Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» Кашаєва О.Г, яка діє на підставі довіреності, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 22503, 95 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 20687, 53 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 268, 61 грн., штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 1047, 81. У відкрите судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» - Кашаєва О.Г., яка діє за довіреністю від 12 березня 2013 року (а.с. 15, 23 ) не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася в установленому законом порядку. Представник позивача Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» - Кашаєва О.Г., надіслала до суду електронною поштою клопотання від 15 травня 2014 року та 30 травня 2014 року, в якому просить розглянути справу без присутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначивши що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 95, 115). Відповідач - [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зокрема борг по кредиту в сумі 6990, 00 та штрафи передбачені договором. При цьому, зазначає що договір було укладено у 2007 році, а строк дії картки - до 2008 року, в зв'язку з зазначеним просить застосувати строк позовної давності. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с. 1- 116), заслухавши пояснення відповідача, приходить до переконання, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» має статус юридичної особи і входить до банківської системи України, що підтверджується світлокопіями статуту, копією банківської ліцензії та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 12-14). Матеріалами справи встановлено, що 31 травня 2007 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір, за яким відповідач отримав платіжну картку "Метро" № 03775630 з кредитною лінією у розмірі 6990, 00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-10). Згідно з заявою позичальника від 31.05.2007 року [PERSON] отримав платіжну картку "Метро" [NUMBER] з кредитною лінією у розмірі 6990, 00 грн., з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2, 5% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання передбачені договором, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 6). Факт укладення кредитного договору не заперечує і сам відповідач, про що зазначає у відкритому судовому засіданні. Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З умов і правил надання банківських послуг ( п. 3 ) вбачається, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок , видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначається заявою і пам'яткою, підписаннями яких клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг , в п. 8. 6 зазначених правил передбачена сплата штрафу при порушенні клієнтом термінів платежів по любому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 відсотків від суми позову (а.с. 7-10). У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором на 06.10.2013 року утворилась заборгованість у сумі 22503, 95 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 20687, 53 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 268, 61 грн., штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 1047, 81 (а.с. 4-5). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В п.23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», якому дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року, «споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем ( банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно договору від 31.05.2007 року отримав споживчий кредит, який давав йому право на придбання товарів лише в супермаркетах «Метро». Це підтверджується заявою про надання кредиту, випискою по лицевому рахунку [NUMBER], наданому за запитом суду (а.с. 96-105). З виписки вбачається, що [PERSON] в супермаркеті «Метро» були придбані товари 31.05.2007 року на суму 1354, 80 грн., 31.05.2007 року на суму 1858 грн.80 коп., 31.05.2007 року на суму 1678 грн. 80 коп., 31.05.2007 року на суму 390 грн. 96 коп., 04.06.2007 на суму 1390 грн. 80 коп. Придбання товарів здійснювалося відповідачем лише в супермаркеті «Метро» в м. Полтава (а.с. 96 -105). Останній платіж щодо сплати заборгованості за цим кредитом [PERSON] мав місце 05.06.2008 року (а.с. 98). Відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично лонгується на той же строк. Підстави для закриття Картрахунку передбачені в п.п. 9.4.,9.5 цих умов. В п. 9.6 також зазначено, що при нульовому залишку коштів на неактивному Картрахунку карти останній закривається. Виходячи з аналізу п.п. 9.3- 9.6 Умов і правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідачу був наданий кредит, ніяких підстав для пролонгації договору не було. З інформації про карту/рахунок від 31.05.2007 року вбачається, що передбачений строк дії карти до 08/ 2008 року, що зазначено в п.4 заяви [PERSON] (а.с. 6 - зворотній бік). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Банк звернувся з позовом до суду 06 листопада 2013 року, отже на час подання позову сплинув і загальний строк позовної давності, і спеціальний строк позовної давності щодо стягнення неустойки. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні 30 травня 2014 року заявив клопотання про застосування позовної давності до цих правовідносин. Це ж правило відображене і у п.31 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім цього, при розгляді та винесенні рішення по даній цивільній справі суд, також керувався правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13. Так, відповідно до викладеної правової позиції в постанові ВСУ - аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що відповідачем [PERSON] дійсно було допущено порушення своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, оскільки останній щомісячний платіж був ним сплачений 05.06.2008 року, при цьому відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи визнав позов частково на суму тіла кредиту та штрафів, проте, враховуючи вимогу відповідача про застосування строків позовної давності , оскільки позов поданий до суду після спливу позовної давності (11.10.2013 року позов підписаний представником позивача, а 06.11.2013 року отриманий судом), суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Відмовляючи в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України та правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України позивачу не присуджуються. Враховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed