Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Чепіга ДО. звернувся до Недригайлівського районного суду Сумської області з даним позовом та просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.11.2012 року у розмірі 54868 грн. 96 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наведених підстав у позові та у відповіді на відзив (а.с.62-99). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, але представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" визнав частково, в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користуванням кредитом та стягнення судових витрат про що надав до суду відзив на позов (а.с.57-58) та заперечення на відповідь позивача (а.с.101). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 20 листопада 2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки і отримала платіжну картку (а.с.6-7). Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору б/н [PERSON] були визначені наступні умови надання кредитних коштів: тип кредитної лінії відновлювальний; пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5% в місяць; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів 25 число місяця наступним за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається з пені 1, яка дорівнює 0,24 відсотка від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та пені 2, яка дорівнює 0,24 відсотків від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. (другий місяць поспіль і більше); штраф при порушенні строку платежів по будь-якому із грошових зобов'язань 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. З даними умовами кредитування [PERSON] ознайомилась 20 листопада 2012 року, що засвідчила своїм особистим підписом (а.с. 6 зв.). Тобто, сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обов'язковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобов'язання, тощо. З виписки по картам [PERSON] вбачається, що починаючи з 25 листопада 2012 року вона користувалась кредитними коштами, а саме оплачувала товари, знімала готівкові кошти та частково погашала заборгованість за кредитним договором (а.с.92-94). Тобто відповідач своїми діями визнала наявність з позивачем зобов'язань за кредитним договором. Ці обставини відповідач та її представник під час розгляду справи в суді визнавали та не оспорювали. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, тому позичальник зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача 54868 грн. 96 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 1940 грн. 00 коп. - заборгованості по тілу кредиту, 46488 грн. 94 коп. по відсоткам за користування кредитом, 3351,02 - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1842 грн. 27 коп. - штраф (процентна складова), (а.с.3-5). Щодо спливу строків позовної давності до вимог про стягнення пені та комісії, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що через термінал самообслуговування, який знаходиться за адресою: смт. Недригайлів, вул. Сумська (колишня Леніна), 6, 20 травня 2016 року здійснена сплата грошових коштів на погашення заборгованості шляхом поповнення кредитної картки на 200,00 грн. З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду, з урахуванням повідомлення експрес доставки Меркурій, 06 лютого 2018 року (а. с.42). Таким чином, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в межах строку позовної давності. Що стосується вимог щодо стягнення пені та комісієї, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тому стягнення пені з [PERSON] обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду (позивач звернувся до суду в лютому 2018 р.), а саме в розмірі 1100 грн. При цьому суд не може взяти до уваги посилання позивача на те, що збільшення розміру процентів передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг, так як всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником ці Умови та правила не підписані, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року. Щодо стягнення з відповідача неустойки штрафу (фіксована частина та процентна складова) за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Ставлячи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Оскільки п. 1.1.5.21 Умов (стягнення пені) та п. 1.1.5.20 (стягнення штрафу) визначена відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань, а відтак одночасне їх застосування є неприпустимим. Вказаний висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. Таким чином, оскільки умовами договору передбачено першочергове стягнення неустойки у вигляді штрафу (п. 1.1.5.20),а тому суд уважає, що вимога позивача про стягнення пені (п. 1.1.5.21), яка передбачена Договором, є безпідставною. На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивача 1590,52 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial