Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з вимогами до КП "Турбота" Стрижавської селищної ради визнати незаконним та скасувати наказ від 30 квітня 2014 року N 2-ос про звільнення [PERSON] з посади головного інженера КП «Турбота» Стрижавської селищної ради. Поновити на роботі [PERSON] на посаді головного інженера КП «Турбота» Стрижавської селищної ради з 30 квітня 2014 року. Стягнути з КП «Турбота» Стрижавської селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 4 вересня 2013 року [PERSON] прийнятий на роботу в Комунальне підприємство «Турбота» Стрижавської селищної ради на посаду головного інженера. Оскільки на утриманні позивача знаходиться престаріла матір, яка терміново потребувала стороннього догляду, [PERSON] 28.04.14р. звернувся до директора КП «Турбота» з проханням надати йому 12 днів відпочинку з 28.04.14р. за роботу у вихідні дні. Незважаючи на відсутність бажання звільнятись з роботи, йому було запропоновано написати заяву про звільнення з роботи за згодою сторін. Перебуваючи в безвихідному становищі, він погодився написати таку заяву при умові, що звільнення може відбутися після надання відпочинку, як компенсацію за роботу у вихідні дні. Незважаючи на відсутність домовленості щодо дати звільнення його було звільнено з роботи, чим порушено норми законодавства про працю. Так, 30 квітня 2014 року [PERSON] було звільнено з КП «Турбота» згідно з ст.36 КЗпП, у цей же день позивач просив звільнити його із займаної посади після компенсації за роботу у вихідні дні та повного розрахунку за час роботи. При цьому будь-яких поважних причин та терміну звільнення він не вказував, але 30 квітня 2014 року його було звільнено із займаної посади наказом N 2-ос. Позивач зазначає, що заява про звільнення не містить конкретної дати, з якої позивач просить його звільнити, оскільки працівник пов'язував своє звільнення з датою повного розрахунку та згідно іншої заяви лише після 12 днів відпочинку з 28.04.14р. тобто у випадку компенсації за роботу у вихідні дні із наданням можливості відпочинку до 9 травня 2014 року. Відповідач не звернув увагу, що у заявах про надання відпочинку з 28.04.2014р. про звільнення, сторони погодили лише можливість звільнення працівника на певних умовах. Позивач вказує, про відсутність вільного волевиявлення позивача на розірвання трудового договору саме 30 квітня 2014 року, тобто, на момент прийняття відповідачем наказу про його звільнення та домовленості про цю дату звільнення, між позивачем та відповідачем. Поряд з тим, [PERSON] з 30 квітня 2014 року та 12 травня 2014 року, як офіційного моменту виходу позивача з лікарняного, до звільнення з роботи 30 квітня 2014 року надавав КП «Турбота» повідомлення про його перебування у стані непрацездатності та звертався із заявами від 28.04.14 та від 12.05.14 про надання відпочинку, як компенсацію за роботу у вихідні дні. На підставі заяви позивача від 28.04.14р. відповідачем жодного рішення з питань надання відпочинку з 28.04.14р. не прийнято. [PERSON] не надано відпочинку з наступним звільненням у межах, узгоджених між працівником та власником, тобто з 28 квітня 2014 року до 9 травня 2014 року. Таким чином, наданими 28.04.14р. заявами до КП «Турбота» [PERSON] письмово попередив про власне бажання бути звільненим з займаної посади, втім не було досягнуто згоди щодо дати звільнення. Позивач зазначає, що він просив надати відпочинок та звільнити його при умові надання такого відпочинку та здійснення відповідної компенсації, однак 30.04.14р. внаслідок тимчасової непрацездатності був відсутній на роботі та після виходу з лікарняного продовжував трудові відносини та наполягав на наданні інших днів відпочинку з 12 травня 2014 року для догляду за непрацездатною матір'ю. Таким чином, позивач після подання заяв виходив на роботу та бажання на звільнення 30.04.14р. не заявляв. За таких обставин, позивач вважає, що неправомірність звільнення, а відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України полягає у тому, що наказ про звільнення виданий без досягнення домовленості між позивачем та роботодавцем про дату звільнення. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали з підстав зазначених в позові та просили суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно запису трудової книжки позивача звільнено з посади головного інженера КП «Турбота» Стрижавської сільської ради по статті 36 КЗпП, що також підтверджується наказом КП «Турбота» Стрижавської сільської ради від 30.04.2014р. №2-ос, з даним наказом позивача ознайомлено 30.04.2014р. ( а. с.4, 18) Судом встановлено, що в заяві директору КП «Турбота» від 28.04.2014р. позивач просив його звільнити за згодою сторін з 30.04.2014р., з повним розрахунком включаючи роботу в святкові дні. Дана заява отримана відповідачем 28.04.2014р., про що свідчить відповідна відмітка. ( а. с. 17) В матеріалах справи є заява позивача від 28.04.2014р. адресована директору КП «Турбота» у якій позивач вказав, про те, що у зв'язку з його звільненням і неможливістю в подальшому використати відгули, просив надати відгул з 28.04.2014р. на 12 днів, зазначив, що причиною використання відгулів є необхідність догляду за хворою матір'ю, проте суд не бере до уваги наданий доказ оскільки позивачем не надано його оригіналу. ( а. с.5) В заяві від 12.05.2014р. позивач повідомив, що у зв'язку з тим, що відсутній наказ про його звільнення, та враховуючи те, що він 30.04.2014р. перебував на лікарняному, просив відповідача поновити його на посаді головного інженера КП «Турбота», та просив надати йому відгули за раніше відпрацьований час у вихідні та святкові дні на 16 робочих дні починаючи з 12.05.2014р., також просив виплатити йому заробітну плату.