Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 225 від 13 вересня 2000 року - квартири [ADDRESS], зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості». В обстругування позову позивач вказував, що 13 вересня 2000 року між сторонами був укладений вказаний договір купівлі-продажу, який було зареєстровано в у КП "Миколаївському міжміському БТІ" за р. № 19077 від 22 вересня 2000 року. Однак через відсутність належно оформленого правовстановлюючого документу на квартиру позивач не має можливості нею розпорядитися. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та дату судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та дату судового розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товарна біржа «Українська біржа нерухомості» у відповідності із Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 11 листопада 2013 року за рішенням засновників припинила свою діяльність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір було укладено на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості». 22 вересня 2000 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем у КП "Миколаївське міжміське БТІ" за р. № 19077, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною довідкою. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Підтвердженням наміру позивача та відповідача, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірне майно є договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості», без наступного нотаріального посвідчення, з реєстрацією його в „Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю», реєстраційний номер № 225 від 13 вересня 2000 року. Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК Української РСР (в ред.1963 р. чинній на час укладення спірного договору), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідачі на момент укладення спірного договору були власниками спірної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданного управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради, № 3217-р від 07 лютого 2000 року, зареєстрованого в ММБТІ за № 19077 від 07.02.2000 року. Згідно ст. 45 ЦК Української УРСР (чин. ред. 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі та за ст. 47 ЦК Української РСР (чин. ред. 1963 року) визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, за можливе визнати спірний договір купівлі-продажу дійсним, а відтак задовольняє позовні вимоги [PERSON].

Outcome: approved