Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участю Калинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач являється матір`ю [PERSON] , [INFO] . Мати дитини проживає в [ADDRESS] без реєстрації, ніде не працює, на території Калинівської ОТГ зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Згідно рішення Тульчинського районного суду від 21.12.2009 у справі №2-1501/09 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач вихованням свого сина не займається. Малолітній [PERSON] з 19.02.2019 перебував на оздоровленні в реабілітаційному центрі при Вінницькому обласному будинку дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки. За час перебування дитини в закладі мати його жодного разу не відвідала. З 12.05.2019 по теперішній час дитина знаходиться в Могилів-Подільському легеневому тубсанаторії, в який мати також жодного разу не з`являлась та не цікавилась малолітнім сином. 23.05.2019 комісія з питань захисту прав дитини при Калинівській районній державній адміністрації на своєму засіданні вирішила вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з даними обставинами просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї на користь організації або особи, якій буде передана дитина на проживання та виховання аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду , щомісячно, до досягнення дитиною покноліття. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від неї, згідно якої вона просить слухати справу без участі представника служби у справах дітей Калинівської райдержадміністрації, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Калинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від неї, згідно якої вона просить розглянути справу без участі представника Калинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, оскільки це дасть можливість влаштувати дитину до сімейних форм виховання. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та заперечують проти задоволення позову. Відповідач пояснила, що підстав для позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON] немає. Те, що вона перебуває в місцях позбавлення волі не є такою підставою. Коли вона вийде з тюрми, то буде займатись вихованням своєї дитини, а на даний час вона позбавлена цієї можливості. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність нез`явившихся учасників справи. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження від 19.03.2019 серія [NUMBER] та копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 13.03.2019 №00022337947 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.5,6). Згідно копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.12.2009 у справі №2-1501/09, яке набрало законної сили 04.01.2010, [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо її доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно довідки виконкому Калинівської міської ради від 19.03.2019 №890 [PERSON] проживає в [ADDRESS] без реєстрації. До складу її сім`ї входять співмешканець [PERSON] , 1983 року народження та син [PERSON] , 2018 року народження (а.с.7). Згідно копії довідки-характеристики, виданої виконкомом Калинівської міської ради 22.02.2019 №710, [PERSON] за час проживання на території Калинівської міської ради зарекомендувала себе з негативної сторони, неодноразово притягувалась до адміністративної та кримінальної відповідальності, веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Згідно рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради від 19.02.2019 №36 виконком міської ради вирішив: визнати стан утримання дитини [PERSON] , [INFO] , проживаючого по [ADDRESS] незадовільним; направити дитину [PERSON] , [INFO] до КП "Калинівська центральна районна лікарня" Калинівської районної ради для проходження повного клінічного обстеження; повідомити ССД Калинівської РДА про незадовільний стан утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] та про необхідність тимчасового влаштування дитини до ОКЗ "Вінницький обласний спеціалізований БД дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки" з метою обстеження та лікування; повідомити Калинівський РЦСССДМ про необхідність здійснення соціального супроводу сім`ї [PERSON] та [PERSON] з метою відновлення батьківського потенціалу та формування навичок відповідального батьківства (а.с.10). Згідно копії повідомлення Могилів-подільського дитячого легеневого тубсанаторія від 13.05.2019 №239 дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на лікуванні та повному державному утриманні в закладі з 12.05.2019 по теперішній час. 21.05.2019 директор Калинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді звернувся до служби у справах дітей райдержадміністрації з проханням ініціювати позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] (а.с.4). 23.05.2019 комісія з питань захисту прав дитини при Калинівській районній державній адміністрації на своєму засіданні вирішила вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та надала відповідний висновок №01-17/1202 (а.с.3). Наявне в матеріалах справи розпорядження голови Калинівської районної державної адміністрації від 28.02.2019 №62 "Про тимчасове влаштування малолітньої дитини"суд до уваги не бере, оскільки даний доказ належним чином не завірений, зокрема, не містить підпису голови Калинівської районної державної адміністрації (а.с.9). Згідно наданих відповідачем доказів, вбачається, що вона зверталась з листами до Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини та КНП Могилів-Подільський легеневий тубсанаторій Вінницької обласної ради та цікавилась про свого сина [PERSON] , про що свідчать копія листа від старшого вихователя Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини та повідомлення КНП Могилів-Подільський легеневий тубсанаторій Вінницької обласної ради від 16.12.2019 (а.с.146, 147). Також Кременецькою місцевою прокуратурою Тернопільської області було направлено службі у справах дітей Вінницької обласної державної адміністрації звернення засудженої [PERSON] , яка відбуває покарання у ДУ "Збаразька виправна колонія (№63)" щодо усунення перешкод у спілкуванні з її малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та забезпечення її прав на отримання інформації щодо умов проживання та виховання сина (а.с.148). Відповідно до ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі СК України) кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно із ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які представник позивача посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається на нього. Оцінюючи надані представником позивача докази, суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України вважає ці докази недостатніми, оскільки на їх підставі неможливо дійти однозначного висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування, а саме для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також при розгляді справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Таким чином, представником позивача не надано суду безперечних і достатніх доказів, які б доводили обгрунтування позовних вимог, а тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина немає. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, тому не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. Крім того, дані вимоги не конкретизовані. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір слід компенсувати за рахунок державиу порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed