Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ПрАТ "СК "Україна", [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 49 000 грн. 00 коп., та матеріальної шкоди в розмірі 65 228 грн. 00 коп. Після уточнень позовних вимог, позивач просить стягнути на його користь з ПрАТ "СК "Україна" суму страхового відшкодування в розмірі 49 000 грн. 00 коп., а з [PERSON] різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди в розмірі 65 228 грн. 00 коп., 11 088 грн. 76 коп. інфляційних втрат, 498 грн. 59 коп. в якості 3% річних та 22 845 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2012 р. на 132 км автодороги Київ-Чоп в Житомирській області поблизу с. Глибочиця внаслідок дорожньо-транспортної пригоди сідловий тягач «Рено Магнум», реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який зареєстровано за [PERSON], зазнав механічних пошкоджень. Винуватцем зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач вважає [PERSON]. Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу "Рено Магнум", реєстраційний номер [NUMBER], була заподіяна шкода, що підтверджується висновком №05/01 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, виконаного спеціалістами ТОВ «Фінанс Груп»; вартість матеріального збитку завданого власнику становить 114 228 грн. 00 коп. У зв'язку з тим, що відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ "СК "Україна" згідно із Полісом № АВ/9822059 від 01.10. 2012 р., він звернувся до даної страхової компанії з заявою, надав повний пакет документів на виплату страхового відшкодування з реквізитами в межах ліміту з франшизою розмірі 1000 грн., однак страховиком виплата не відбулася, а тому він стверджує, що відповідач 1, ПрАТ "СК "Україна", зобов'язаний відшкодувати йому шкоду, завдану застрахованою особою в межах ліміту відповідальності у розмірі 49 000 гривень, а відповідач 2 повинен сплатити різницю між страховим відшкодуванням та розміром реально завданих збитків в розмірі 65 228 грн. 00 коп., 11 088 грн. 76 коп. інфляційних втрат, 498 грн. 59 коп. в якості 3% річних та 22 845 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди у сумі 4 631грн. 45 копійок. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі. ПрАТ СК "Україна" про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак в судове засідання - не з'явилась, причини неявки не повідомила, тому судом визнано за можливе розглянути справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача 2 [PERSON], дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як слідує із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 05.12.2012 р. приблизно о 08 годині 00 хвилин на 132 км автодороги Київ-Чоп в Житомирській області поблизу с. Глибочиця мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Рено Меган", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортному засобу "Рено Магнум", д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. В результаті даної ДТП було пошкоджено зазначені транспортні засоби. Винуватцем зазначеного ДТП слід вважати [PERSON], що підтверджується, зокрема, висновками слідчого СВ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області А.Д. Лівшуна, що містяться в Постанові про закриття кримінального провадження від 16.03.2013 р., копія якої міститься в матеріалах справи. Не зважаючи на те, що Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 02.10.2013 р. у справі №569/16253/13-п відповідача 2 не притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку зі спливом строків притягнення до такої відповідальності, а Постановою слідчого СВ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області А.Д. Лівшуна кримінальне провадження відносно відповідача 2 закрито у зв'язку з відсутністю ознак складу злочину, зі змісту наведених документів вбачається, що саме дії відповідача 2 знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з настанням ДТП. Так, у Постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 02.10.2013 р. зазначено про сам факт ДТП за участі належних позивачу та відповідачу 2 транспортних засобів, а також визнано, що правопорушення відповідачем 2 було вчинено 05 грудня 2012 року. У Постановою слідчого СВ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області А.Д. Лівшуна від 16.03.2013 року зазначено: «Відповідно встановлено, що причиною ДТП являється виїзд водія автомобіля «Рено-Магнум» д/н [NUMBER] [PERSON] на зустрічну смугу руху». Слід також зауважити, що [PERSON] не оскаржувався протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 №044405 від 05.12.2012 р., складений за наслідками ДТП і в якому відповідач 2 значиться правопорушником, що останній підтвердив в судовому засіданні. Відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року № 4 у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За таких умов, вину [PERSON] у вказаній ДТП слід вважати встановленою та доведеною. Твердження відповідача 2 про те, що ДТП сталася у зв'язку з поганим станом дорожнього покриття судом до уваги не беруться, оскільки належних доказів наявності таких обставин відповідач 2 суду не надав. Під час ДТП належному позивачу транспортному засобу "Рено Магнум" була заподіяна шкода, що підтверджується висновком №05/01 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, виконаного спеціалістами ТОВ "Фінанс Груп"; вартість матеріального збитку завданого власнику становить 114 228 грн. 00 коп. Автомобіль "Рено Меган", д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] застрахований у ПрАТ СК "Україна" . Позивач подав до ПрАТ СК "Україна" заяву про страхове відшкодування про виплату суми страхового відшкодування. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно ст. 9 Закону України "Про страхування", страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно ст.22 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Обов'язковий страховий ліміт - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов страхування. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування", факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умов договору страхування, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наявними у справі доказами підтверджується те, що позивачем були виконані вимоги статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", натомість, доказів виплати відповідачем позивачу страхового відшкодування за шкоду, завдану його транспортному засобу, суду не було надано. Враховуючи зазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування з відповідача ПАТ СК "Україна" у розмірі 49 000 ( сорок дев'ять тисяч) гривень підлягають задоволенню. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з п. 4 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" ( із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, з відповідача 2, як з винної особи, належить стягнути на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди в розмірі 65 228 (шістдесят п'ять тисяч двісті двадцять вісім) гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача 2 інфляційних втрат та 3% річних також підлягають задоволенню, оскільки зобов'язання відповідача 2 по сплаті різниці між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди по своїй правовій природі є грошовим зобов'язанням, які останній не виконав у встановлені в письмових вимогах позивача строки, тобто прострочив виконання грошового зобов'язання. За таких умов з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 11 088 (одинадцять тисяч вісімдесят вісім) гривень 76 копійок інфляційних втрат, а також 498 (чотириста дев'яносто вісім) гривень 59 коп. в якості 3% річних. Оцінивши доводи позивача про заподіяння йому діями відповідача 2 моральної шкоди, суд вважає доведеним, що в результаті винних неправомірних дій останнього позивач зазнав певних душевних страждань у зв'язку з пошкодженням його майна та змушений був витрачати зусилля і вільний час на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії, що призвело до порушення звичного способу його життя. Враховуючи наведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд визначає заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. Оскільки договором та нормами Закону 1961-IV відшкодування моральної шкоди страховиком не передбачено, саме [PERSON] на підставі ст. 1167 ЦК України повинен відповідати за завдану його винними неправомірними діями моральну шкоду. При розгляді справи відповідач 2 неодноразово ставив питання щодо передачі йому пошкодженого транспортного засобу "Рено Магнум", належного позивачу, у зв'язку з тим, що позивачем буде отримано повну компенсацію вартості пошкодженого транспортного засобу, який не може використовуватися за призначенням. З даного приводу суд зазначає наступне. Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Тобто умовою для передачі майна особі, відповідальній за шкоду, є наявність певної цінності майна, яке неможливо використовувати за призначенням та відшкодування збитків потерпілому. З висновків №05/01 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, виконаного спеціалістами ТОВ «Фінанс Груп» на замовлення ПрАТ "СК "Україна", не вбачається, що пошкоджений транспортний засіб "Рено Магнум" не може бути використаний за призначенням, однак зазначається, що вартість відновлювального ремонту перевищує дійсну вартість транспортного засобу на момент ДТП, а тому розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Рено Магнум", приймається рівним ринковій вартості транспортного засобу на момент ДТП. Отже, належний позивачу транспортний засіб не визнано таким, що не може використовуватися за призначенням. Крім того, відповідач 2 зобов'язаний відшкодувати лише частину завданих позивачу матеріальних збитків, яка дорівнює різниці між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, а не повну ринкову вартість транспортного засобу. За таких умов, питання про передачу відповідачу 2 пошкодженого транспортного засобу "Рено Магнум" після сплати ним спричинених позивачу матеріальних збитків не може бути розглянуте. Частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в вищезазначеному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, а отже підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідачів документально підтверджена сума судового збору. Отже, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог, а саме з відповідача ПрАТ "СК "Україна" слід стягнути судовий збір у розмірі 490 гривень, а з відповідача 2 [PERSON] судовий збір у розмірі 652 гривні 58 копійки.

Outcome: partial