Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 01.10.2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Виконавчим комітетом Охтирської міської ради 19.05. 1999 року за №240 прийнято рішення «Про дозвіл громадянам розробки проектної документації на будівництво житлових будинків, частини житлових будинків, господарських приміщень, продажа незакінчених будівництвом житлових будинків», яким було надано їй дозвіл на розробку проектної документації на будівництво частини житлових будинків, господарських приміщень, а саме на добудову прихожої кімнати розміром 3,0х4,0 м до квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради у червні 1999 року їй відділом архітектури та містобудування були надані технічні умови на добудову однієї кімнати - прихожої до зазначеної квартири та Проектним виробничо - архітектурним плануванням бюро в м. Охтирка розроблено відповідну проектну документацію добудови прихожої до квартири [ADDRESS] . 24 грудня 2003 року Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації було розроблений технічний паспорт на вказану квартиру, згідно якого загальна площа квартири становить 53,70 кв. метрів. З вказаних документів вбачається, що кімната-прихожа розміром 3,0 х 4,0 метри до даної квартири була добудована повністю у 2003 році. Починаючи з 2003 року вона як власник даної квартири, була впевнена, що маючи виготовлений технічний паспорт на квартиру, де є позначена ця кімната-прихожа, отримавши всі необхідні дозволи на добудову такої кімнати, вважала, що зазначена добудова у вигляді прихожої є юридично оформленою та такою, що належить їй на праві приватної власності. Але у серпні 2019 році їй стало відомо, що вона повинна була після закінчення будівництва ввести таку кімнату-прихожу в експлуатацію згідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Про таку необхідність введення в експлуатацію вона дізналася при складанні акту, припису, протоколу та постанови тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради [PERSON] у серпні 2019 року. Так, 16 серпня 2019 року головний спеціаліст, інспектор відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради [PERSON] склала акт № 20 за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності котрим встановлено, що згідно договору дарування площа квартири складає 43,0 кв.м., а відповідно до технічного паспорту на квартиру від 24.12.2003 року площа квартири складає 59,7 кв.м. з житловою площею 37,50 кв.м., збільшена за рахунок прибудови, прибудова до квартири [ADDRESS] закінчена у 2003 році, здійснюється експлуатація приміщень даної прибудови без прийняття в експлуатацію. Того ж дня, винесений припис № 20 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, та зобов`язано позивачку ввести в експлуатацію об`єкт будівництва прибудову до вказаної квартири. Припис необхідно виконати у термін до 16 жовтня 2019 року, про що повідомити відділ державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради. Крім того, 16 серпня 2019 року головним спеціалістом, інспектором відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради [PERSON] відносно неї складений протокол № 20 про адміністративне правопорушення, яким виявлено вищевказане порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 8 ст. 96 КУпАП. 19 серпня 2019 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради [PERSON] винесено постанову № 8 по справі про адміністративні правопорушення на підставі акту перевірки від 16 серпня 2019 року та протоколу про адміністративне правопорушення від 16 серпня 2019 року, яким встановлено, що приміщення прибудови до квартири [ADDRESS] не введено в експлуатацію, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Тому на виконання згаданого вище припису № 20 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил 17 вересня 2019 року вона звернулася до відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради (через Центр надання адміністративних послуг) із декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками. У даній декларації нею були заповнені не всі розділи декларації з огляду на те, що у дозволі на розробку проектної документації на будівництво частин житлових будинків, господарських приміщень за 1999 рік не малися всі необхідні відомості, як це вимагає бланк декларації, тому 20 вересня 2019 року за № 13-17/118 вона отримала письмову відмову у реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта. Також інспектором відділу державного архітектурно - будівельного контролю було рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на самочинну добудову до квартири для виконання припису № 20. Тому просить визнати за нею право власності на самочинно збудовану прибудову до квартири, площа якої становить 15, 8 кв. м, а саме: приміщення 1-тамбур площею 3, 4 кв. м, кухня площею 9, 4 кв. м, санвузол площею 3, 0 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.10.2019 року відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву або зустрічного позову. Відповідачу 04.10.2019 року вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а.с.38). Відповідачем відзив не поданий, але 09.10. 2019 року від тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради до суду надійшло клопотання, в якому вказано, що 07.08.2019 року за № 3055/01-16 від директора ПП «Жилкомсервіс» надійшов лист з проханням провести перевірку законності будівництва прибудови в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , яка належить позивачці. Відділом державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради в період з 13.08.2019 року по 16.08.2019 року була проведена позапланова перевірка об`єкта містобудування: «Будівництва прибудови до квартири [ADDRESS] » щодо дотриманням [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. В результаті позапланової перевірки, проведеної на вищезазначеному об`єкті будівництва встановлено, на підставі дозволу на виконання будівельних робіт виданого проектно-виробничим архітектурно-будівельним бюро та виконкомом міської Ради народних депутатів згідно рішення міськвиконкому від 19.05.1999 року, [PERSON] в 1999 році, розпочаті будівельні роботи по будівництву прибудови до квартири [ADDRESS] . В 2003 році, зі слів позивачки та відповідно технічного паспорту будівництво даної прибудови було закінчено з фактичним габаритним розміром 5,47м. х 3,7 м, висота цоколю 0,33 м, загальна висота 3,7м. Прибудова складається з таких приміщень: тамбур (3,4 кв.м ), кухня (9,4 кв. м ), ванна кімната (3,0 кв. м). Згідно договору дарування ААР № 308980 від 30.03.1999 року площа квартири складає 43,0 кв. м. з житловою площею 37,6 кв. м., а відповідно технічного паспорта на квартиру, виданого Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації від 24.12.2003 року загальна площа квартири складає 59,7 кв. м. з житловою площею 37,50 кв.м., тобто збільшена за рахунок вищезазначеної прибудови на 16,7 кв. м. Крім цього, до дозволу на виконання будівельних робіт обов`язково додавались обов`язки індивідуального забудовника, в яких зазначено, що громадянин зобов`язаний проводити забудову участку в строгій відповідності із будівельним паспортом- габаритні розміри прибудови до квартири [ADDRESS] за вищезазначеною адресою збільшені на 5,47м х 3,7м, що не відповідає наданому дозволу (4,0x3,0 м.). Забудовник повинен розпочати будівництво не пізніше одного року і закінчити його не пізніше двох років в місті, починаючи з дня одержаннябудівельного паспорта- дозвіл виконання будівельних робіт на будівництво даної прибудови отримано в 1999 році, а закінчено в 2003 році, тобто позивач закінчила через чотири роки після видачі дозволу. В разі самовільного захвату земельної ділянки, самовільного будівництва або відступлення від виданогобудівельного паспорту, громадянин вважається самовільним забудовником. Після закінчення будівництва житлового будинку, господарських споруд, забудовник зобов`язаний звернутися у виконком міської ради ззаявою про прийомку їх в експлуатацію. Також позаплановою перевіркою 13.08.2019 року встановлено, що об`єкт будівництва прибудова до квартири [ADDRESS] закінчений в 2003 році. Крім цього, [PERSON] здійснюється експлуатація приміщень даної прибудови, що не прийнята в експлуатацію, чим порушено ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Вважає, що прибудова до квартири [ADDRESS] може бути прийнята в експлуатацію відповідно до положень частини 9 Прикінцевих положень Розділу V Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження, затвердженого постановою КМУ від 03.07.2018 №158. Просить розгляд справи проводити без їх участі, а позовні вимоги позивачки залишають на розсуд суду. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власницею двохкімнатної квартири, жилою площею 37,6 кв. м, загальною площею 43, 0 кв. м., що складається з 1-жилої кімнати, 2-кухні, 3-жилої кімнати та знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 13.03. 1999 року серії ААР №308980. Право власності зареєстроване в Охтирському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 16 березня 1999 року, реєстр 10507 (а. с. 11). На підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 19.05.1999 року за № 240 позивачці [PERSON] дозволено розробку проектної документації на будівництво частини житлових будинків, господарських приміщень, а саме прихожої кімнати розміром 3,0 х 4, 0 м. по [ADDRESS] (а. с. 10,14). В червні 1999 року Проектним виробничо - архітектурним планувальним бюро м. Охтирка розроблено проектну документацію добудови прихожої кімнати розміром 4,0 м х 3,0 м до квартири [ADDRESS] , технічні умови; 21 травня 1999 року складено акт відведення земельної ділянки і розбивки осей в натурі під будівництво (перебудову) жилого будинку, господарських споруд (а.с . 12-17). 24.12. 2003 року Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації складено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , в якому зазначено, що загальна площа квартири 59, 70 кв. м , жила площа 37, 50 кв. м.(а. с. 18-19). Як вказує у своєму позові [PERSON] , вказана прибудова не була прийнята в експлуатацію, однак вона вважає, що виготовлення техпаспорту на квартиру із вказаною прибудовою було достатнім та вважала це своєю власністю. Позивачкою додано до справи матеріали перевірки інспектора відділу державного архітектурно-будівельного контролю Охтирської міської ради, з яких вбачається наступне. 16 серпня 2019 року головним спеціалістом, інспектором відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради [PERSON] складено акт № 20 за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, котрим встановлено, що [PERSON] в 1999 році розпочаті будівельні роботи по будівництву прибудови до квартири [ADDRESS] , габаритним розміром 3,7х5,47 м висота цоколю 0,33 м, загальна висота 3,7 м. Прибудова складається з таких приміщень: кухня (7,6 м кв.), ванна кімната (3,2 м кв.) та тамбур. Згідно договору дарування площа квартири складає 43,0 кв.м з житловою площею 37,6 кв.м, а відповідно технічного паспорта на квартиру з поточною реєстрацією від 24.12.2003 року площа квартири складає 59,7 кв.м з житловою площею 37,50 кв.м. Збільшилась за рахунок прибудови на 16,7 кв.м. Об`єкт будівництва прибудови до квартири [ADDRESS] закінчений в 2003 році. Крім цього, [PERSON] здійснила експлуатацію приміщень даної прибудови, що не прийнята в експлуатацію, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ( а. с. 21-26). 16 серпня 2019 року головним спеціалістом, інспектором відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради [PERSON] за вказане правопорушення складено протокол про адміністративне правопорушення №20, відповідальність за яке передбачена ч. 8 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 28-29). 19 серпня 2019 року тимчасово виконуючою начальника відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради [PERSON] винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №8. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченому ч. 9 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. (а. с. 30). 16 серпня 2019 року головним спеціалістом, інспектором відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради [PERSON] складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Будівельних норм, державних стандартів і правил,яким вимагається ввести в експлуатацію об`єкт будівництва прибудову до квартири [ADDRESS] . У разі неможливості або небажання виконати вимоги даного припису - необхідно знести вищевказану прибудову до квартири [ADDRESS] в житловому будинку до 16.10. 2019 року (а. с. 27). Листом від 20.09. 2019 року №13-17/118 за підписом начальника відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради Сумської області Зорич Л. М. відмовлено у реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта , так як повнота даних зазначених у декларації, не відповідає вимогам Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04. 2011 року (а. с. 34). Фізичною особою - підприємцем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , в якому зазначено, що загальна площа приміщення становить 58, 7 кв. м, житлова площа 37, 5 кв.м, допоміжна площа 17, 8 кв. м, площа літніх неопалювальних приміщень 3, 4 кв.м., в тому числі корисна площа 55, 3 кв. м (а. с. 31-32). Відповідно до інформаційної довідки виданої [PERSON] фізичною особою підприємцем [PERSON] від 25.09. 2019 року за результатами проведеної технічної інвентаризації встановлено: до квартири прибудована прибудова, внутрішня площа якої становить 15, 8 кв.м, а саме приміщення: І-тамбур, площею 3, 4 кв. м, 1-кухня площею 9, 4 кв. м, 2-санвузол, площею 3, 0 кв. м. Відповідно наданих замовником технічної інвентаризації документів, [PERSON] наданий дозвіл на право виконання будівельних робіт по будівництву прихожої кімнати розміром 3, 0х4, 0 м по [ADDRESS] , згідно рішення міськвиконкому від 19.05. 1999 року. Квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору дарування від 13.03. 1999 року, право власності зареєстровано 16.03. 1999 року Охтирським міжрайонним бюро технічної інвентаризації (а. с. 33). Наведені обставини не дають суду підстав для визнання за позивачкою права власності на самочинно збудовану прибудову до квартири з огляду на слідуюче. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди, інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 при розгляді справ даної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно п. 12 вказаної Постанови зазначено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У пункті 14 зазначено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Наведена правова норма дає суду підстави для висновку, що під час розгляду справи за позовом власника земельної ділянки про визнання за ним права власності на самочинно збудоване на ній нерухоме майно встановленню підлягають такі обставини, зокрема: чи позивач є власником земельної ділянки, чи звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова в такому прийнятті, чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів від 9 лютого 2014 року № 294, основними завданнями даної Інспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду і відповідно до покладених на неї завдань вона, в тому числі приймає в установленому законом порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти, (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації). Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст.10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а такою з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи. Згідно із п. 2-4 ст. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів від 9 лютого 2014 року № 294 Державна архітектурно-будівельна інспекція приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації); реєструє повідомлення та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт та у визначених законодавством випадках повертає такі декларації; у визначених законодавством випадках надає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт. Тобто, діючим законодавством визначений певний порядок здійснення будівельних робіт з будівництва новоствореного нерухомого майна, реконструкції, перебудови, добудови, порядок отримання дозвільної документації, перевірку об`єктів встановленим нормам і правилам, отримання правовстановлюючого документу і державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно. Відповідно до ст.14 Закону України «Про основи містобудування» до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: надання відповідно до закону дозволу на будівництво об`єктів містобудування незалежно від форми власності у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами. За приписами ч.1 ст.23 Закону України «Про планування і забудову територій» будівництво об`єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. Згідно ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій» фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об`єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови. У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об`єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об`єкта. Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. Порядок отримання дозволу на будівництво тимчасових споруд та розміщення реклами визначається місцевими правилами забудови відповідно до закону. Відповідно до ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі по тексту - Закону) забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Стаття 34 Закону передбачає направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань архітектурно-будівельного контролю, а також реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно до ч.9 ст.39 Закону зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього. Статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій», який діяв на час зведення самочинної прибудови до квартири позивачкою, передбачено, що інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю надається дозвіл на виконання будівельних робіт-документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об`єктів будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земельних робіт. Здійснення будівельних робіт без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законодавством. Закон України «Про планування і забудову територій» припинив свою дію на підставі Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року. Відповідно до п.9 розділу п`ять «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в ред. Закону України від 22.03.2018 року №2363-VIII, який набрав чинності 20.04.2018 року) орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення. У пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 зазначено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. В даному випадку, позивачка не надала суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.12, 81 ЦПК України. Статтею 186 ЦК України передбачається, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 7. постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності . В той же час зі змісту статей 186, 380, 381 ЦК, вбачається, що господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол, паркан, колодязь і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може. Пунктами 1.1, 2.1, чинного на той час, Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 року, визначалися порядок та умови надання інспекціями державно-архітектурного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, серед яких і проведення реконструкції. У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію цих об`єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації у спосіб, визначений Змінами до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 року №304, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.07.2012 року за №1132/21444, який діяв до 30.01.2013 року. Згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (зі змінами) у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Так, згідно п. 17 Порядку замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації про готовність до експлуатації самочинно збудовано об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду. Листом від 20.09. 2019 року №13-17/118 за підписом начальника відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради Сумської області Зорич Л. М. відмовлено у реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта , так як повнота даних зазначених у декларації, не відповідає вимогам Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04. 2011 року (а. с. 34). Згідно з ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-1328цс15 від 02 грудня 2015 року, що із контексту норм частин третьої статті 376 ЦК України випливає, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Дана умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою за рішенням суду. Проте також слід ураховувати положення ч.1 ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила самочинне будівництво, відповідного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. У відповідності до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою не надано суду належних переконливих доказів того, що вона зверталася в передбаченому законом порядку до компетентних органів для оформлення своїх прав на вказане майно та не позбавлена можливості такого звернення в подальшому, порушення прав позивача та, як наслідок, необхідності їх судового захисту судом не встановлено. Надані позивачкою документи в обґрунтування своїх вимог не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не є належними та переконливими доказами, а для узаконення вказаної прибудови в позасудовому порядку [PERSON] не вичерпала всі можливі заходи. Доказів того, що саме цей відповідач порушує її права суду також не надано. Крім того, позов заявлено до виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області в особі відділу державного архітектурно-будівельного контролю, хоч як видно з матеріалів справи вірна назва відповідача Відділ державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради Сумської області, в діях зазначеного відповідача не вбачається порушення її прав та законних інтересів. Позивачка звертаючись до суду з вказаним позовом обрала неналежний спосіб захисту, оскільки суд, здійснюючи правосуддя не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено вирішення питань про надання дозволів на будівництво та реконструкцію переобладнання житлових приміщень та введення їх в експлуатацію. Позивачка не надала суду доказів щодо її звернення до компетентного органу з питань прийняття самочинної прибудови до експлуатації, а надана позивачкою відмова у реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта не є належним допустимим доказом. Інших належних допустимих переконливих доказів у обґрунтування свого позову суду не надано. Висновок суду. Таким чином, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed