Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

З 4.08.2014 року позивач є власником земельної ділянки площею 1,7841 га з кадастровим номером 0520486400:02:001:0189, за державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН №419061 від 28.12.2007 року, яка розташована на території Чернятської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана земельна ділянка належить [PERSON] відповідно до свідоцтва про на спадщину за законом від 4.08.2014 року, реєстр за №588 та згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №25114681 від 04.08.2014 року. При зверненні до сестри [PERSON] позивач дізнався, що вищевказана земельна ділянка перебуває в користуванні ТОВ "Надбужжя -Плюс", а останній раз вона бачила документи, коли підписувала додаткову угоду до договору оренди замість матері - [PERSON] Згодом у орендаря він отримав копії договору оренди землі №972 від 09.01.2008 року, акту приймання - передачі об'єкта оренди від 09.01.2008 року, акту погодження та закріплення меж земельної ділянки від 03.08.2010 року, тощо та копію додаткової угоди від 28.09.2010 року до договору оренди земельної ділянки за №972від 09.01.2008 року. Враховуючи те, що позивач разом із сім'єю займається обробітком належних їм 1,9790 га земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 0,800 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за межами населеного пункту, а тому бажає використовувати самостійно і земельну ділянку отриману після смерті матері. З цією метою він звернувся до орендаря із заявою про повернення йому земельної ділянки, однак відповіді так і не отримав. При цьому він вважає, що вищевказана земельна ділянка ТОВ "Надбужжя - Плюс " використовується безпідставно, оскільки додаткова угода від 28.09.2010 року до договору оренди земельної ділянки за №972від 09.01.2008 року, зареєстрована Бершадським відділом Держкомзему 26.11.2011 року за №0520118644004521 є нікчемною. з наступних підстав: - дану угоду підписувала [PERSON] за орендодавця без її довіреності та згоди за бажанням сестри отримати орендну плату за матір, що суперечить вільному волевиявленню учасника правочину та без обсягу цивільної дієздатності, така угода є нікчемним правочином; - у договорі оренди землі за №972 відсутня передбачена ч.1.ст.15 Закону України «Про оренду землі» така істотна умова, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що відповідно до вимог ч.2 ст.15 Закону є підставою для визнання вказаного договору недійсним; - додаткова угода за №1055 від 28.09.2010 року вчинена з дописками орендарем в односторонньому порядку, від руки шариковою ручкою та не засвідчена підписом орендодавця, а також не підписана орендарем за договором генеральним директором Года О.І., а лиш засвідчена печаткою орендаря, що не відповідає вимогам законодавства; - додаткова угода №1055 з усіма змінами повинна бути підписана сторонами за договором (двома сторонами ), а не лиш однією , односторонньо - орендарем; - неправомірно дописано п.4.1 Договору у додатковій угоді за №1055 від 28.09.2010 року, що призвело до не виконання умов договору №972 з 2010 року до 2014 року включно, де нормативна грошова оцінка землі змінюється з 2008 року ( 27252 грн. - 2008року, 34185 грн.-2010, 2011 роки, 60030 грн.- 2012,2013, 2014 роки). Враховуючи вищенаведене, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним додаткову угоду за №1055 від 28.09.2010 року до договору оренди земельної ділянки за №972 від 09.01.2008 року, яка зареєстрована у Бершадському районному відділі державного агенства земельних ресурсів, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.11.2011 року за №052048644004521 за її нікчемністю; витребувати з незаконного володіння ТОВ "Надбужжя - Плюс" с. Чернятка Бершадського району земельної ділянки [NUMBER], кадастровий номер 0520486400020010189, що знаходиться на території Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області; скасувати державну реєстрацію оренди землі за додатковою угодою №1055 від 28.09.2010 року до договору оренди земельної ділянки за №972 від 09.01.2008 року, яка зареєстрована у Бершадському районному відділі державного агенства земельних ресурсів, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.11.2011 року за №052048644004521. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та адвокат [PERSON] просили позовні вимоги задовольнити з вищенаведених підстав, стягнути з відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу. Представник відповідача ТОВ "Надбужжя Плюс" за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала про що надала письмові заперечення, оскільки договір оренди землі №972 був укладений 9 січня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Надбужжя Плюс». Позивач визнає цей договір. Відповідно до статті 3 цього договору його строк мав закінчитися 9 січня 2013 року. [PERSON] померла [INFO]. За період з січня по жовтень 2013 року [PERSON] не зверталася до товариства з вимогою про повернення землі через закінчення строку договору оренди, оскільки 28 вересня 2010 року була укладена додаткова угода №1055 і строк оренди був продовжений на 11 років, а саме до 9 січня 2019 року. Позивач, як спадкоємець [PERSON] з 04.08.2014 року, а відтак, і правонаступник за договором оренди землі №972 від 09.01.2008 року, в т.ч. за спірною додатковою угодою №1055, отримав орендну плату за користування землею у 2014 році. За умови, що договір оренди землі закінчився в січні 2013 року і позивач не визнає продовження його дії за додатковою угодою, позивач не повинен був отримувати орендну плату за користування відповідачем землею у 2014 році. Відповідно до статті 241 ЦК правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Позивач отримав орендну плату за користуванням товариством землею в 2014 році відповідно до спірної додаткової угоди і таким чином визнав дійсним цю додаткову угоду. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та пояснила суду, що дійсно вона особисто підписала додаткову угоду №1055 від 28.09.2010 року до договору оренди земельної ділянки за №972 від 09.01.2008 року без відповідних повноважень, а матері про наявність даного документу повідомила пізніше. Орендну плату за вищеописаним договором оренди землі та додатковою угодою до нього забирала вона особисто, а позивач отримав її лише у 2014 році. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи дану норму закону суд вважає за необхідне розглядати вищевказаний позов в контексті нікчемності додаткової угоди №1055 від 28.09.2010 року, так як про це в прохальній частині позову просить позивач, питання відповідності законодавству України договору оренди землі № 972 від 09.01.2008 року суд не досліджує, так як це виходить за межі заявлених вимог. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються особами, котрі беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №419061 (а.с. 12) [PERSON] була власником земельної ділянки площею 1,7841 га, яка розташована на території Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 9 січня 2008 року між нею та ТОВ "Надбужжя Плюс" було укладено договір оренди землі №972 (а.с.10,11), відповідно до якого вона передала відповідачеві в оренду вищевказану земельну ділянку строком на 5 років. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 04.08.2014 року (а.с. 9) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.08.2014 року (а.с.8) [PERSON] будучи спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] є власником земельної ділянки площею 1,7841 га, яка розташована на території Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після оформлення права на спадкове майно [PERSON] дізнався про існування додаткової угоди №1055 від 28.09.2010 року до договору оренди земельної ділянки за №972 від 09.01.2008 року (а.с.15), відповідно до якої змінено строк дії договору оренди землі, який було укладено померлою [PERSON] із п'яти років на одинадцять. Крім того, йому стало відомо про те, що дану угоду не було підписано його матір'ю, а без відповідних на те повноважень його підписала сестра - [PERSON], так як без додаткової угоди їй не віддавали зерно в рахунок орендної плати. Описані обставини в судовому засіданні були підтверджені відповідачем [PERSON] та не оспорено представником ТОВ "Надбужжя Плюс". При цьому жодна сторона не заявляла клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи. Тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, яка говорить про те, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає, що підписання додаткової угоди №1055 від 28.09.2010 року до договору оренди земельної ділянки за №972 від 09.01.2008 року [PERSON] без відому матері - [PERSON]дійсно мало місце. Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Ст. 203 цього ж кодексу визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину , до яких відповідно до ч. 1-6 статті відноситься: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 2, 4 ст. 207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи те, що [PERSON] підписуючи додаткову угоду до договору оренди землі від імені матері [PERSON] не мала на те відповідних повноважень, передбачених главою 17 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійсною додаткової угоди є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. П. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначає, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435-15 )) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Отже, суд вважає, що земельна ділянка, яка була предметом додаткової угоди підлягає поверненню позивачеві. Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача скасувати державну реєстрації договорів оренди землі, укладених сторонами, суд прийшов до наступного. Відповідно до змісту п.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться органом державної реєстрації прав. Позивач з позовом про скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок до відповідного органу державної реєстрації прав на нерухоме майно не звертався. Визначені в позовній заяві відповідачі не наділені повноваженнями по реєстрації чи скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі і договорів оренди земельних ділянок, а тому в цій частині суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу підлягають відшкодування, а їх граничний розмір встановлюється законом. Ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" зазначає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи те, що відповідно до ЗУ "Про бюджет на 2015 рік" мінімальна заробітна плата на день розгляду справи складає 1218 грн., а справа слухалась у судових засіданнях в Бершадському районному суді в часовому вимірі протягом 1 години 30 хв., тому суд прийшов до висновку, що вартість послуг адвоката позивача сторін складає 730, 80 грн., незважаючи на те, що дана сума є меншою, ніж та, яка зазначена у квитанції, наданій представником позивача. На підставі ст.ст.202, 203, 207, 215, 216 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Outcome: partial