Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.09.2009 року в сумі 11261,12 грн.та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 30.09.2009. Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифи Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були наданні йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 250 грн. та надано відповідачу в користування кредитну картку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 23.05.2018 року має заборгованість у розмірі 11261, 12грн., яка складається з наступного:171,92 грн. - заборгованість за кредитом; 6549,89 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3526, 88 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 512, 43 грн. - штраф (процентна складова). 15.02.2021 Бершадським районним судом відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін у судове засідання. 14.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він позовних вимог не визнав, зазначив, що у 2009 йому було надано кредит в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Термін дії картки згідно заяви до 09.2013 року. Згідно ст. 257 ЦК України по вказаній картці строк позовної давності закінчився у жовтні 2016 року. Щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) за договором кредиту відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України застосовуються спеціальна позовна давність в один рік. Термін дії якої закінчився в жовтні 2014 року. Зазначив, що даний позов є надуманим, безпідставним та поданим з порушенням строків позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову. 14.05.2021 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій вказав обставини щодо ознайомлення відповідача з умовами кредитування, наданих банком доказів, які підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань та строків позовної давності і правомірності вимоги про стягнення неустойки ( штрафу та пені). 28.05.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої представник просив стягнути з відповідача на користь банку 15805 грн. 01 коп. заборгованості за кредитом від 30.09.2009 року станом на 05.05.2021. Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовних вимог не визнає, проти їх задоволення заперечує, справу просив слухати у його відсутність. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] 30.09.2009 року звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву без номера, згідно якої отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Згідно вказаної заяви сторонами було обумовлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 2,5% місячних на залишок заборгованості та умови нарахування штрафу за порушення грошового зобов`язання. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Одночасно з підписанням заяви, 03.09.2009 відповідач [PERSON] підписав також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом 2,5% в місяць; розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; встановлено порядок пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму від 50 грн та більше; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме 500 грн+5% від суми позову, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли договірні зобов`язання, однак, в результаті вивчення матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що у позові АТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити у зв`язку з пропуском банком позовної давності з таких підстав. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до частини 4ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до частини 5 цієї ж статті - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач у позові не вказує про поважність пропуску строку давності, з матеріалів справи не вбачається, що причини пропуску позивачем, встановленого законом строку, є поважними. Про пропущення строку позовної давності свідчать досліджені в судовому засіданні докази. Відповідно до ч. 1ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із частиною першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У заяві позичальника умови щодо збільшення строку позовної давності не визначені. Суд звертає увагу також на те, що повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами. Тобто, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.10.2014 у справі № 6-169цс14. Враховуючи наведені положення законодавства, суд звертає увагу також на постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-116цс13, 19.03.2014 № 6-20цс14, 18.06.2014 № 6-61цс14, від 03.06.2015 № 6-31цс15, в яких викладена наступна правова позиція: «у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу». З долученого до матеріалів справи Розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.09.2009, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] вбачається наступне: 30.09.2009 банк встановив [PERSON] кредитний ліміт в сумі 250 грн. та цього ж дня з вказаного рахунку було знято кошти в сумі 249 грн. 60 коп. У подальшому банком періодично нараховувалися штрафи за прострочку, відсотки за користування кредитним лімітом, тощо. Разом з цим, Банк звернувся з позовом до суду лише 21.06.2018, тобто майже через 9 років після виникнення такого права на звернення до суду за захистом своїх прав, тобто, з порушенням визначеного законом строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.10.2015 відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки [NUMBER] в розмірі 213, 12 грн. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що вчинення боржником дій щодо виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії вчинено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Однак, у даному випадку списання коштів відбулося без волевиявлення відповідача. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed