Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що 13 червня 1998 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який рішенням Світловодського міськрайонного суду від 27 травня 2013 року було розірвано. Під час перебування у шлюбних відносинах вона з відповідачем спільно набули квартиру [ADDRESS], автомобілі ВАЗ 21043, ВАЗ 211140, ЗАЗ 11022, автопричіп, приміщення по [ADDRESS], ВТПП «Асма-прилад», в тому числі статутний фонд та майно вказаного приватного підприємства. Оскільки після розлучення вона з відповідачем не домовилася про поділ зазначеного майна, просила суд його розділити з урахуванням останніх її змін та уточнень від 24 березня 2016 року, остаточно у такий спосіб і порядок (а.с.132-135, том №6), а саме, просила: 1. Визнати за [PERSON] право особистої власності на квартиру [ADDRESS], вартістю 261116 (двісті шістдесят одна тисяча сто шістнадцять) грн., виділивши їй квартиру в натурі, з проведенням нею компенсації на користь [PERSON] ? вартості квартири в розмірі 130558 (сто тридцять тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім) грн.; 2. Припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 3. Визнати за [PERSON] право особистої власності на автомобіль ВАЗ 21043-20, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 44489 (сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 17 коп., виділивши автомобіль їй в натурі, з проведенням нею компенсації ? вартості даного автомобіля [PERSON] в розмірі 22244 (двадцять дві тисячі двісті сорок чотири) грн. 58 коп.; 4. Визнати за [PERSON] право на 1/2 частини власності статутного капіталу Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» у розмірі 62500 (шістдесят дві тисячі п'ятсот) грн.; 5. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини власності статутного капіталу Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» у розмірі 62500 (шістдесят дві тисячі п'ятсот) грн.; 6. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 1/2 частини власності статутного капіталу Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» у розмірі 62500 (шістдесят дві тисячі п'ятсот) грн.; 7. Визнати за [PERSON] право власності на вартість майна Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад», придбаного за час їх шлюбу на суму 5 844 818 (п'ять мільйонів вісімсот сорок чотири тисячі вісімсот вісімнадцять) грн., з проведенням [PERSON] сплати позивачці [PERSON] компенсації 1/2 вартості даного майна в сумі 2 922 409 (два мільйони дев'ятсот двадцять дві тисячі чотириста дев'ять) грн.; 8. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини вартості майна Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад», придбаного під час шлюбу в сумі 2 922 409 грн. 00 коп. (два мільйони дев'ятсот двадцять дві тисячі чотириста дев'ять) грн.; 9. Визнати за [PERSON] право особистої власності на автомобіль ВАЗ 211140, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 105 807 (сто п'ять тисяч вісімсот сім) грн. 42 коп., виділивши йому автомобіль в натурі, зі сплатою [PERSON] компенсації [PERSON] ? частини вартості автомобіля в розмірі 52 903 (п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот три) грн. 71 коп.; 10. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 вартості автомобіля ВАЗ 211140, державний реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 52 903 грн. 71 коп.; 11. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на приміщення, що знаходиться по [ADDRESS], вартістю 1 222 865 (один мільйон двісті двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят п'ять) грн., з проведенням [PERSON] сплати [PERSON] компенсації 1/2 частини вартості даного приміщення з врахуванням індексу інфляції з 01 січня 2015 року по 01 лютого 2016 року, а всього в сумі 880 611, 95 (вісімсот вісімдесят тисяч шістсот одинадцять) грн.; 12. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 880 611, 95 (вісімсот вісімдесят тисяч шістсот одинадцять) грн. компенсації 1/2 частини вартості приміщення, що знаходиться по [ADDRESS]. Всього просила стягнути з [PERSON] на її користь за проведеним взаєморозрахунком компенсацію на загальну суму 3 765 622 (три мільйони сімсот шістдесят п'ять тисяч шістсот двадцять дві) грн. Під час провадження у справі до судового розгляду, частково заперечуючи проти вимог позивачки, відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав з підстав викладених у зустрічній позовній заяві та просив суд розділити спільне майно подружжя у такий спосіб і порядок (а.с.183-189, том №4): 1. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати право особистої приватної власності [PERSON] на нежитлову будівлю, розташовану в [ADDRESS], вартість якої може становити 1222865,00 грн.; 2. Припинити право [PERSON] на 1/2 частину нежитлової будівлі, розташованої в [ADDRESS]; 3. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати право особистої приватної власності [PERSON] на автомобіль ВАЗ 211140, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 105807,42 грн.; 4. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] обов'язок щодо одноосібного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором № 910.14923 від 11 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] на суму 16702,49 грн.; 5. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості іменних простих бездокументарних акції Приватного акціонерного товариства телерадіокомпанії "Веселка" в кількості 398 шт.; 6. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати право особистої приватної власності [PERSON] на: - квартиру [ADDRESS], вартістю 261116,00 грн., - майно, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS], загальною вартістю 73000,00 грн., до складу якого входять: в кухні - мийка вартістю 1000,00 грн., посудомийна машина - 2000,00 грн., тумбочка маленька - 600,00 грн., тумбочка велика - 800,00 грн., холодильник - 6000,00 грн., мікрохвильова піч - 2000,00 грн., стіл обідній - 1500,00 грн., м'який куточок - 1800,00 грн., газова плита - 3000,00 грн., витяжка під газову плиту - 500,00 грн., шафи підвісні в кількості двох штук загальною вартістю - 1200,00 грн., шафа підвісна велика - 500,00 грн., шафа підвісна мала - 30000 грн., телевізор - 1500,00 грн., в спальні - ліжко двоспальне - 3000,00 грн., тумбочки приліжкові в кількості двох штук загальною вартістю - 1000,00 грн., шафа-купе - 4000,00 грн., комод з дзеркалом - 1800,00 грн., телевізор з діагоналю 21 дм - 3000,00 грн., кондіціонер - 2000,00 грн., в залі - м'який куточок вартістю 5000,00 грн., меблева стінка - 5000,00 грн., телевізор - 7000,00 грн., кондиціонер - 3000,00 грн., в передпокої - стінка під одяг вартістю 3000,00 грн., у ванній кімнаті - пральна машина вартістю 3000,00 грн., бойлер електричний (водонагрівач) - 2000,00 грн., тумба з дзеркалом - 1500,00 грн., на балконі - морозильна камера - 3000,00 грн., - автомобіль ВАЗ 21043-20, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 44489,17 грн. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] пояснили, що 13 червня 1998 року [PERSON] вступив у шлюб з [PERSON] Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду 07 червня 2013 року набрало законної сили. За час шлюбу подружжя набуло майно. Так, подружжям придбано автомобіль ВАЗ 21043-20, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстровано на [PERSON], тому в порядку поділу майна автомобіль підлягає виділенню позивачці в натурі. Автомобіль ВАЗ 211140, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на [PERSON] і підлягає виділенню йому в натурі, оскільки вказаний транспортний засіб було придбано ним за 72 390 грн. згідно договору купівлі-продажу автомобіля з використанням банківського кредиту № 212173-У00626, укладеного 10 травня 2012 року між ним та ТОВ «Автокредит», для придбання якого він отримав кредит в сумі 67106,53 грн. згідно кредитного договору № 910.14923 від 11 травня 2012 року, укладеного між ним та ПАТ «Ідея Банк». За умовами укладеного кредитного договору [PERSON] зобов'язаний щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Станом на 07 вересня 2015 року поточна заборгованість за кредитом становить 33404,97 грн. Враховуючи вказане, суму заборгованості за кредитом просив врахувати при поділі майна, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Крім цього, відповідач [PERSON] зазначив, що у шлюбі вони придбали квартиру [ADDRESS], якою особисто користується позивачка. Проте, він не згідний з вимогами [PERSON] про припинення його права власності на ? частину спірної квартири, так як позивачкою не внесено на депозит суду суму грошової компенсації вартості належної йому ? частини спірної квартири. Також зазначав, що 09 серпня 2005 року згідно договору купівлі-продажу будівлі корпусу, укладеного між ВАТ «Олімп» (продавець) та [PERSON] і [PERSON] (покупці), продавець передав у власність покупців в рівних частинах кожному, а покупці прийняли в рівних частинах кожний і сплатили обговорену грошову суму за будівлю корпусу 40-Б, розташовану в [ADDRESS], загальною площею 1503 кв.м. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом і зареєстрований в реєстрі, а 18 серпня 2005 року Світловодським КМБТІ 1/2 частина будівлі була зареєстрована на праві особистої приватної власності за [PERSON]. 14 червня 2010 року рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на будівлю, розташовану в [ADDRESS], загальною площею 1120,5 кв. м. Зазначене приміщення використовується для здійснення господарської діяльності Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» єдиним засновником якого є [PERSON]. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №84-15 від 19 вересня 2015 року, розподіл нежитлової будівлі, розташованої в [ADDRESS], є недоцільним, оскільки обидві частини будівлі повинні відповідати вимогам будівельних норм та правил, обладнані самостійними системами електрозабезпечення, газопостачання, водопостачання, водовідведення та опалення, мати окремі входи, заїзди та шляхи евакуації, вартість розподілу та переобладнання нежитлової будівлі може становити 334 380 грн. Відповідач заперечує проти вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на всю нежитлову будівлю та проведення сплати ним компенсації позивачці в рахунок припинення її права на ? частину вказаної нежитлової будівлі в зв'язку з відсутністю у нього грошових коштів у необхідному для цього розмірі. Також відповідач подав письмові заперечення проти позову [PERSON] (а.с.11,12, том №5) щодо поділу коштів, які отримані ВТПП «Асма-Прилад» за період шлюбу подружжя, статутного капіталу, основних засобів, прибутку цього підприємства, посилаючись на те, що статутний капітал та майно його приватного підприємства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя оскільки вони несформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя. Зазначив, що 25 червня 2001 року виконавчим комітетом Світловодської міської ради за №1128 зареєстровано Статут підприємства матеріально-технічного забезпечення «Асоціація маркетингу», яке засноване на приватній власності [PERSON] Статутний фонд підприємства встановлено ним як єдиним засновником у розмірі 300 грн. 08 червня 2006 року зареєстровано Статут виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-Прилад», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків підприємства матеріально-технічного забезпечення «Асоціація маркетингу». Статутний фонд підприємства встановлено [PERSON] як єдиним засновником у розмірі 125000 грн. Згідно висновку судової економічної експертизи №4 від 30 червня 2015 року фактичне формування статутного фонду ВТПП «Асма-Прилад» підтверджене актами приймання-передачі основних засобів від 08 червня 2006 року на 7 (сім) одиниць верстатів, зварювального випрямляча, 2-х одиниць кран-балок загальною вартістю 79200 грн., та від 24 лютого 2011 року - на верстат вартістю 46000 грн. Відповідно до даних бухгалтерського обліку ВТПП «Асма-Прилад» майно загальною вартістю 125200 грн. передано до статутного фонду підприємства засновником [PERSON], дані про передачу [PERSON] майна приватному підприємству відсутні. Основні засоби, які сформували статутний фонд підприємства, придбані [PERSON] в 1995 році до укладення ним шлюбу з [PERSON], що підтверджується накладними №135 від 15 травня 1995 року та №151 від 12 червня 1995 року. Оскільки статутний фонд ВТПП «Асма-Прилад» сформовано за рахунок майна, придбаного [PERSON] до шлюбу з [PERSON], остання не має права на частку статного капіталу, основних засобів, прибутку ВТПП «Асма-Прилад» та грошових коштів, що знаходяться на рахунках підприємства. Крім цього, на момент припинення спільного ведення господарства позивачем та відповідачем за [PERSON] було зареєстровано 2796 іменних простих бездокументарних акцій Приватного акціонерного товариства телерадіокомпанії «Веселка», з яких 2000 шт. були їй подаровані [PERSON] за нотаріально посвідченим договором дарування акцій від 15 червня 2010 року. Станом на 14 листопада 2013 року кількість акцій зменшилася в становила 2002 штук. Разом з тим, 796 іменних простих бездокументарних акцій Приватного акціонерного товариства телерадіокомпанії «Веселка» придбані позивачем та відповідачем у шлюбі і є спільною сумісною власністю. Враховуючи вказане, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію ринкової вартості половини вказаних акцій, тобто 398 штук іменних простих бездокументарних акцій Приватного акціонерного товариства телерадіокомпанії «Веселка». Крім того [PERSON] пояснив, що автомобіль ЗАЗ 11022 «Таврія», 1994 року випуску, він купив у 1994 році, тобто до шлюбу з [PERSON], у Тімановського на підставі генерального доручення, проте зареєстрував своє право власності на автомобіль вже під час шлюбу у 2003 році. Також під час шлюбу у серпні 2009 року він продав вказаний автомобіль «Таврія» у неробочому стані [PERSON] за 4000 грн. на підставі довіреності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заперечувала проти зустрічного позову [PERSON] в частині поділу майна, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS], загальною вартістю 73000,00 грн., до складу якого входять: в кухні-мийка, посудомийна машина, тумбочка маленька, тумбочка велика, холодильник, мікрохвильова піч, стіл обідній, м'який куточок, газова плита, витяжка під газову плиту, шафи підвісні в кількості двох штук, шафа підвісна велика, шафа підвісна мала, телевізор, в спальні - ліжко двоспальне, тумбочки приліжкові в кількості двох штук, шафа-купе, комод з дзеркалом, телевізор з діагоналю 21 дм, кондиціонер, в залі - м'який куточок, меблева стінка, телевізор, кондиціонер, в передпокої - стінка під одяг, у ванній кімнаті - пральна машина, бойлер електричний (водонагрівач), тумба з дзеркалом, на балконі - морозильна камера. Зазначила, що вказаного майна в квартирі не має, оскільки вказане рухоме майно [PERSON] відразу після розлучення вивіз з квартири. Все наявне рухоме майно в квартирі придбано нею після розлучення в період з липня 2013 року по липень 2015 року. Щодо придбаного ВТПП «Асма-прилад» майна за час їх шлюбу [PERSON] пояснила, що у справі є Список, придбаного [PERSON] за спільні кошти сім'ї, майна для ВТПП «Асма-прилад» за три роки до часу їх розлучення, тому просила стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію ? частини вартості всього вказаного у Списку майна в сумі 2 922 409 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] погодилася з вимогами [PERSON] про зменшення суми грошової компенсації ? вартості автомобіля ВАЗ 211140, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], на ? частину суми боргу перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором. Крім цього, [PERSON] пояснила, що дійсно придбані під час шлюбу акції ТРК «Веселка» в кількості 796 штук після розлучення 03 липня 2013 року вона без погодження з [PERSON] продала своєму синові [PERSON] за 9922 грн., тому вона згідна компенсувати [PERSON] вартість проданих нею 398 шт. акцій. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватного акціонерного товариства телерадіокомпанія «Веселка» [PERSON] в судовому засіданні виступила на стороні позивачки [PERSON], заяв та клопотань не подавала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» [PERSON] в судовому засіданні виступила на стороні позивача [PERSON], заяв та клопотань не подавала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» в судове засіданні не прибув, направив свої письмові пояснення з яких видно, що Банк заперечує проти зустрічної вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] обов'язку щодо одноосібного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором №910.14923 від 11 травня 2012 року, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] на суму 16702,49 грн. Зазначив, що [PERSON] не є стороною вказаного Кредитного договору, а тому у неї не виникає солідарного обов'язку з боржником банку [PERSON] щодо повернення отриманих [PERSON] кредитних коштів (а.с.147-158, том №5). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у серпні 2009 року він купив у [PERSON] за 4000 грн., у неробочому стані автомобіль ЗАЗ 11022 «Таврія», який притягнув додому у с. Дереївка Онуфріївського району. Автомобіль весь поржавів, і в ньому заклинив двигун, для ремонту і відновлення не було грошей, а тому він не перереєстровував право власності на себе, так як не міг доставити його в органи реєстрації. Аналогічні показання [PERSON] надав суду як свідок. Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача [PERSON] свідок [PERSON] пояснила, що її дочка [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] за час шлюбу у свою квартиру придбали нові холодильник, два кондиціонери, газ плиту, м'який куток та інші побутові приладі і меблі. Останній раз в квартирі вона була до розлучення дочки. Аналогічні показання надали суду свідки [PERSON] та сестра [PERSON] - [PERSON], та пояснили, що останній раз в квартирі були до розлучення [PERSON] Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивачки [PERSON] свідок [PERSON] пояснив, що є кумом подружжя [PERSON]. Весною 2013 року перед одруженням їх сина в квартирі [PERSON] змінювали меблі. Він особисто допомагав грузити і вивозити спальню, кухню, диван, меблі з дитячої, тумбочки шафи, ліжка та інші меблі в будинок [PERSON], газплиту, телевізор, тумбочки, холодильник вивезли в с. Глинськ. Після розлучення [PERSON] в їх квартиру завозили меблі для спальні, ліжка, меблі для кухні, мийка, плита, духовка, три нових телевізори, бойлер. Аналогічні показання суду надав свідок [PERSON] про те, що весною 2013 року допомагав з квартири [PERSON] вивозити старі меблі та прилади, та після її розлучення допомагав заносити нові меблі та побутові прилади. Свідок [PERSON] пояснила, що у травні 2013 року вона гостювала у [PERSON] в квартирі, де всі речі були упаковані на полу. [PERSON] вивіз з квартири диван на дачу. [PERSON] пояснила що перед весіллям сина збирається робити в квартирі ремонт. Вона допомагала клеять в коридорі шпалери, в квартиру заносили нові меблі. В судовому засіданні досліджено надані сторонами докази: Копія свідоцтва про шлюб з якого видно, що 13 червня 1998 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 124, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (том №1 а.с. 7). З копії паспорта позивачки [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована з 23 березня 2004 року у спірній квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с. 5, том №1). З копії свідоцтва про народження видно, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с. 6, том №2). З копії технічного паспорта на квартиру видно, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON].(том № 1 а.с. 8-10). З копії Рішення 4а засновника виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» від 23 серпня 2012 року та копії Наказу від 23 серпня 2012 року вказаного підприємства видно, що директором виробничо-технічного приватного підприємства "Асма-прилад" є відповідач [PERSON](том № 1 а.с. 52,53). З копії кредитного договору №910.14923 від 11 травня 2012 року, укладеного між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] видно, що [PERSON] отримав кредит на суму 67106,53 грн. на строк 60 місяців для фінансування купівлі [PERSON] транспортного засобу ВАЗ 211140, 2011 року випуску у сумі 65151грн.(том № 1 а.с. 54, том №5 а.с.150-157). З копії Статуту виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» затвердженого 23 серпня 2012 року засновником [PERSON], вбачається, що виробничо-технічне приватне підприємство «Асма-прилад» є правонаступником всіх прав та обов'язків підприємства матеріально-технічного забезпечення «Асоціація Маркетингу», зареєстрованого 25 червня 2001 року виконавчим комітетом Світловодської міської ради, та створюється і діє на основі приватної власності [PERSON] Підприємство має статутний капітал у сумі 125 500 грн., який складається з грошових та майнових внесків засновника. (том № 1 а.с. 55-61). З повідомлення Світловодської філії ПАТ «Укрінбанк» від 03 червня 2013 року № 661/24-691 БТ видно, що на розрахунковому рахунку № [NUMBER], який належить ВТПП "Асма-прилад", станом на 01 червня 2013 року залишок коштів становить 51 грн. 86 коп. (том № 1 а.с. 88). Фінансові звіти ВТПП «Асма-прилад» за 2011 рік, за 2012 рік (том № 1 а.с. 103-106). Список придбання виробничо-технічним приватним підприємством «Асма-прилад»" майна та обладнання в період з 22 травня 2010 року по 22 травня 2013 року, без підпису та печатки (том № 1 а.с. 130-151). З копії паспорта відповідача [PERSON] вбачається, що він з 13 жовтня 2000 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (том №2 а.с.29). Копії накладної №135 від 15 травня 1995 року та накладної № 151 від 12 червня 1995 року, з яких видно, що в Черкаському приладобудівному заводі [PERSON] було придбано обладнання (том №2 а.с. 30,31). З копії договору застави транспортного засобу № 910.14923 від 11 травня 2012 року видно, що [PERSON] для виконання зобов'язань за кредитним договором № 910.14923 від 11 травня 2012 року передав у заставу ПАТ «Ідея Банк» транспортний засіб марки LADA, моделі 211140, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; заставна оціночна вартість предмету застави встановлена в розмірі 72390,00 грн. (Том № 2 а.с. 32). З копії додатку № 1 до кредитного договору № 910.14923 від 11 травня 2012 року вбачається графік щомісячних платежів з повернення кредиту та сплати процентів на окремі рахунки банку та копія графіку сплати ануїтетних платежів від 11 березня 2013 року (Том № 2 а.с. 33, 34). З копії договору купівлі-продажу будівлі корпусу від 09 серпня 2005 року видно, що [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах купили у ВАТ "Олімп" будівлю корпусу 40Б, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 1503 кв.м. (Том № 2 а.с. 35). З копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 09 серпня 2005 року вбачається, що договір купівлі-продажу будівлі корпусу від 09 серпня 2005 року, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів (Том № 2 а.с. 36). З копії інвентарної книги основних засобів по найменуванню за травень 2013 рік видно перелік обладнання та техніки ВТПП «Асма-прилад» за травень 2013 рік (Том № 2 а.с. 37-38). З копії актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів вбачається внесення [PERSON] до установчого фонду ВТПП «Асма-прилад» обладнання та інструментів (Том № 2 а.с. 39-49). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб ВАЗ 21043-20, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 02 серпня 2007 року на ім'я [PERSON] (Том № 2 а.с. 78). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб VOLKSWAGEN Touareg, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на організацію ТОВ "Порше лізинг Україна" (Том № 2 а.с. 78). З повідомлення Управління статистики у Світловодському районі Головного Управління статистики у Кіровоградській області від 02 грудня 2013 р. видно, що виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області 25 червня 2001 року зареєстровано юридична особа, приватне підприємство Виробничо-технічне приватне підприємство «Асма-прилад», керівник [PERSON] (том № 2 а.с. 106). З копії первинного Статуту Виробничо-технічне приватне підприємство «Асма-прилад», затвердженого 01 червня 2006 року засновником [PERSON], видно, що виробничо-технічне приватне підприємство «Асма-прилад» є правонаступником всіх прав та обов'язків підприємства матеріально-технічного забезпечення «Асоціація Маркетингу», зареєстрованого 25 червня 2001 року виконавчим комітетом Світловодської міської ради, та створюється і діє на основі приватної власності [PERSON] (том № 2 а.с. 110-118). З виписки про стан рахунку в цінних паперах на 27 травня 2013 року № 12 від 18 грудня 2013 року, видно, що [PERSON] належить 2746 шт. бездокументарних іменних простих акцій ПрАТ ТРК "Веселка", загальною номінальною вартістю 27 460,00 грн. та 50 шт. бездокументарних, іменних простих акцій ПрАТ ТРК «Веселка», загальною номінальною вартістю 500,00 грн. (Том № 2 а.с. 140). З виписки про стан рахунку в цінних паперах на 14 листопада 2013 року № 13 від 18 грудня 2013 року, видно, що [PERSON] належить 2 шт. бездокументарних, іменних простих акцій ПрАТ ТРК «Веселка», загальною номінальною вартістю 20,00 грн. та 2000 шт. бездокументарних, іменних простих акцій ПрАТ ТРК "Веселка", загальною номінальною вартістю 20 000,00 грн. (Том № 2 а.с. 141). З відповіді Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Кіровоградській області від 27 грудня 2013 року № 10/3009, копії реєстраційних карток та відповідь Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Онуфріївського та Світловодського районів, вбачається, що:автомобіль DAEWOO Lanos, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 20 листопада 2012 року за [PERSON]; автомобіль RENAULT Logan, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 12 листопада 2011 року на [PERSON], станом на 24 грудня 2013 року автомобіль зареєстрований на [PERSON], який проживає в Харківській області; автомобіль ВАЗ 211140, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 10 травня 2012 року на [PERSON] (не знятий з обліку); автомобіль ВАЗ 21114, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 12 листопада 2011 року на [PERSON] (не знятий з обліку); автомобіль ВАЗ 21043-20, державний номерний знак [NUMBER], за реєстрований 02 серпня 2007 року на [PERSON] (не знятий з обліку); автомобіль VOLKSWAGEN, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 19 квітня 2012 року Київським центром ДАІ № 3 за [PERSON]. Станом на 24 грудня 2013 року на [PERSON] зареєстровано три транспортні засоби: ЗАЗ 11022, державний номерний знак [NUMBER]; причіп П2, державний номерний знак [NUMBER]; ВАЗ 211140, державний номерний знак [NUMBER] (Том № 2 а.с. 145, 146, 148-158). З копії договору дарування акцій від 15 червня 2010 року видно, що [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] 2000 шт. простих іменних акцій, номінальною вартістю 20 000,00 грн. (том № 2 а.с. 165-166). Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №139,140 від 29 грудня 2014 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] на дату складання висновку може становити 261 116 грн., без врахування ПДВ. Ринкова вартість будівлі, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] на дату складання висновку може становити 1 223 865 грн. без урахування ПДВ (том №3, а.с.1-16). З копії технічного паспорта на будівлю видно, що загальна площа будівлі по [ADDRESS], власником якої є [PERSON] становить 1120,5 кв. м. (том №3 а.с.25-32). З копії рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] видно, що позов задоволено виключено відомості про [PERSON], як батька дитини [PERSON], [INFO], з актового запису про його народження, вчиненого за № 19 від 15 січня 2008 року в Книзі реєстрації народжень відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області (том №3 а.с.99,100). З висновку судової автотоварознавчої експертизи №49 від 19 березня 2015 року видно, що дійсна (ринкова) вартість: 1. автомобіля ВАЗ 21043-20 2007 року випуску, державний [NUMBER] становить 44489,17 грн.; 2. автомобіля ВАЗ 211140-20 2011 року випуску, державний [NUMBER] становить 105807,42 грн.; 3. автомобіля ЗАЗ 11022 1994 року випуску, державний [NUMBER] становить 16109,80 грн.; 4. Причепу марки П2, 2004 року випуску, державний [NUMBER] становить 2420 грн. (а.с.124-155 том №3). З висновку судової економічної експертизи №4 від 30 червня 2015 року видно, що: - фактичне формування статутного фонду ВТПП «Асма-Прилад» підтверджено актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів типової форми ОЗ-1, дата складання 08.06.06 р. на 7 одиниць верстатів, зварювального випрямляча, 2-х одиниць кран-балок загальною вартістю 79200 грн., дата складання 24.02.2011 р. на верстат вартістю 46000 грн. - основні засоби є в даних інвентаризаційної книги основних засобів по найменуванню за травень 2013 року, їх первісна вартість відповідає вартості, визначеній наказами №1-С від 08.06.2006 р. №2-С від 24.02.2011 р. по підприємству про приймання на баланс обладнання. - дані про статутний фонд, зазначені в Статутах підприємства факту формування статутного фонду не підтверджують і є заявленим статутним фондом, який може бути не сформований в повному обсязі. - на час реєстрації підприємства в 2001 році статутний фонд ПМТЗ «Ассоціація маркетингу» сформовано за рахунок грошового внеску засновника в розмірі 300 грн. 08.06.2006 року зареєстрований статут ВТПП «Асма-прилад», до складу статутного фонду внесені основні засоби загальною вартістю 79200 грн., 24.02.2011 р. до складу основних засобів внесений верстат вартістю 46000 грн. - відповідно до даних бухгалтерського обліку ВТПП «Асма-Прилад» [PERSON] як засновником передано до статутного фонду ВТПП «Асма-Прилад» майно загальною вартістю 125200 грн. Дані про передачу [PERSON] майна підприємству відсутні. (том №3 а.с.225-235). З копії документів ВТПП «Асма-Прилад» видно, що майно у виді обладнання як майновий внесок передано засновником [PERSON] актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів типової форми ОЗ-1, дата складання 08.06.06 р. на 7 одиниць верстатів, зварювального випрямляча, 2-х одиниць кран-балок загальною вартістю 79200 грн., дата складання 24.02.2011 р. на верстат вартістю 46000 грн. загальною вартістю 125200 грн. (а.с.1-35 том №4) З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності від 20 квітня 2013 року видно, що нежитлова будівля за адресою [ADDRESS], загальною площею 1120,5 кв. м. є приватною власністю [PERSON] (том №4 а.с.31). З копій видаткових накладних, товарних талонів, товарних чеків, вбачається, що [PERSON] протягом з липня 2013 року по липень 2015 року, придбала: дзеркало, коврик, комплект серії «Лаура» з шухлядою, сифон, пенал правий, електродуховку «Занусі», витяжку «Авро», водонагрівач «Атлантік», телевізор «Тошиба», морозильну камеру «Індезіт», холодильник «Самсунг», СВЧ та пральну машинну «LG», газову поверхню «Арістон», кондиціонер «Ямаха», кухонні меблі, шкаф-купе з вітражем, кухонний уголок, вітальню, телевізор «Філіпс», посудомийну машину «Занусі», спальний гарнітур, меблеву стінку. (а.с.38-44, том №4). З копії рішення Світловодського міськрайонного суду від 27 травня 2013 року видно, що позов [PERSON] задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Вказане рішення суду набрало законної сили 07 червня 2013 року (а.с.53, Том №4). З висновку експертного будівельно-технічного дослідження №84-15 від 19 вересня 2015 року видно, що розподіл нежитлової будівлі, розташованої в [ADDRESS] є недоцільним,так як обидві частини будівлі повинні відповідати вимогам будівельних норм та правил, обладнані самостійними системами електрозабезпечення, газопостачання, водопостачання, водовідведення та опалення, мати окремі входи, заїзди та шляхи евакуації, вартість розподілу та переобладнання нежитлової будівлі може становити 334 380,00 грн., що перевищує її ринкову вартість.(а.с.190-219 том №4). З довідки ПАТ «Ідея Банк» від 07 вересня 2015 року видно, що сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору №910.14923 від 11 травня 2012 року становить 33404,97 грн. (а.с.223-227, том №4). З розрахунку ПрАТ ТРК «Веселка» від 15 квітня 2015 року середня вартість акції ПрАТ ТРК «Веселка» становить 31,16 грн., ціна акції відповідно до положення про порядок продажу на фондових біржах з врахуванням коефіцієнту відповідності ринку, розмір якого дорівнює 0,8, складає - 24,93 грн. (а.с.23,24 том №5). З копії договору купівлі-продажу цінних паперів від 03 липня 2013 року видно, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив за 7960 грн. 796 простих іменних бездокументарних акцій ПрАТ «Веселка»(а.с.32-38 том №5). З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.06.2010 року та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що [PERSON] є власником нежитлової будівлі по [ADDRESS], загальною площею 1120,5 кв.м. (а.с.98,99 том №5). З копії акту опису й арешту майна від 04 серпня 2015 року, який складено державним виконавцем відділу ДВС Світловодського МРУЮ Місечко В.П. на виконання ухвали суду від 10 липня 2015 року щодо забезпечення позову, видно, що за адресою [ADDRESS] в м. Світловодську відсутнє рухоме майно щодо проведення товарознавчої експертизи якого заявлено клопотання представником [PERSON], а саме: тумбочка маленька та тумбочка велика, газова плита, шафи в кухні, шафа-купе в спальні, м'який куточок в залі, стінка під одяг, тумба з дзеркалом (а.с.105,106 том №5). З копії договору купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2000 року, який нотаріально посвідчено, та зареєстровано в БТІ 12 червня 2007 року, видно, що [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.184-187, том №5). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу видно, що легковий автомобіль марки Лада модель ВАЗ 211140, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 10 травня 2012 року за [PERSON] З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу видно, що причіп П2, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 01 червня 2004 року за [PERSON] (а.с. 224, том №5). З копії нотаріально посвідченої довіреності на розпорядження транспортним засобом від 03 серпня 2009 року видно, що [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладати правочини щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду, позичку) за ціну та на умовах за власним розсудом, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 05 квітня 2003 року, транспортним засобом марки: ЗАЗ 11022, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], строком на 20-ть років (а.с.77, том №6). З копії розписки від 03.08.2009 року видно, що [PERSON] отримав від [PERSON] за автомобіль «Таврія» ЗАЗ 11022, 1994 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] 4000 грн. Автомобіль передано в неробочому стані по дорученню (а.с.78, том №6). З наданої Реєстраційною службою Світловодського міськрайуправління юстиції реєстраційної справи Приватного підприємства «Виробничо-технічне приватне підприємство «Асма-Прилад» видно, що Статут Підприємства матеріально-технічного забезпечення «Асоціація маркетингу», засновником якого є [PERSON], зареєстровано виконкомом Світловодської міської ради 25 червня 2001 року, є приватним, засноване на приватній власності [PERSON], з встановленням ним статутного фонду у розмірі 300 грн. 08 червня 2006 року державним реєстратором здійснено реєстрацію зміни найменування вказаної юридичної особи на Приватне підприємство «Виробничо-технічне приватне підприємство «Асма-Прилад», зміну його місцезнаходження, реєстрацію нового Статуту, та з встановленням засновником [PERSON] статутного капіталу в розмірі 125500 грн. З письмових заяв сторін поданих суду видно, що сторони не мають до суду претензій щодо тривалого судового розгляду справи, що спричинено їх неодноразовими уточненнями своїх позовних вимог, несвоєчасним поданням ними витребуваних судом доказів, проведення за їх клопотаннями судових експертиз, на проведення яких експертними установами витрачено значний час. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази та експертні висновки, проаналізувавши та оцінивши всі зібрані у справі докази у їх єдності та сукупності, виходячи з встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновків про те, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити частково. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 червня 1998 року. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Між сторонами після розірвання шлюбу виник спір про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина першої статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. Оскільки спірне майно, зазначене сторонами у своїх позовних вимогах придбано як до 2004 року, так і після 01 січня 2004 року, тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення як Кодексу про шлюб та сім'ю України так і Сімейного кодексу України, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Також, відповідно до ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України і статтею 372 ЦК України. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Згідно із ч.1 ст.29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Також частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з нормами статі 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на жилий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. З вказаних норм випливає, що сутність поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, тобто, здійснюється виділення майна в натурі, або його поділ реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна. Пленум Верховного Суду України в п.п.22-24 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснив судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. В судовому засіданні сторони документально підтвердили, не оспорюючи визнали, що за час шлюбу їх подружжя спільно придбало рухоме та нерухоме майно, з якого на час вирішення спору в розпорядженні позивачки [PERSON] знаходиться квартира [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 21043-20, 2007 року випуску, державний [NUMBER], а в розпорядженні відповідача [PERSON] знаходиться автомобіль ВАЗ 211140-20, 2011 року випуску, державний [NUMBER], причеп марки П2, 2004 року випуску, державний [NUMBER], приміщення по [ADDRESS], загальною площею 1120 кв. м., в якому здійснює господарську діяльність ВТПП «Асма-прилад». Крім цього, після звернення до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя позивачка [PERSON] уклала договір купівлі-продажу простих бездокументарних акцій ПрАТ ТРК «Веселка» від 03 липня 2013 року без дозволу [PERSON] на укладення цієї угоди, відповідно до якого продала своєму синові [PERSON], надбані у шлюбі 796 штук вказаних акцій. Сторонами заявлено про різні способи розподілу спірного майна. При цьому, під час завершення розгляду справи по суті ухвалою суду від 01 березня 2016 року задоволено заяву позивача за зустрічним позовом [PERSON] та залишено без розгляду його позовні вимоги в частині: 1. Визнання права особистої приватної власності [PERSON] на нежитлову будівлю, розташовану в [ADDRESS], та припинення права [PERSON] на 1/2 частину нежитлової будівлі, розташованої в [ADDRESS]; 2. Визнання права особистої приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], вартістю 261116,00 грн., та на майно, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS], загальною вартістю 73000,00 грн., до складу якого входять: в кухні - мийка вартістю 1000,00 грн., посудомийна машина - 2000,00 грн., тумбочка маленька - 600,00 грн., тумбочка велика - 800,00 грн., холодильник - 6000,00 грн., мікрохвильова піч - 2000,00 грн., стіл обідній - 1500,00 грн., м'який куточок - 1800,00 грн., газова плита - 3000,00 грн., витяжка під газову плиту - 500,00 грн., шафи підвісні в кількості двох штук загальною вартістю - 1200,00 грн., шафа підвісна велика - 500,00 грн., шафа підвісна мала - 30000 грн., телевізор - 1500,00 грн., в спальні - ліжко двоспальне - 3000,00 грн., тумбочки приліжкові в кількості двох штук загальною вартістю - 1000,00 грн., шафа-купе - 4000,00 грн., комод з дзеркалом - 1800,00 грн., телевізор з діагоналлю 21 дм - 3000,00 грн., кондиціонер - 2000,00 грн., в залі - м'який куточок вартістю 5000,00 грн., меблева стінка - 5000,00 грн., телевізор - 7000,00 грн., кондиціонер - 3000,00 грн., в передпокої - стінка під одяг вартістю 3000,00 грн., у ванній кімнаті - пральна машина вартістю 3000,00 грн., бойлер електричний (водонагрівач) - 2000,00 грн., тумба з дзеркалом - 1500,00 грн., на балконі - морозильна камера - 3000,00 грн.; 3. Стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості іменних простих бездокументарних акції Приватного акціонерного товариства телерадіокомпанії "Веселка" в кількості 398 шт. Також, перед судовими дебатами ухвалою суду від 24 березня 2016 року задоволено заяву позивачки [PERSON] та залишено без розгляду її позовні вимоги в частині: 1. Визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину приміщення, що знаходиться по [ADDRESS], вартістю 1 222 865 (один мільйон двісті двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят п'ять) грн., та виділення їй 1/2 частину даного приміщення в натурі; 2. Визнання за відповідачем [PERSON] права власності на 1/2 частину приміщення, що знаходиться по [ADDRESS], вартістю 1 222 865 (один мільйон двісті двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят п'ять) грн., та виділення йому 1/2 частину даного приміщення в натурі; 3. Визнання за відповідачем [PERSON] право власності на автомобіль ЗАЗ 11022, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 16109,80 грн., та виділення автомобіля йому в натурі, з проведенням [PERSON] позивачці [PERSON] сплати компенсації 1/2 вартості даного автомобіля в розмірі 8 054 грн. 90 коп.; 4. Визнання за відповідачем [PERSON] право власності на причеп марки П2, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 2420 грн., та виділення причепу йому в натурі, з проведенням [PERSON] сплати позивачці [PERSON] компенсації 1/2 вартості даного причепа марки П2 в розмірі 1 210 грн. 00 коп.; 5. Стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] компенсації 1/2 вартості автомобіля ЗАЗ 11022, державний реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 8 054 грн. 90 коп., та компенсації 1/2 вартості на причеп марки П2, державний реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 1 210 грн. 00 коп.; 6. Стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації 1/2 вартості іменних простих бездокументарних акцій Приватного акціонерного товариства телерадіокомпанія «Веселка» в кількості 398 штук в розмірі 9922 грн. 14 коп. Вирішуючи позовні вимоги сторін щодо розподілу придбаних ними у шлюбі транспортних засобів суд визнає, що вони підлягають задоволенню частково з врахуванням наступного. Так, судом встановлено, що у серпні 2007 році подружжя придбало автомобіль марки ВАЗ 21043-20, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №49 від 19 березня 2015 року видно, що дійсна (ринкова) вартість автомобіля ВАЗ 21043-20 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 44489,17 грн. Вказаний автомобіль знаходиться в розпорядженні позивачки [PERSON] яка просила в порядку поділу спільного сумісного майна припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину вказаного автомобіля, виділити їй в натурі автомобіль, та стягнути з неї на користь [PERSON] компенсацію ? частини вартості автомобіля в розмірі 22 244 грн. Також судом встановлено, що у травні 2012 році за рахунок одержаних у кредит в ПАТ «Ідея Банк» грошових коштів подружжя придбало автомобіль марки ВАЗ 211140, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. З копії кредитного договору №910.14923 від 11 травня 2012 року, укладеного між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] видно, що [PERSON] отримав кредит на суму 67106,53 грн. на строк 60 місяців для фінансування купівлі [PERSON] транспортного засобу ВАЗ 211140, 2011 року випуску у сумі 65151грн.(том № 1 а.с. 54, том №5 а.с.150-157). З копії договору застави транспортного засобу № 910.14923 від 11 травня 2012 року видно, що [PERSON] для виконання зобов'язань за кредитним договором № 910.14923 від 11 травня 2012 року передав у заставу ПАТ «Ідея Банк» транспортний засіб марки LADA, моделі 211140, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; заставна оціночна вартість предмету застави встановлена в розмірі 72390,00 грн. (Том № 2 а.с. 32). Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини у якому частки подружжя є рівними. На підставі викладеного суд визнає, що вказані транспортні засоби належать сторонам на праві спільної сумісної власності. При цьому, в силу ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Автомобіль ВАЗ 211140 знаходиться в розпорядженні позивача [PERSON] який просив в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль ВАЗ 211140. Вказуючи, що за отримані для придбання автомобіля грошові кошти не проведено повне погашення кредиторської заборгованості, яка становить 33 404,98 грн., просив визнати за [PERSON] обов'язок щодо одноосібного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором № 910.14923 від 11 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] на суму 16 702,49 грн. Сторони дійшли згоди про розподіл вказаних транспортних засобів, а саме: за [PERSON] сторони визнають право особистої приватної власності на автомобіль ВАЗ 21043-20, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 44489,17 грн., за [PERSON] сторони визнають право особистої приватної власності на автомобіль ВАЗ 211140-20, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 105807,42 грн. При цьому, [PERSON] в частині вимог щодо одноосібного нею виконання боргових зобов'язань за кредитним договором № 910.14923 від 11 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] на суму 16702,49 грн., заперечувала. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] фактично заявлено вимоги про поділ майна подружжя - автомобіля ВАЗ 211140-20, шляхом виділу автомобіля в натурі [PERSON] та стягнення з нього на її користь грошової компенсації, адже це майно після розірвання шлюбу залишилося у [PERSON] При цьому відповідач позов частково визнав, не погоджуючись лише щодо суми такого стягнення. Відтак сума грошових коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача, є компенсацією за частку в праві спільної сумісної власності на транспортний засіб ВАЗ-211140-20, державний реєстраційний номер [NUMBER], яка повинна розраховуватися виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №49 від 19 березня 2015 року дійсна (ринкова) вартість автомобіля ВАЗ 211140-20 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 105 807,42 грн. (1/2 частини становить 52 903,71 грн.). Разом із цим відповідно до частини 4 статті 65 СК України при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Борг подружжя за кредитним договором на час розгляду справи становить 33 404,98 грн., а тому кожен з подружжя повинен сплатити ? вказаного боргу банку, що становить 16 702,49 грн. В зв'язку з наданою в судовому засіданні сторонами згодою, суд вважає за можливе в рахунок компенсації суми боргу, яку позивачка [PERSON] повинна погасити Банку за кредит, зменшити суму компенсації, яку вона має отримати від відповідача [PERSON] в порядку розподілу спільного майна, на зазначену суму боргу, тобто (52903,71 грн. - 16 702,49 грн. = 36201,22 грн.). Отже, сума компенсації, яку [PERSON] повинен сплатити [PERSON] за припинення її частки в праві спільної сумісної власності на транспортний засіб ВАЗ-211140-20, державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 36 201,22 грн. На підставі викладеного, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя слід виділити [PERSON] в натурі автомобіль ВАЗ 21043-20, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 44 489 (сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят дев'ять) грн., з проведенням нею сплати компенсації ? вартості даного автомобіля [PERSON] в розмірі 22 245 (двадцять дві тисячі двісті сорок п'ять) грн. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя виділити [PERSON] в натурі автомобіль ВАЗ 211140, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 105 807 (сто п'ять тисяч вісімсот сім) грн., з проведенням ним сплати компенсації 1/2 вартості даного автомобіля [PERSON], врахувавши борг подружжя перед Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» за кредитним договором від 11 травня 2012 року в розмірі 33 405 (тридцять три тисячі чотириста п'ять) грн., а всього в розмірі 36 201 (тридцять шість тисяч двісті одна) грн. В зв'язку з вказаним стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 13 956 (тринадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість) грн. 64 коп., грошової компенсації, що є різницею при розподілі транспортних засобів та з врахуванням суми боргу подружжя перед ПАТ «Ідея Банк». Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], з виділенням їй квартири в натурі, та припинення права власності [PERSON] на 1/2 частину квартири з проведенням нею компенсації на користь [PERSON] вартості його частки квартири, суд дійшов висновку, що вони не можуть бути задоволені з таких підстав. Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2000 року, нотаріально посвідченого, та зареєстрованого в Світловодському КМБТІ 12 червня 2007 року, [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №139,140 від 29 грудня 2014 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] на дату складання висновку може становити 261 116 грн., без врахування ПДВ (том №3, а.с.1-16). Сторони визнали, що вказана квартира є майном, яке нажите подружжям за час шлюбу у жовтні 2000 року, отже, в силу положень ст.22 КпШС України, є спільною сумісною власністю сторін, а тому кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження квартирою. Згідно ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Фактично позивачкою [PERSON] щодо поділу спірної квартири заявлено вимоги про припинення права на частку у спільному майні співвласника [PERSON] та виділ їй спірної квартири в натурі, яка є неподільною. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, однією з підстав задоволення позову співвласника про припинення права на частку у іншого співвласника за ч.1 ст.365 ЦК України є неподільність речі. Тому у разі недосягнення згоди між подружжям з приводу поділу речей, які є неподільними за своєю природою (ч.2 ст.71 СК, ч.2 ст.183 ЦК), суд не позбавлений можливості присудити одному з подружжя річ у натурі, а другому - грошову компенсацію, пославшись за аналогією закону на ст.365 ЦК України. В пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Із зазначеного випливає, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаних вимог позивачки і припинення права власності відповідача на ? частину спірної квартири, зазначаючи, що для припинення його права [PERSON] в порушення вимог ст.365 ЦК України не внесено на депозитний рахунок суду суму компенсації. В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що вона дійсно не вносила на депозитний рахунок суду вартість ? частки квартири. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 12 вересня 2011 року №6-27 цс11, зазначено, що відповідно до положення статті 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди, інакше буде вважатися, що особа незаконно позбавлена майна. Оскільки позивачкою [PERSON] на час вирішення справи не внесено на депозитний рахунок суду вартість частки в спільному майні - ? вартості спірної квартири, її позовні вимоги щодо розподілу квартири шляхом припинення права на частку у спільному майні співвласника [PERSON] та виділ позивачці спірної квартири в натурі, задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд визнає за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на ? частину квартири [ADDRESS], та залишає квартиру у їх спільній частковій власності. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на нежитлову будівлю, що знаходиться по [ADDRESS], вартістю 1 222 865 (один мільйон двісті двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят п'ять) грн., з проведенням [PERSON] сплати [PERSON] компенсації 1/2 частини вартості даного приміщення з врахуванням індексу інфляції з 01 січня 2015 року по 01 лютого 2016 року, а всього в сумі 880 611, 95 (вісімсот вісімдесят тисяч шістсот одинадцять) грн., та стягнення з [PERSON] на її користь 880 611, 95 (вісімсот вісімдесят тисяч шістсот одинадцять) грн. компенсації 1/2 частини вартості нежитлової будівлі, суд дійшов висновку, що вони не можуть бути задоволені з таких підстав. З матеріалів справи видно, що згідно договору купівлі-продажу будівлі корпусу від 09 серпня 2005 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах купили у ВАТ "Олімп" будівлю корпусу 40Б, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 1503 кв.м. (Том № 2 а.с. 35). З копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 09 серпня 2005 року вбачається, що договір купівлі-продажу будівлі корпусу від 09 серпня 2005 року, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів (Том № 2 а.с. 36). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності від 20 квітня 2013 року видно, що нежитлова будівля за адресою [ADDRESS], загальною площею 1120,5 кв. м. є приватною власністю [PERSON] (том №4 а.с.31). З огляду на викладене на підставі положень ч.1 ст.60 СК України нежитлова будівля [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя, і сторони вказане не заперечували. Відповідно до ст.71 СК поділу в натурі не підлягають неподільні речі. Згідно з правилами ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №84-15 від 19 вересня 2015 року видно, що розподіл нежитлової будівлі, розташованої в [ADDRESS] є недоцільним, так як обидві частини будівлі повинні відповідати вимогам будівельних норм та правил, обладнані самостійними системами електрозабезпечення, газопостачання, водопостачання, водовідведення та опалення, мати окремі входи, заїзди та шляхи евакуації, вартість розподілу та переобладнання нежитлової будівлі може становити 334 380,00 грн., що перевищує її ринкову вартість.(а.с.190-219 том №4). Оскільки на час розгляду справи відсутня технічна можливість виділити кожному з співвласників ? частини нежитлової будівлі в натурі, то суд вважає, що спірна нежитлова будівля за адресою [ADDRESS], загальною площею 1120,5 кв., яка використовується за цільовим призначенням для господарської діяльності ВТПП «Асма-прилад», як єдиний комплекс є неподільною річчю. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч.2 ст.364 ЦК України). Фактично позивачкою [PERSON] щодо поділу спірної нежитлової будівлі заявлено вимоги про одержання нею від іншого співвласника грошової компенсації вартості її частки та виділ [PERSON] спірної нежитлової будівлі в натурі. Відповідно до положень ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній часткові власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №139,140 від 29 грудня 2014 року ринкова вартість будівлі, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] на дату складання висновку може становити 1 223 865 грн. без урахування ПДВ (том №3, а.с.1-16). Отже, розмір грошової компенсації відповідачем позивачу замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно - нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS], загальною площею 1120,5 кв., яка становить 1/2 частини, становить (1 223 865 грн./2) = 611 932 грн. Позивачка [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь компенсацію 1/2 частини вартості даного приміщення з врахуванням індексу інфляції з 01 січня 2015 року по 01 лютого 2016 року, а всього в сумі 880 611, 95 (вісімсот вісімдесят тисяч шістсот одинадцять) грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України право на стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання, тому така відповідальність не може застосовуватися до спірних правовідносин подружжя щодо розподілу спільного сумісного майна. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаних вимог позивачки про присудження на користь [PERSON] від співвласника [PERSON] грошової компенсації вартості її частки та виділ [PERSON] спірної нежитлової будівлі в натурі та визнання за [PERSON] права власності на всю нежитлову будівлю. Свої заперечення обґрунтувала тим, що [PERSON] не спроможний виплатити [PERSON] компенсацію в зв'язку з відсутністю у нього грошових коштів у розмірі 611932 грн. Оскільки відповідачем [PERSON] на час вирішення судом справи не внесено на депозитний рахунок суду вартість частки в спільному майні - ? вартості спірної нежитлової будівлі, та він не спроможний виплатити позивачці компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно, позовні вимоги [PERSON] щодо розподілу нежитлової будівлі шляхом припинення її права на частку у спільному майні як співвласника та виділ відповідачу спірної нежитлової будівлі в натурі, задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд визнає за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на ? частину нежитлової будівлі, розташованої в [ADDRESS], залишивши нежитлову будівлю у їх спільній частковій власності. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею та [PERSON] права на 1/2 частини власності статутного капіталу Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» у розмірі 62 500 (шістдесят дві тисячі п'ятсот) грн. за кожним, та про стягнення з [PERSON] на її користь компенсації за 1/2 частини власності статутного капіталу Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» у розмірі 62 500 (шістдесят дві тисячі п'ятсот) грн., суд дійшов висновку, що вони не можуть бути задоволені з таких підстав. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже, застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст.60 зазначеного Кодексу вважається застосованою правильно. Крім цього, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яку викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-5цс14, видно, що аналіз норм права: ст. ст. 63, 65 СК України, ст. ст. 66, 67 ГК України дає підстави для висновку про те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилося після ліквідації підприємства. Отже, якщо до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, передано останнім особисте приватне майно, вказане майно переходить у приватну власність цього підприємства, тому в іншого з подружжя в разі поділу майна подружжя не виникає права на отримання половини вартості внесеного майна, чи на отримання половини доходу від діяльності підприємства. Позивачка [PERSON] обґрунтовувала вказані вимоги посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року, яким офіційно розтлумачено положення ч.1 ст.61 СК України, а саме те, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд бере до уваги, що у даному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що в Україні залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу діють підприємства унітарні та корпоративні; унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства; унітарним є підприємства, засновані, зокрема, на приватній власності засновника (ч. ч. 3, 4 ст.63 Господарського кодексу України). Матеріальну основу діяльності підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства; джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів, інші джерела, не заборонені законодавством України (ч.1 ч.2 ст.66 ГК України). Вклад до статутного капіталу та виділене із спільної сумісної власності подружжя майно (кошти) передаються у власність приватного підприємства. Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності; до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права; підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. На думку Конституційного Суду України, приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності. З вказаного випливає, що статутний капітал та майно приватного підприємства не є об'єктом їх спільної сумісної власності, якщо вони не сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, тобто не виділені з їх спільної сумісної власності. Судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі позивачка [PERSON] працювала керівником ПрАТ (до реорганізації - ВАТ) Телерадіокомпанії «Веселка». В свою чергу відповідач [PERSON] у 2001 році заснував та працював керівником Приватного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Асоціація маркетингу». З матеріалів справи видно, що 25 червня 2001 року виконавчим комітетом Світловодської міської ради за №1128 зареєстровано Статут підприємства матеріально-технічного забезпечення «Асоціація маркетингу», яке засноване на приватній власності [PERSON] Статутний фонд підприємства встановлено [PERSON], як єдиним засновником, у розмірі 300 грн. 08 червня 2006 року виконавчим комітетом Світловодської міської ради зареєстровано Статут виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-Прилад», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків підприємства матеріально-технічного забезпечення «Асоціація маркетингу». Підприємству засновником визначено розмір статутного капіталу у сумі 125 500 грн., який складається з грошових та майнових внесків засновника. Відповідно до Статуту ВТПП «Асма-Прилад» підприємство є власником грошових та матеріальних внесків, зроблених Власником, доходів одержаних від реалізації продукції, а також інших видів господарської діяльності, тощо. З наданих ВТПП «Асма-прилад» документів та з висновку судової економічної експертизи №4 від 30 червня 2015 року, яка проведена на підставі ухвали суду, видно, що фактичне формування статутного фонду ВТПП «Асма-Прилад» підтверджене актами приймання-передачі основних засобів від 08 червня 2006 року на 7 (сім) одиниць верстатів, зварювального випрямляча, 2-х одиниць кран-балок, загальною вартістю 79200 грн., та від 24 лютого 2011 року - на верстат вартістю 46000 грн. Відповідно до даних бухгалтерського обліку ВТПП «Асма-Прилад» вказане майно загальною вартістю (79200 грн. + 46000 грн.) = 125 200 грн. передано до статутного фонду приватного підприємства «Асма-Прилад» його засновником [PERSON], дані про передачу [PERSON] майна приватному підприємству відсутні. При цьому, основні засоби, які сформували статутний фонд підприємства, придбані [PERSON] в 1995 році, тобто до укладення ним шлюбу з [PERSON], що підтверджується накладними №135 від 15 травня 1995 року та №151 від 12 червня 1995 року. Вказане позивачкою [PERSON] не спростовано. Згідно із ч.1 ст.24 КпШС України, який діяв на час придбання [PERSON] вказаного спірного майна, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містяться в пунктах 1, 2 ч.1 ст.57 СК України). Суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 01 січня 2004 року подружжям у шлюбі, необхідно встановити обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. На пропозицію надати докази щодо участі у придбані вказаного майна - основних засобів, які передано до статутного фонду ВТПП «Асма-прилад» позивачка [PERSON] повідомила суду, про відсутність у неї таких доказів. Як зазначено у висновку Верховного Суду України, який викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-79 цс 13 від 02 жовтня 2013 року, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до ст. 59 СК України той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Результатом наділення юридичних осіб - приватних підприємств і фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності. Отже, правовий режим майна приватного підприємства не може бути змінений судом на режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки з моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна й це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб. Посилання на рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна приватного підприємства не спростовує зазначених висновків, оскільки в цьому рішенні мова йде виключно про статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні довів, що у 2001 році заснувавши приватне підприємство матеріально-технічного забезпечення «Асоціація маркетингу» зі статутним капіталом 300 грн., та у 2006 році реорганізувавши його в ВТПП «Асма-прилад», він одноособово вніс особисте майно - устаткування та обладнання, загальною вартістю 125 200 грн., придбане ним у 1995 році, тобто до укладення з [PERSON] шлюбу, за рахунок якого й сформував статутний капітал свого ВТПП «Асма-прилад». Позивачка [PERSON] в суді не надала жодних доказів, про свою участь у формуванні за рахунок спільної сумісної власності подружжя, чи спільної праці, статутного капіталу ВТПП «Асма-прилад», отже не довела свої вимоги, тому суд визнає, що спірний статутний капітал ВТПП «Асма-прилад» не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому поділу, як спільне сумісне майно подружжя, не підлягає, а відтак в задоволенні позову [PERSON] в цій частині належить відмовити. Вирішуючи позовні вимоги позивачки [PERSON] в частині визнання спільним сумісним майном подружжя, майна підприємства, яке придбано під час здійснення господарської діяльності Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-Прилад», визнання за відповідачем [PERSON] право власності на вказане майно Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» на суму 5 844 818 грн., та про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації 1/2 частини вартості рухомого майна ВТПП «Асма-прилад» в сумі 2 922 409 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що вони не можуть бути задоволені з таких підстав. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже, застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст.60 зазначеного Кодексу вважається застосованою правильно. В обґрунтування вказаних позовних вимог позивачка [PERSON] надала до суду копію Списку таблиці придбаного Виробничо-технічним приватним підприємством «Асма-прилад» майна та обладнання в період з 22 травня 2010 року по 22 травня 2013 року (том № 1 а.с. 130-151). Як видно, вказаний Список не має дати складання, в ньому не зазначено ким він складений, джерело походження вказаного Списку позивачка не довела і в судовому засіданні, а тому цей список не є достовірним та належним доказом придбання спірного майна подружжям під час шлюбу, та спільністю участі подружжя коштами або працею в його набутті. Крім цього, на пропозицію суду надати будь-які докази щодо участі позивачки коштами або працею в набутті майна у придбані вказаного у Списку рухомого майна для ВТПП «Асма-прилад» позивачка [PERSON] повідомила суду, про відсутність у неї таких доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що під час господарської діяльності приватне підприємство «Асма-прилад» дійсно отримувало нерухоме майно, яке в подальшому реалізовувалося, і доля вказаного рухомого майна йому невідома. На час поділу майна подружжя спірного майна - речей, які зазначено у Списку в наявності не має. З правової позиції Верховного Суду України, яку викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-5цс14, видно, що аналіз норм права: ст. ст. 63, 65 СК України, ст. ст. 66, 67 ГК України дає підстави для висновку про те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилося після ліквідації підприємства. Отже, якщо до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, передано останнім особисте приватне майно, вказане майно переходить у приватну власність цього підприємства, тому в іншого з подружжя в разі поділу майна подружжя не виникає права на отримання половини вартості внесеного майна, чи на отримання половини доходу від діяльності підприємства. Також, в пункті 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено судам, що відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст.52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності, і лише у випадку його участі у формуванні статутного капіталу та придбання майна приватного підприємства. Посилання позивачки на рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи - підприємця не спростовує зазначених висновків, оскільки в цьому рішенні мова йде виключно про статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судом відповідач [PERSON] особисто сформував статутний капітал ВТПП «Асма-Прилад» за рахунок передачі власного майна, придбаного ним до укладення з позивачкою шлюбу. Вказане майно з його приватної власності перейшло у власність одноособово створеного ним ВТПП «Асма-прилад». Все придбане приватним підприємством в результаті здійснення господарської діяльності майно належить підприємству, а не його засновнику, отже не є об'єктом спільного сумісної власності подружжя, а тому розподілу не підлягає. Оскільки позивачка [PERSON] в судовому засіданні не надала жодних доказів, про свою участь коштами або працею в набутті майна Виробничо-технічного приватного підприємства «Асма-прилад» суму 5 844 818 грн., нею не доведено, що вказане майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому вона не має права на частку майна ВТПП «Асма-Прилад», в зв'язку з чим в задоволенні позову [PERSON] в цій частині належить відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивачкою [PERSON] остаточна редакція позовних вимог про поділ майна подружжя подана 24 березня 2016 року на загальну суму 3765622 грн., отже за звернення до суду позивачка мала сплатити судовий збір 3 розміри мінімальної заробітної плати, що становить 4134 грн. Позивачка сплатила при зверненні до суду з позовною заявою та заявами про уточнення та збільшення позовних вимог судовий збір в сумі (2000 грн. 21 травня 2013 року та 1441 грн. 01 липня 2015 року) 3441 грн. В зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог сума недоплаченого позивачкою судового збору становить 693 грн., яку належить стягнути з неї на користь держави. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] заявлено позовні вимоги про поділ майна подружжя з урахуванням уточнень від 20 жовтня 2015 року, на загальну суму 843935 грн., отже за звернення до суду позивач мав сплатити судовий збір 3 розміри мінімальної заробітної плати, що становить 4134 грн. Позивач [PERSON] сплатив при зверненні до суду з позовною заявою та заявами про уточнення та збільшення позовних вимог судовий збір в сумі (2100 грн. 17 жовтня 2013 року та 365 грн. 08 липня 2015 року) всього 2465 грн. Ухвалою суду від 01 березня 2016 року частина позовних вимог [PERSON] залишено без розгляду. Заява представника відповідача про повернення сплаченого судового збору не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору не повертається в разі залишення заяви без розгляду за заявою. На підставі викладеного,

Outcome: partial