Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

ПАТ "Страхова група "ТАС" звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Страхова група "ТАС" суму завданої матеріальної шкоди (в порядку регресу) у розмірі 81 220, 60 грн. та судовий збір у розмірі 812, 21 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.03.2012 року в м. Харкові за участю автомобіля ВАЗ - 21099, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої автомобіль Peugeot Partner, реєстраційний номер [NUMBER], отримав механічні ушкодження. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.03.2012 року та постановою апеляційного суду Харківської області від 31.07.2012 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача. Відповідно до рахунку № 940 від 20.04.2012 року, наданого ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту становить 81 220, 60 грн. Автомобіль Peugeot Partner, реєстраційний номер [NUMBER], належить ПАТ "МТС Україна". Між ПАТ "МТС Україна" та ПАТ "СГ "ТАС" 23.03.2011 року укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією автотранспортних засобів. У зв'язку пошкодженням автомобіля Peugeot Partner, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем сплачено ПрАТ "МТС Україна" страхове відшкодування у розмірі 81 220, 60 грн. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування з особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Додатково пояснив, що, оскільки між позивачем та ПАТ "МТС Україна" укладено договір добровільного страхування, то відшкодуванню підлягають витрати згідно рахунку СТО, а не на підставі звіту про визначення розміру відновлювального ремонту. Відповідач надав заперечення на позов, в яких [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що дорожньо-транспортна пригода спричинена діями обох водіїв, вина водія автомобіля Peugeot Partner, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] підтверджується висновками автотехнічної експертизи та постановою апеляційного суду Харківської області від 31.07.2012 року. Для розрахунку страхового відшкодування позивачем необґрунтовано взято рахунок СТО, оскільки у ньому враховано вартість нових запасних частин, тоді як згідно звіту складові частини автомобіля Peugeot Partner мали фізичний знос. Крім того, страховиком необґрунтовано до страхового відшкодування включено суму податку на додану вартість. У судовому засіданні відповідач вимоги заперечень підтримав. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 06.03.2012 року на 543км + 600м автошляху Київ - Харків - Довжанський за участю автомобіля ВАЗ - 21099, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Peugeot Partner, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.03.2012 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 31.07.2012 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до роз'яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. При наявності вини обох володільців розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. Проте вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у ДТП особу, відносно якої не порушувалось кримінальної справи і не складався протокол про адміністративне правопорушення. У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України (ст.\~57), зокрема висновком судової автотехнічної експертизи, письмовими доказами тощо. Також не є перешкодою для покладення цивільно-правової відповідальності на особу у справах, де внаслідок винних дій обох водіїв завдано шкоди їх транспортним засобам, те, що лише один із водіїв притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Таким чином, у випадку встановлення вини особи у ДТП постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ця особа не позбавлена права доводити протиправність дій інших учасників ДТП і причинний зв'язок цієї протиправності із завданою шкодою. Як вбачається з постанови апеляційного суду Харківської області від 31.07.2012 року, в дія обох водіїв встановлено порушення вимог ПДР. Так, водій [PERSON] повинен був керуватися вимогами п. 10.1 ПДР, а водій [PERSON] - п. 12.1 ПДР, тобто в діях обох водіїв встановлена обоюдна вина у скоєнні ДТП. Але у зв'язку з тим, що у відношенні водія автомобіля Peugeot Partner, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався, суд позбавлений можливості притягнути його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення, хоча в його діях міститься склад вказаного правопорушення. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.08.2015 року по справі призначено комплексну експертизу, на вирішення якої, серед іншого, поставлено питання щодо визначення ступеня вини кожного з водіїв. Згідно висновку експертизи № 25/15 від 14.11.2015 року відсоткова частка вини водія [PERSON] складає 34,615 - 34,375%, а відсоткова частка вини водія [PERSON] - 65,385 - 65,625%. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди у діях обох водіїв, при цьому частка вини водія [PERSON] складає 34,615 - 34,375%. Крім того, судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС № 763548 автомобіль Peugeot Partner, реєстраційний номер [NUMBER], на праві власності зареєстровано за ПАТ "МТС Україна". В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Peugeot Partner, реєстраційний номер [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "МТС Україна" та ПАТ "СГ "ТАС" 23.03.2011 року укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією автотранспортних засобів № А 0190667. ПАТ «Страхова група «ТАС» визнало вищевказану дорожньо-транспортну пригоду страховою подією та на виконання умов договору добровільного страхування на підставі складеного страхового акту № 11350В/40/2012 від 14.05.2012 року здійснило власнику автомобіля Peugeot Partner, реєстраційний номер [NUMBER], - ПАТ "МТС Україна" страхове відшкодування в poзмipi 81220,60грн. згідно платіжного доручення № 32981 від 15.05.2012 року. У судовому засіданні [PERSON] повідомив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди його відповідальність застрахована не була. У відповідності до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що в зв'язку з виплатою страхового відшкодування до ПАТ "Страхова група "ТАС" перейшло право вимоги до [PERSON], однак стягненню підлягає відшкодування в межах частки вини водія. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь ПАТ "Страхова група "ТАС" підлягає 28114,51грн. (81220,60грн.*34,615 %) Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відносно доводів відповідача щодо відсутності підстав для виплати страхового відшкодування на підставі рахунку СТО, суд зазначає, що між позивачем та ПАТ "МТС Україна" укладено саме договір добровільного страхування, згідно п. 7.5 якого визначення розміру страхового відшкодування здійснюється виходячи з цін, що діють на день настання страхового випадку, серед іншого, на підставі документів СТО. Питання про відшкодування витрат зі сплати судового збору суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial