Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та моральної (немайнової) шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 вересня 2013 року. Обґрунтовуючи позов та уточнюючи його, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 11 вересня 2013 року біля 19 год.50 хв. в м.Кодима на пл.Пашкевича біля залізничного вокзалу сталась дорожньо-транспортна пригода, зокрема зіткнення автомобіля «Шкода Октавиа», яким керувала позивач [PERSON], з автомобілем «ВАЗ-2106» під керуванням відповідача [PERSON] Постановою суду винним у зазначеній ДТП визнано відповідача [PERSON] Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Шкода Октавиа». Так, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи розмір завданого внаслідок пошкодження автомобіля збитку склав 16939 грн.28 коп., які просив стягнути з відповідача. Окрім цього, просив стягнути з відповідача 1771 грн.20 коп. за проведену у справі судову автотоварознавчу експертизу від 08 серпня 2014 року, 210 грн. за зняття/встановлення бампера при проведенні судової експертизи; 924 грн.88 коп. витрат на придбання пального для транспортування автомобіля до місця проведення судової експертизи, 229 грн. 40 коп. сплаченого позивачем судового збору, 1000 грн. витрат за надану позивачеві правову допомогу та 10 000 грн. завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідач [PERSON] заявленого позову не визнав, вказавши, що винним себе у зазначеній ДТП не визнає, т.я. позивач, рухаючись заднім ходом, здійснила зіткнення з належним йому автомобілем. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Представник ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в судове засідання не з'явився. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, що є у цивільній справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з цим, за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (ст.ст.614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника (презумпція заподіювача шкоди) коли не позивач повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, а навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Судом на підставі постанови судді Кодимського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2013 року (справа №503/2145/13-п) встановлено, що 11 вересня 2013 року близько 19 год.50 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2106 номерний знак [NUMBER], в Кодима на площі Пашкевича Одеської області, в зоні дії дорожнього знаку 4.10 «Круговий рух», порушуючи вимоги п.2.3 «б» та 8.1 Правил дорожнього руху України, здійснив рух своїм автомобілем у зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем «Шкода Октавиа», номерний знак [NUMBER], яким на підставі запису у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] керувала позивач [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини її вчинення а також винуватість відповідача [PERSON] у цій ДТП є доведеними обставинами і доказуванню в цій цивільній справі не підлягають. Окрім цього, факт керування зазначеними автомобілями на момент вказаної ДТП визнають і позивач [PERSON] (керувала автомобілем «Шкода»), і відповідач [PERSON] (керував автомобілем ВАЗ-2106). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ст.1166 та ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідальність такої особи є підвищеною і поширюється до межі непереборної сили. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, настає як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Встановлено, що 11 травня 2013 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» був укладений договір страхування (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №1591726), згідно з яким застрахованим транспортним засобом є автомобіль «ВАЗ-2106» державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стартовим відшкодуванням). За змістом положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка; у разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування, а до субсидіарної відповідальності залучається страховик (абз.2 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», №4 від 01 березня 2013 року). В судовому засіданні [PERSON] заявленого позову не визнав, тому ухвалою суду від 06 березня 2014 року до участі у справі було залучене ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Вирішуючи питання про розподіл цивільної відповідальності між відповідачем [PERSON] та ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», суд вважає, що завдану внаслідок ДТП шкоду має відшкодувати саме відповідач, оскільки страховик через неповідомлення відповідачем у встановленому законом порядку про страховий випадок відповідно до Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звільнений від обов'язку відшкодувати завдану шкоду. Так, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в абз.4 п.16 постанови №4 від 01 березня 2013 року, вказав, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що страховика про настання страхового випадку він у встановленому законом порядку не повідомляв. Отже, з врахуванням вимог ст.1187 ЦК України відповідальним за спричинену позивачеві внаслідок ДТП шкоду, є відповідач [PERSON] Відповідно до ст.57 ЦПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертиз. При цьому, за змістом ст.ст.58,59 ЦПК ці докази мають бути належними (містити інформацію щодо предмета доказування та стосуватись предмета доказування) та допустимими (отриманими у встановленому законом порядку). Згідно з ч.ч.3 та 4 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Розмір спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля майнової шкоди, позивач обґрунтовує висновком судової автотоварознавчої експертизи №2938 від 08 серпня 2014 року, відповідно до якого розмір спричиненої шкоди складає 16939 грн.29 коп., у т.ч. і з врахуванням втрати товарної вартості автомобіля. Вартістю вказаної судової експертизи відповідно до рахунку №2938 від 08 липня 2014 року складає 1771 грн. 20 коп., які були сплачені позивачем на рахунок експертної установи (квитанція №5306.321.1 від 23 липня 2014 року). Окрім цього, для транспортування автомобіля «Шкода Октавиа» до місця проведення судової експертизи (з м.Кодима до м.Одеса) позивачем було придбано 62 л. дизельного пального, вартістю 924 грн.88 коп. (товарні (фіскальні) чеки №1553010342 та № 137166 від 30 липня 2014 року). Для забезпечення умов для проведення експертного дослідження позивачем був демонтований, а потім встановлений задній бампер, на що було витрачено 210 грн. (рахунок фактура №АС-0053817 від 30 липня 2014 року). Відповідно до договору про надання правової допомоги від 17 вересня 2013 року позивачем сплачено адвокату [PERSON] грошові кошті в сумі 1000 грн., що підтверджується квитанцією №047182 1709/2013 від 16 вересня 2014 року. Вказані кошти у відповідності з вимогами ст.ст.166 та 1187 ЦК України та ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Щодо відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях та переживаннях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна (п.2,3 ч.2 ст.23 ЦК) Відповідно до п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача [PERSON], був пошкоджений автомобіль «Шкода Октавиа», яким керувала позивач, через що протягом певного часу вона була позбавлена можливості його використовувати за призначенням. Зазначені обставини свідчать про порушення її звичного ритму життя та понесення певних моральних страждань. Разом з цим, з врахуванням обставин вчиненої ДТП, зіткнення з необережності, а також глибини фізичних та душевних страждань позивача суд вважає заявлений нею розмір моральних збитків дещо завищеним і таким, що не у повній мірі відповідає встановленим обставинам у справі, а тому з врахуванням вимог розумності і справедливості вважає необхідним зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, до 2000 грн. При цьому, завдана позивачеві моральна шкода визначається відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України. Відповідно до п.22.3 ст.22 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 ч.2 ст.23 ЦК України. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 ч.2 ст.23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial