Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що перебувала з відповідачем в зареєстьрованому шлюбі з 17.04.1999р по 21 лютого 2001року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно постанови Дружківського суду від 01.10.2001р з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина артема в розхмірі 1/4 частки його доходів. Рішенням дружківського суду від 08 листопада 2013року розмір аліментів на сина артема було зменшено до 1/6 частини з усіх видів заробітку , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму. Аліменти відповідач сплачує несвоєчасно і тому станом на 25.11.2013року за ним лічиться заборгованість в сумі 14 763,47грн. Згідно ст. 196 СК України як одержувач аліментів вона має право на стягнення неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За період з 01.01.2004р по 31.10.2013р включно станом на 01.11.2013 розмір неустойки за несплачені аліменти з 01.01.2004р складає 123 205,07грн. На теперішній час вона виховує дітей і отримує лише допомогу по догляду за дитиною. Інших доходів у неї немає, знаходиться у скрутному матерілаьному стані. Просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 123205,07грн, судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і просить їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач позовні вимоги не визнав частково. Пояснив, що про стягнення з нього аліментів стало йому віддомо лише на прикінці 2003року, коли на адресу його матері прийшло з ВДВС повідомлення. Він був здивований, оскільки на той час він проживав однією сім"єю з позивачкою, звичайно забезпечував сім"ю і взагалі не знав, що позивачка зверталася до суду про стягнення з нього аліментів. З 2004року він почав сплачувати аліменти, але за давністю в нього не збереглося всіх квитанцій про направлення грошових переказів позивачу. Він не має постійного місця роботи, і до народження другої дитини він працював в м.Москва. Був відсутній по декілька місяців, а тому не міг кожного місяця пересилати кошти. Але домовився з позивачем і, коли повертався з м.Москви він їй передавав кошти особисто за весь період. Протягом тривалого часу вона не мала до нього ніяких претензій, про що і надавала розписки державному виконавцю. У нього не було заборгованості перед позивачем до 2013року. В 2013році він дійсно не доплатив їй аліменти, але не через небажання, а з-за відсутності у нього роботи. В розрахунку, який надала позивач неправильно зазначені суми проплачених ним аліментів, оскільки в 2004році він сплачував за рішенням суду по 115грн, а в розрахунку зазначено 100грн. Погоджується сплатити пенбю, але в сумі не більше 3000грн. Суд , дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 1999р по 2001р (а.с.8-9). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 вересня 1999 року, актовий запис №363. [PERSON] є батьком [PERSON]. Постановою судді Дружківського суду від 01 жовтня 2001 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4частки щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Рішенням Дружківського суду від 08 листопада 2013року зменшено розмір аліментів, стягнутих з відповідача за постановою судді від 01.10.2001року на користь позивача на утриманні сина [PERSON] з 1/2 частки до 1/6 частки з усіх видів його доходів , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму , починаючи з часу набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-12). Згідно розрахунку державного виконавця ВДВС Дружківського міського управління юстиції від 25.11.2013року за період з 20 вересня 2001 року по 25 листопада 2013року борг по аліментам складає в сумі 14 763грн. 47 коп. (а.с. 14-15). Виходячи з цієї заборгованості позивачем нарахована неустойка за прострочення сплати аліментів у період з 20.09.2001р по 31 жовтня 2013р у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає 123 205,07грн (а.с.2-6) Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не погоджується з доводами позивача, що відповідач не виконував рішення суду в повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментам за період з вересня 2001року по вересень 2013р у сумі 14 763,47грн. Згідно розрахунку від 25.11.2013року, який наданий позивачем для підтвердження суми заборгованості вбачається, що у період 2004року відповідач сплачував аліменти в розмірі 100грн, але згідно наданих в судовому засіданні відповідачем квитанціям, [PERSON] отримувала аліменти в період з березня по листопад 2004року щомісячно 115грн, що відповідає розміру нарахованих в цей період аліментів 114,70грн (а.с.30). Чому в розрахунку не зазначено дійсну суму отриманих аліментів в період з березня по листопад 2004року, позивачем в судовому засіданні пояснено, що розрахунок складався виконавцем за її поясненнями. Згідно розписок, які позивач надавала начальнику Дружківського ВДВС, вбачається, що станом на 01.08.2008року, на 01.01.2009р , на 01.01.2010р.,01.01.2011року [PERSON] по сплаті аліментів не мала ніяких претензій до [PERSON], що на думку суду свідчить про той факт, що на вказані дати відповідачем [PERSON] були сплачені всі аліменти за період з вересня 2001р до 01.01.2011року (а.с.37-40). Позивач визнала в судовому засіданні, що надавала зазначені розписки державному виконавцю. Доказів, що аліменти в цей період сплачувалися з простроченням суду не надано. Таким чином суд вважає, що підстави для нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 20 вересня 2001р по 31 грудня 2010року відсутні. За період з січня 2011року по вересень 2013року виконавцем нараховані аліменти по середньо міській заробітній платі в сумі 20 985,00грн, сплачено за це період аліментів в сумі 12900грн, таким чином розмір заборгованості по аліментам складає 8085грн, згідно розрахунку державного виконавця ВДВС Дружкіського міського управління юстиції від 25.11.2013р, який наданий позивачем для обґрунтування своїх вимог (а.с.14-15). Відповідачем наданий в судовому засіданні розрахунок державного виконавця від 26.02.2014року, (а.с.32) згідно якому відповідачем за період з січня 2011р по вересень 2013року сплачено 13200грн, але з яких підстав виконавцем зазначено, в січні -березні 2011року сплату аліментів в розмірі 500грн, замість 400грн, як було зазначено в розрахунку від 26 листопада 2013року, відповідачем не доведено. Тому суд вважає, що в період з січня 2011року по вересень 2013року відповідачем в рахунок аліментів було сплачено 12900грн. Доказів, що відповідачем було сплачено аліментів в більшому розмірі в цей період суду не надано. Відповідач в обгрунтування своїх доводів щодо меншої суми заборгованості посилається на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , які пояснили в судовому засіданні, що [PERSON] не ухилявся від сплати аліментів, сплачував аліменти і шляхом поштових переводів, і безпосередньо в руки позивачу. Він міг не щомісячно надавати аліменти, оскільки працював в Росії, був відсутній по декілька місяців, повертаючись додому, він сплачував заборгованість, яка виникала за цей час. Але суд не приймає свідчення свідків до уваги. Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншим засобом доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 12 п.5 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження, якими є стягувач та боржник , зобов"язані письмово повідомити держвиконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. То б то в даному випадку, суд вважає, що належними доказами, які свідчать про своєчасну сплату аліментів є не пояснення свідків, а письмові документи, які свідчать про оплату аліментів (квитанції, платіжні документи, розписки стягувача ). Також в розрахунку від 26.02.2014року нараховані аліменти за період з січня 2013року по вересень 2013року в більшому розмірі ніж в розрахунку від 26.11.2013р. , а саме в січні - березні 2013р нараховані аліменти в сумі 677грн, в квітні - червні - 697,25грн, липень - вересень - 722,5грн., але позивач у зв»язку з цим не змінив розмір позовних вимог, тому суд розглядає нарахування неустойки на заборгованість в цей період, яка зазначена позивачем в позові. Судом перевірений розрахунок нарахування неустойки станом на 01.11.2013року на заборгованість по аліментам, яка виникла у період з січня 2011року по вересень 2013року (а.с.5-6), суд вважає його правильним, таким, що відповідає вимогам ст. 196 Сімейного кодексу України. Усього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2011 року по 31 жовтня 2013 року включно складає 27 511,49грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки за весь час прострочення сплати аліментів з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням доводів відповідача, а саме: наявність іншої сім'ї, де є на утриманні неповнолітня донька Юлія, 2010року народження, відсутність на даний час роботи у відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки з урахуванням сімейного та матеріального стану відповідача, відповідно до ч.2 ст. 196 СК України, що не суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності та стягнути з нього пеню на користь позивачки в розмірі 8000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 229,40грн (а.с.1).

Outcome: partial