Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

05.06.2018 року [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 21.03.2018 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] У обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON], [INFO], який є батьком [PERSON], постійно проживав та був зареєстрований в [INFO]. 22 грудня 2007 року [PERSON] помер. Труп [PERSON] на судово-медичне освідчення не возили через скрутне матеріальне становище. У січні 2017 року [PERSON] звернувся до Шаргородського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області з заявою про поновлення актового запису про смерть батька, але йому було відмовлено у вчиненні цієї дії через відсутність лікарського свідоцтва про смерть останнього. Встановлення факту смерті батька [PERSON] необхідно для оформлення спадщини. \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні представник заявника [PERSON] за довіреністю від 23.01.2018 року - [PERSON] підтримав заявлені вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що і в заяві. \~ \~ \~ \~ Представник заінтересованої особи Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. Від представника відповідача за довіреністю [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Вислухавши пояснення представника заявника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Статтею 293 ЦПК України\~визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пленум ВСУ у п.1 постанови №5\~від 31.03.1995\~року "Про\~судову практику\~у справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення" розяснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У пункті 13 постанови Пленуму ВС України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначив, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно зі\~статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6 \~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] по день смерті, яка настала 22 грудняя 2007 року був зареєстрований і проживав в [INFO]. Похоронений на сільському кладовищі. На підтвердження обґрунтованості заяви [PERSON] посилалася на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків [PERSON], [PERSON], які кожен окремо суду пояснили, що добре знайомі з сім'єю [PERSON] і їм відомо, що [PERSON], який помер 22 грудня 2007 року у своєму будинку в с. Івашківці Шаргородського району і похоронений на сільському кладовищі. Суд визнає достовірність свідчень [PERSON], [PERSON] з урахуванням того, що їх покази відповідають і не суперечать іншим доказам, дослідженим і перевіреним судом. Так, згідно довідки виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області №127 від 25.03.2018 року [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований в [INFO], помер 22.12.2007 року, похоронений на кладовищі в селі Івашківці Шаргородського району Вінницької області (а.с. 7). Вказана обставина також підтверджується рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 23.03.2018 року, яке набрало законної сили 23.04.2018 року і яким встановлено юридичний факт, що [PERSON], який помер 22.12.2007 року та похований на кладовищі с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області - є батьком [PERSON] (а.с.10 - 11). Шаргородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відмовив у реєстрації смерті [PERSON] через відсутність лікарського свідоцтва про смерть (а.с.9). Встановлення даного факту має юридичне значення для [PERSON], від його встановлення залежить реалізація його права на отримання спадщини після смерті [PERSON] як спадкоємця по закону і іншого порядку його встановлення не має. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Outcome: approved