( а. с. 7) Як вбачається з листа непрацездатності виданого КП Центром первинної медико- санітарної допомоги №6 [PERSON] підлягав звільненню від роботи у зв'язку з захворюванням з 30.04.2014р. по 08.05.2014р., приступити до роботи з 9 травня. ( а. с. 8) З відповіді КП "Турбота" Стрижавської селищної ради на адвокатський запит представника позивача від 29.05.2014р. №52 вбачається, що [PERSON] звільнений з посади головного інженера КП «Турбота» за наказом директора , підстава звільнення - заява , написана власноруч [PERSON] та зареєстрована на підприємстві. Робота у святкові та вихідні дні в табелі робочого часу не зафіксована жодного місяця, що в свою чергу спростовує доводи позивача про те, що відповідач повинен йому виплатити компенсацію за роботу у вихідні дні, із наданням можливості відпочинку до 9 травня 2014 року а займаючи посаду головного інженера [PERSON] за ненормований робочий день отримує додаткову відпустку у розмірі 7 календарних днів згідно колективного договору , діючого на підприємстві. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 1.05.2014р становила 17127 ,32 грн ( сімнадцять тисяч сто двадцять сім грн. 32 коп ., яка була погашена в повному розмірі 23.05.2014р. ( а. с. 16) Згідно з довідкою виданою КП "Турбота" Стрижавської селищної ради від 02.09.2014р. -станом на 30.04.2014р. заборгованість по заробітній платі позивача становила 17803, 98 грн., станом на 26.05.2014р. проведено остаточний розрахунок з позивачем, станом на 02.09.2014р. заборгованість по заробітній платі відсутня. ( а. с. 38) З довідки виданої КП "Турбота" Стрижавської селищної ради від 02.09.2014р вбачається, що в КП "Турбота" Стрижавської селищної ради станом на 02.09.2014р. посада головного інженера займана працівником [PERSON]. (а. с. 37) Проте, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, станом на 22.10.2014р., посада головного інженера була вакантною, проте доказів цього не надав. Стаття 60 ЦПК України наголошує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У тому разі, коли подання працівником заяви про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлено неможливістю продовжувати роботу (з поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботу і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП підставами припинення трудового договору є угода сторін. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 6 листопада 1992 p. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" - судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП ( 322-08 ) за згодою сторін договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП). Відповідно до ст.116 КЗпП України в день звільнення працівнику мають бути виплачені всі належні йому суми. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України "В разі невиплати і вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку " Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Суд бере до уваги те що, позивачем в період з 30.04.2014р. по 12.05.2014р. не подавалось на адресу відповідача заяви про відкликання заяви про звільнення, що підтвердив в судовому засіданні позивач та що не заперечувалось представником відповідача. Судом встановлено, що в порушення вимог ст. 40 КЗпП України якою встановлено, що не допускається звiльнення працiвника з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу в перiод його тимчасової непрацездатностi (крiм звiльнення за пунктом 5 цiєї статтi), а також у перiод перебування працiвника у вiдпустцi, наказ про звільнення [PERSON] з посади головного інженера КП "Турбота" Стрижавської селищної ради видано 30.04.2014р., за згодою сторін, в період коли позивач був тимчасово непрацездатним ( перебував на лікарняному) а саме, з 30.04.2014р. по 08.09.2014р., тому суд відповідно до вимог ч.3 ст. 235 КЗпП зі змісту якої вбачається, що у разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд може визнати звільнення незаконним і, непоновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону, таким чином суд вважає за необхідне змінити в наказі від 30.04.2014р. №2-ос про звільнення [PERSON] з посади головного інженера КП "Турбота" Стрижавської селищної ради дату його прийняття з 30.04.2014р. на 12.05.2014р. Враховуючи зазначене, суд вважає стягнути з КП "Турбота" Стрижавської селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.04.2014р. по 12.05.2014р. Разом з тим вимога про визнання незаконним та скасування наказу від 30 квітня 2014 року N 2-ос про звільнення [PERSON] з посади головного інженера КП «Турбота» Стрижавської селищної ради задоволенню не підлягає, оскільки судом на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що позивача звільнено на підставі поданої ним заяви, доводи позивача про те, що у заявах про надання відпочинку з 28.04.2014р. про звільнення, сторони погодили лише можливість звільнення працівника на певних умовах та відсутність вільного волевиявлення позивача на розірвання трудового договору саме 30 квітня 2014 року, тобто, на момент прийняття відповідачем наказу про його звільнення та домовленості про цю дату звільнення, ґрунтуються лише на припущеннях, жодних інших доказів, в обґрунтування зазначеного суду не надано, крім того позивача 30.04.2014р. ознайомлено з наказом про його звільнення. ( а. с. 18) Відповідно вимога про поновлення на роботі [PERSON] на посаді головного інженера КП «Турбота» Стрижавської селищної ради з 30 квітня 2014 року задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 30 квітня 2014 року N 2-ос про звільнення [PERSON] з посади головного інженера КП «Турбота» Стрижавської селищної ради. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору згідно ч. 1, 3 ст., 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 243,60 грн., на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial