Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 квітня 2008 року між ним та ПАТ "Укрсиббанк" був укладений кредитний договір № 11341481000, згідно з яким йому були надані кошти в розмірі 10000 доларів США, що на момент видачі коштів становило 50500 гривень. За користування коштами позивач зобов'язався сплачувати відсотки в розмірі 9% річних. Повернення кредиту здійснювати ануїтетними платежами щомісяця до 29 числа в розмірі по 165 доларів та остаточно повернути кошти до 28 квітня 2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між ПАТ "Укрсиббанк" та [PERSON] був укладений договір поруки № 201408 від 29 квітня 2008 року та договір іпотеки № 84592 від 29 квітня 2008 року. Кредитні кошти були витрачені позивачем для проведення ремонту квартири в якій він проживає разом зі своєю сім'єю. 13 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода № 1 відповідно до умов якої відсоткова ставка по кредиту була збільшена з 9% до 14,5 % річних у зв'язку з чим сума щомісячного платежу збільшилась до 190 доларів США. На момент звернення позивача до суду з даним позовом, ним було погашено 78% заборгованості по кредитному договору, але продовжувати повернення коштів стає дедалі важче, оскільки курс долара суттєво збільшився і для сплати чергового платежу не вистачає заробітної плати. Позивач вважає несправедливими умови надання кредиту, а саме, те, що кошти були надані в доларах США, чим створений дисбаланс прав та обов'язків. Тому позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 11341481000 укладений між ним та відповідачем 29 квітня 2008 року, а також визнати недійсними договори, що були укладені для забезпечення виконання цього договору, а саме, визнати недійсним договір поруки № 201408 від 29 квітня 2008 року та договір іпотеки № 84592 від 29 квітня 2008 року, зобов'язати відповідача зробити перерахунок валютних коштів по курсу 1 USD = 5,05 грн. та повернути йому різницю витрачених коштів, зобов'язати приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріального округу Фурдилова Ю.В., виключити з реєстру іпотек запис про заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором № 84592 від 29.04.2008 року. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти позову заперечив. В запереченні проти позову представник відповідача зазначив, що відповідно до чинного законодавства та ліцензії Національного банку України відповідач мав право надавати кредит позивачу в іноземній валюті, більш того позивач самостійно обрав валюту в якій отримав кредит. Підвищення курсу іноземної валюти не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки позивач укладаючи кредитний договір був обізнаний з ризиками курсових коливань валюти та при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. В момент підписання кредитного договору позивач не заперечував проти його умов та протягом 14 днів не відкликав свою згоду на укладення договору. Також представник відповідача просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки підстави з яких позивач просить суд визнати кредитний договір недійсним мали місце при укладенні даного договору з моменту чого пройшло майже 7 років. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані і не підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами мають місце цивільні правовідносини, які регулюються ст. 203, 215, 256, 261, 267, 526, 527, 533, 548, 627, 1054 ЦК України. В судовому засіданні було встановлено, що 29 квітня 2008 року між ним ПАТ "Укрсиббанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11341481000, згідно з яким останньому були надані кошти в розмірі 10000 доларів США. За користування коштами [PERSON] зобов'язався сплачувати відсотки в розмірі 9% річних, а повернення кредиту здійснювати ануїтетними платежами щомісяця розмір яких може змінюватися у випадку зміни процентної ставки (а.с. 12-20). В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між ПАТ "Укрсиббанк" та [PERSON] був укладений договір поруки № 201408 від 29 квітня 2008 року та договір іпотеки № 84592 від 29 квітня 2008 року (а.с. 25-27). 13 серпня 2008 року між ПАТ "Укрсиббанк" та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 відповідно до умов якої відсоткова ставка по кредиту була збільшена з 9% до 14,5 % річних у зв'язку з чим сума щомісячного платежу збільшилась до 190 доларів США (а.с. 76). Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд не погоджується з позицією позивача про те, що ПАТ "Укрсиббанк" незаконно видав йому кредит в іноземній валюті, оскільки відповідно до п. 1.5 "Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу", затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Тому суд вважає, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Також суд не вважає достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним посилання позивача на зростання курсу іноземної валюти, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти. До того ж в судовому засіданні позивач визнав той факт, що він укладаючи кредитний договір в іноземній валюті знав про валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором, але обрав валюту кредиту саме в доларах США, оскільки відсоткова ставка по кредитах в національній валюті була значно вищою. Посилання позивача на те, що кредитний договір є несправедливим, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач самостійно уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим. Тобто, при підписанні кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для його укладення були дотримані. Договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства. Суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника відповідача про застосування позовної давності враховуючи наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи те, що позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір з тих підстав, які мали місце при укладенні, як самого кредитного договору №11341481000 від 29.04.2008 року і додаткової угоди до нього № 1 від 13.08.2008 року, а також договору поруки № 201408 від 29 квітня 2008 року та договору іпотеки № 84592 від 29 квітня 2008 року, суд вважає, що строк позовної давності за даними вимогами сплинув 13.08.2011 року, що є підставою відмови у позові. Крім того позивач не обґрунтував поважність причин пропущення позовної давності. Враховуючи вищезазначене суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним кредитного договору №11341481000 від 29.04.2008 року, договору поруки № 201408 від 29 квітня 2008 року та договору іпотеки № 84592 від 29 квітня 2008 року в зв'язку зі спливом позовної давності. Позивач не обґрунтував та не надав належних та допустимих доказів, щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача зробити перерахунок валютних коштів по курсу 1 USD = 5,05 грн. та повернути йому різницю витрачених коштів, а тому ці позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв'язку з необґрунтованістю. В зв'язку з відмовою у визнанні недійсним договору іпотеки № 84592 від 29.04.2008 року, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріального округу Фурдилова Ю.В., виключити з реєстру іпотек запис про заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за даним договором. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed