 грн. кошти на погашення заборгованості позичальником перед кредитором. Вважає, що даний кредитний договір повинен бути визнаний судом недійсним з підстав недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів», ст.230 ЦК України, вказує на той факт, що вона коштів не утримувала, зі змістом договору була не ознайомлена, просить визнати договір недійсним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві та визнати недійсним кредитний договір №014/0234/82/0152947 від 02.09.2014 р. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. На заперечення позовних вимог посилаються на те, що позивач перед укладанням кредитного договору була ознайомлена з умовами кредитування і добровільно підписала кредитний договір. Вся необхідна інформацію позивачу була надана. Жодного обману чи недобросовісної конкуренції з боку банку не було. Позивач після укладення договору вносила по ньому платежі і жодних заперечень не мала. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що 02.09.2014 р. ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг в сфері страхування №014/0234/82/0152947. Відповідно до предмету договору, банк надав позичальнику на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 6902 грн.55 коп., з них 4002 грн. 55 коп. на споживчі цілі, 1242, 44 грн. кошти на сплату страхового платежу на користь страховика та 1657, 45 грн. кошти на погашення заборгованості позичальником перед кредитором. Банк надав позичальнику кредит терміном на 36 місяців. В кредитному договорі №014/0234/82/0152947 від 02.09.2014 р.визначено умови та механізм видачі кредиту, визначено порядок розрахунків, при цьому, сторони при укладенні кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору, після чого на добровільній основі підписали його. Безпідставним та необґрунтованим є твердження позивача, що кредитний договір було укладено ним під впливом обману зі сторони працівників відповідача. Позивач був ознайомлений з усіма істотними умов договору, умовами та строками повернення кредитних ресурсів та сплатою процентів за користування ними, що підтверджується наявністю його підпису на кожному аркуші кредитного договору та графіку погашення кредиту. Судом встановлено, що на виконання Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредитів, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в МЮ України 25 травня 2007 року за №541/13808 та вимогами ст.ст.11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» банком перед укладенням оспорюваного позивачем кредитного договору позивачу [PERSON] була надана повна інформація щодо умов кредитування, що підтверджується її власноручним підписом в договорі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.57-60 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує про наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Доказів того, що при укладенні кредитного договору позивач був введений в оману стосовно істотних умов договору, згідно матеріалів справи, до суду надано не було, тому положення ст.230 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Необґрунтованим є і посилання позивача на ст.11 Закону України «Про захист прав споживача». Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Натомість судом встановлено, що у момент укладення кредитного договору №014/0234/82/0152947 від 02.09.2014р. було дотримано вимог встановлених ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Кредитний договір укладено у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Не заслуговують до уваги і посилання позивача на ту обставину, що вона не надавала згоди на підписання правочину, коштів не отримувала, оскільки вказана обставина не підтверджується будь - якими доказами, окрім поясненнями самого позивача, до яких суд ставиться критично, оскільки позивач сам підписав кредитний договір №014/0234/82/0152947 від 02.09.2014р (а.с.3-8) та спростовуються наданими в судовому засіданні поясненнями представників відповідачів, яка вказали, що позивач кошти отримувала, що на банківських договорах та заявах її підпис, також в кредитному договорі №014/0234/82/0152947 від 02.09.2014р. позичальник вказав, що він ознайомився і згідний з умовами і правилами, своїм підписом підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про захист прав споживача та визнання договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014\\0234\\82\\0152947 від 02 вересня 2014 року недійсним задоволенню не підлягають, оскільки її вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, обґрунтовуються лише її поясненнями про укладення договору з відповідачем внаслідок обману з боку останнього, які не узгоджуються з фактичними обставинами встановленими в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку, що зміст договору про надання банківських послуг і послуг у сфері страхування не суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, укладений за вільною згодою сторін. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed