Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що в жовтні місяці 2013 року між нею та відповідачем TOB «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50010919 на придбання автомобілю марки VW Tiguan , за умовами якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 152461,38 гривень, що підтверджується копією договору та копією платіжного доручення №50004929 від 28.10.2013 р. Одночасно, разом з кредитним договором сторонами було підписано Договір застави транспортного засобу №50010919 від 25.10.2013р. до якого пізніше 24.10.2014 р. було підписано сторонами Додаткову угоду стосовно подовження дії Договору застави до 24 жовтня 2020 року. Як визначено пунктом 1.1. Договору застави Предмет застави є власністю Заставодавця на підставі Договору купівлі-продажу №1103587 від 17 жовтня 2013 року укладеного Заставодавцем з TOB ГРАНД АВТО та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] виданого ВРЕРДАІ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області 25.10.2013 року. Пунктом 1.3.1. Договору застави зазначено: Заставодержатель видає Заставодавцю кредит за Кредитним договором в сумі 152 461.38 гривень (Сто п`ятдесят дві тисяча чотириста шістдесят одна гривня 38 коп.), що на день укладання договору складає еквівалент 18\~620,10 дол. США. Як вбачається з тексту Додаткової угоди до Договору Застави строк дії договору визначено сторонами до 24 жовтня 2020 року, а пунктом 1.3. Договору застави визначено: Заставою за цим Договором забезпечуються вимоги Заставодержателя за кредитним договором №50010919 від 24.10.2013 р. укладеним між сторонами, строк дії якого було подовжено сторонами також до 24.10.2020 р. З наведеного вбачається, що починаючи з жовтня 2013 року в Державному реєстрі існувало публічне обтяження: запис про заставу рухомого майна (автомобіля), яке здійснено на підставі укладеного сторонами договору. Цілком випадково Позивач звернувшись до приватного нотаріуса та отримавши Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, дізналася про те, що Відповідач - ТОВ «Порше Мобіліті» без направлення повідомлення Позивачу під час дії публічного обтяження до 24 жовтня 2020 року незаконно та безпідставно 17 січня 2019 року вчинив приватне обтяження та змінив вид обтяження з «застава рухомого майна» на «звернення стягнення». Вказані дії Відповідача є протиправними і не базуються на вимогах закону. Підстав зміни обтяження з 2013 року і до тепер не відбулося, більш того у графі Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна «Документ-підстава» зроблено посилання на Договір застави, серія та номер 1844 виданий 25.10.2013р. видавник Кейтельгіссер P.M. ПН ДНО, тобто як підставу визначено раніше укладений сторонами Договір застави строк дії якого погоджено до 24.10.2020 р. Частиною 1, 2 ст.590 ЦК України передбачено: Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне передбачено і п.5.4 Договору застави: Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Слід зазначити, що починаючи з 2013 року( час укладання договору) і до тепер, Відповідач не звертався до нотаріуса з питання отримання виконавчого напису, і не отримав рішення суду про звернення стягнення на автомобіль, що свідчить про незаконність внесення запису про приватне обтяження та зміну виду обтяження на «звернення стягнення». Відповідач незаконно зазначив запис в Державному реєстрі обтяжень про термін дії зобов`язання до 17.01.2024 року та про розмір основного зобов`язання 18620.10 доларів США, всупереч тому, що термін дії кредитного договору та Договору застави становить до 24 жовтня 2020 року, а розмір кредитного зобов`язання Позивача перед Відповідачем складає 152 461.38 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення про переказ Відповідачем коштів від 28.10.2013 р., та зазначеному у кредитному договорі і у п.1.3.1 Договору застави. Отже, зазначивши про начебто існування у Позивача грошових зобов`язань до 17.01.2024 року Відповідач свідомо зловживає своїми правами кредитора та порушує права Позивача намагаючись обмежити права останнього у праві розпорядження належним йому майном, що є неприпустимим та суперечить вимогам ч.1 ст.316 ЦК України якою визначено: право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Крім того, Позивачем станом на лютий 2019 року повністю виконано умови кредитних зобов`язань і тому вона звернулась з відповідним листом до Відповідача, однак останній не надав їй ніякої відповіді до тепер, а як пізніше стало відомо Відповідач незаконно вчинив приватне обтяження строком дії до 17.01.2024 року, намагаючись таким способом до 2024 року створити для неї перешкоди у розпорядженні належним майном. З наведеного вбачається, що наявні докази незаконних дій Відповідача щодо порушення прав Позивача який змушений звернутися до суду за їх захистом. Просить суд визнати незаконними дії ТОВ «Порше Мобіліті» щодо подання заяви про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватного обтяження легкового автомобіля VW Tiguan 2,01 ТDI колір-сірий, рік випуску 2013, номер державної реєстрації [NUMBER] право власності на який належить [PERSON] . Зобов`язати орган Державної реєстраційної служби вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис №17260677 від 17.01.2019 року про приватне обтяження автомобіля VW Tiguan 2, 01 ТDI колір-сірий, рік випуску 2013, номер державної реєстрації [NUMBER] , право власності на який належить [PERSON] . Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 31.08.2020 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. До початку судового засідання позивач надала письмові пояснення від 08.10.2020 року в яких зазначила, що в жовтні місяці 2015 року відповідач направив на її адресу Вимогу про дострокове повернення кредиту, не надавши при цьому жодного доказу існування заборгованості або допущеного порушення строку сплати кредиту позичальником. Вона звернулась з листом до Відповідача в якому просила надати розрахунок заборгованості та інші докази, однак відповіді не отримала і тому продовжила сплачувати кредит який повністю сплатила станом на лютий місяць 2019 року. Як передбачено діючим законодавством пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Після направлення письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а кредитор втратив можливість нарахування та стягнення з позичальника відсотків, штрафів і пені, а також звернення стягнення на заставне майно. Статтею 3 Закону України «Про заставу» визначено, що застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги( кредитний договір) вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В такий же термін Кредитор має право звернутися і до нотаріуса за отриманням виконавчого напису, а також до суду для отримання рішення про звернення стягнення на заставлене майно. Але, Відповідач за всі 5 років з моменту пред`явлення вимоги і до тепер так і не отримав ні рішення суду, ні виконавчий напис нотаріусу, що свідчить про відсутність у останнього доказів щодо порушення з боку позичальника кредитного договору. А як вбачається з наведеного вище, Відповідач звернувшись 17 січня 2019 року( через три роки і три місяці після направлення вимоги) із заявою до Органу Державної реєстраційної служби про застосування приватного обтяження у вигляді звернення стягнення на належний їй автомобіль діяв не у спосіб передбачений законом. У відповідності до ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, встановленому законом або в позасудовому порядку (виконавчий напис нотаріуса) згідно з цим законом. З наведеного вбачається, що «звернення стягнення» відбувається виключно за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса для отримання яких законом передбачено право звернення Кредитора у межах строку 3 роки. Тому, звернувшись до Реєстратора із заявою про вчинення запису щодо приватного обтяження після спливу трьох років і трьох місяців Відповідач втратив право здійснювати звернення стягнення на автомобіль. До того ж, даний вид обтяження передбачений за умови існування публічного, а не приватного обтяження, оскільки у відповідності до статті 24 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження(публічне обтяження) здійснюється на підставі рішення суду, встановленого законом або в позасудовому порядку згідно з цим законом. Предмет застави є власністю [PERSON] ), тому зазначення відповідачем виду обтяження «приватне» і розміру основного зобов`язання 18 620.10 доларів США є незаконним. Незаконним та таким, що порушує її права власника є зазначення відповідачем термін дії зобов`язання 17.01.2024 року, оскільки цей термін не базується на будь-якому договорі укладеному між нею і Відповідачем, і в свою чергу позбавляє її права розпорядження належним автомобілем до 17.01.2024 року. Просила позовні вимоги задовольнити. 02.11.2020 року надала заяву в якій [PERSON] в якій просила у прохальній частині позову замість слова «вилучити» вважати вірним «скасувати запис у державному реєстрі обтяжень». 08.12.2020 року представник відповідача надав пояснення на позовні вимоги, в яких вказав, що позов TOB «Порше Мобіліті» не визнає та заперечує проти його задоволення, оскільки він є безпідставним та не може бути задоволений з наступних підстав: посилання [PERSON] на те, що вона нібито мала виконувати свої грошові зобов`язання за кредитним договором №50010919 від 24.10.2013 р. без прив`язки до еквіваленту іноземної валюти, долара США не відповідають дійсності та є безпідставними, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.04.2016 р. у справі №175/673/15 за позовом [PERSON] до TOB «Порше Мобіліті» про визнання договорів недійсними та зобов`язання вчинити дії. Зокрема, Судом було встановлено, що твердження позивача про те, що законодавством заборонено використовувати розрахунок розміру платежів шляхом застосування еквівалентів у іноземній валюті є безпідставними. Позивач, підписавши кредитний договір, погодилась з усіма його умовами, а отже і з валютними ризиками, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку. При підписанні Договору Позивач була попереджена про дані ризики, що підтверджується текстом кредитного договору та Загальних умов кредитування, а також її заявою від 18 вересня 2014 року про реструктуризацію кредитного договору. Зауважує на тому, що станом на день розгляду даної справи [PERSON] має невиконані зобов`язання перед TOB «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50010919 від 24.10.2013 р., що складаються із невиплаченої суми кредиту еквівалент 13 680,87 доларів США та компенсації страхових платежів у відповідності до п. 5.6. кредитного договору у розмірі 43 404,01 грн. З даного приводу, варто звернути увагу на те, що в провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №175/2512/19 за позовом [PERSON] до TOB «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору та договору застави припиненим, про зобов`язання вчини певні дії та за зустрічним позовом TOB «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення суми боргу. Що в свою чергу свідчить про наявність невиконаних зобов`язань. В період з 01.10.2015 по 15.02.2019 на виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] було сплачено суму коштів в розмірі 101 903,80 грн. З урахуванням порядку зарахування платежів у виконання зобов`язань, визначеного п. 1.7. кредитного договору, наразі сума заборгованості за кредитним договором складається з: невиплачена сума кредиту еквівалент 13 680,87 доларів США; компенсація страхових платежів відповідно до п. 5.6. кредитного договору в розмірі 43 404,01 грн. Зважаючи на відсутність належного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, у ТОВ «Порше Мобіліті» виникло право звернення стягнення на предмет застави. Посилання [PERSON] на те, що пройшли строки позовної давності за кредитним договором №50010919 від 24.10.2013 р. є передчасними так само як і посилання на неможливість реєстрації початку звернення стягнення на предмет застави. 16 січня 2019 року [PERSON] була направлена вимога про сплату боргу за кредитним договором №50010919 від 24.10.2013 р., у відповідь на яку, Позивачем було надіслано лист-звернення від 27.02.2019р. У відповідь на вказаний лист [PERSON] від 27.02.2019 р. TOB «Порше Мобіліті» 18.03.2019 р. надіслало листа в якому було надано вичерпну відповідь із нормативним обґрунтуванням позиції TOB «Порше Мобіліті», зазначенням порядку розрахунку та складом невиконаних зобов`язань за кредитним договором №50010919 від 24.10.2013 р., визначених станом на 18.03.2019 р. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. А тому, з метою виконання імперативних вимог ч. 3 ст. 24 та ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», - 17 січня 2019 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, що є обов`язком, а не правом заставодержателя. Окрім того, варто звернути увагу на те, що приписами ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Згідно п. 3.3. Договору застави у випадку часткового виконання забезпеченого заставою зобов`язання, застава зберігається в початковому обсязі. А оскільки зобов`язання за Кредитним договором №50010919 від 24.10.2013 р. [PERSON] належним чином та у повному обсязі не виконані, TOB «Порше Мобіліті» мало право звертатися із заявою про продовження строку дії реєстрації обтяження та заявою про реєстрацію звернення стягнення на предмет обтяження. Обтяження спірного автомобіля, зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі Договору застави від 25 жовтня 2013 року, є забезпечувальним. Як вже зазначалось Договір застави 25.10.2013 р. був укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед TOB «Порше Мобіліті» за Кредитним договором №50010919 від 24.10.2013 р. за яким [PERSON] отримала кредит та взяла на себе зобов`язання повернути його за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту Суми кредиту в доларах США. Однак, зобов`язання не виконала. Наразі у [PERSON] існують невиконані зобов`язання перед TOB «Порше Мобіліті», що свідчить про неможливість припинення обтяження предмету застави. Таким чином, дії TOB «Порше Мобіліті» не можуть вважатися незаконними, оскільки вони були вчинені з метою забезпечення можливості задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження, а дії [PERSON] свідчать про умисне ухилення від виконання взятих зобов`язань та унеможливлення звернення стягнення на предмет застави. 12.01.2021 року позивач надала відповідь на пояснення відповідача, в якій заперечувала проти доводів відповідача, щодо наявності в неї заборгованості, а також підстави, що могли б дозволити позивачу зареєструвати обтяження на належний їй автомобіль, тому була вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідач незаконно та безпідставно 17.01.2019 року вчинив приватне обтяження та змінив вид обтяження із застави рухомого майна на звернення стягнення. Також зауважила, що заборгованість за кредитним договором нею погашена. Представник відповідача адвокат Здоренко В.Є. в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність, вважає, що ТОВ «Порше Мобіліті» діяв в межах закону. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 24.10.2013 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] укладено кредитний договір №50010919 про надання останній кредиту у розмірі 152461,38 грн., що еквівалентно 18620,10 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,90%, змінна ставка відповідно до ст. 2.3 Загальних умов кредитування, строк кредиту 60 місяців, цільове призначення на придбання автомобілю марки VW модель Tiguan, 2013 року випуску. На підставі додаткової угоди до Кредитного договору №50010919 від 24.10.2013 року укладеною між ТОВ "Порше Мобіліті" та позичальником - [PERSON] , поручителем [PERSON] , яким сторони погодили змінити строк кредиту на 84 місяців, 24.10.2020 року. В забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] 25.10.2013 року було укладено договір застави транспортного засобу №50010919. Відповідно до п.5.4 вказаного договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. З матеріалів справи вбачається, що в державному реєстрі обтяжень рухомого майна на автомобіль марки VW модель Tiguan, 2013 року випуску, який належить [PERSON] , 17.01.2019 року за №17260677 реєстратором філії міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» [PERSON] було здійснено заміну типу обтяження з застави нерухомого майна на звернення стягнення, вид обтяження: приватне обтяження, підставу зазначено: договір застави від 25.10.2013 року, строк виконання зобов`язання 15.11.2020 року, термін дії: 17.01.2024 року (Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна). Згідно ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Згідно зі ст. 11 цього Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 13 цього Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому цим Законом порядку, якщо вони стосуються: 1) заміни предмета обтяження або будь-яких змін у складі предмета обтяження, у тому числі таких, що сталися внаслідок переробки, приєднання, поділу, виділення або іншого способу перетворення одного виду рухомого майна в інший; 2) заміни обтяжувача внаслідок відступлення прав за правочином, відповідно до якого виникло обтяження, або з інших підстав; 3) заміни боржника внаслідок передачі предмета обтяження новому власнику в порядку, встановленому статтею 9 цього Закону, або з інших підстав; 4) зміни змісту або розміру забезпеченого обтяженням зобов`язання; 5) відступлення пріоритету одного обтяжувача іншому стосовно одного й того ж рухомого майна. Обтяжувач зобов`язаний зареєструвати зміни у відомостях про зареєстроване обтяження протягом п`яти днів із моменту набрання чинності правочином, на підставі якого відбулися зазначені зміни. Боржник або інші особи, права яких були порушені внаслідок невиконання цього обов`язку, мають право вимагати від обтяжувача відшкодування завданих збитків. У разі якщо зміна відомостей про обтяження відбулася за ініціативою боржника без відома обтяжувача, обтяжувач зобов`язаний зареєструвати відповідну зміну відомостей про обтяження протягом п`яти днів із дня отримання від боржника письмового повідомлення про таку зміну відомостей. Якщо таке повідомлення не було отримане обтяжувачем, він не несе відповідальності за відсутність реєстрації зміни відомостей про обтяження. Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року № 830, державний реєстр обтяжень рухомого майна - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін`юст, що забезпечує ведення Реєстру; адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін`юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі; реєстратори - суб`єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком. Підставою для\~внесення запису\~про зміну\~обтяження до\~Реєстру відповідно\~до ст.13 Закону\~України «Про\~забезпечення вимог\~кредиторів та\~реєстрацію обтяжень» та п. 16, 17 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. У заяві зазначаються дата державної реєстрації відомостей, реєстраційний номер запису, підстава виникнення змін до обтяження (договір чи рішення суду або відповідне рішення уповноваженого органу). З матеріалів справи не вбачається, що з приводу вищевказаного майна відбувся правочин, або існує відповідне рішення суду, які б слугували підставою для внесення змін у відомостях про зареєстроване обтяження, на підставі якого відбулися зазначені зміни. Крім того, умовами договору застави транспортного засобу №50010919 від 25.10.2013 року передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріусу. Як вбачається з матеріалів справи щодо вказаного транспортного засобу останні також відсутні. Посилання представника відповідача, що підставою для внесення змін до Державного реєстру обтяжень рухомого майна стало наявність у позивача заборгованості за кредитним договором, суд не приймає до уваги, оскільки заборгованість за кредитом не є предметом розгляду даної справи, а також те що існують передбачені законом підстави, які слугують внесенню змін до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, серед яких сама лише наявність заборгованості не є такою підставою. Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про незаконність дій відповідача щодо звернення з завою без законних на те підстав до реєстратора про внесення зміни до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у відомостях про зареєстроване обтяження на транспортний засіб автомобіль марки VW модель Tiguan, 2013 року випуску, з застави рухомого майна на звернення стягнення, а тому суд вважає, що позовні вимоги про скасування запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про приватне обтяження автомобіля внесене 17.01.2019 року підлягають задоволенню. Разом з тим позивачем заявлено вимогу про зобов`язання органу Державної реєстраційної служби скасувати з Державного реєстру обтяжень рухомого майна оспорюваний запис про приватне обтяження. Відповідно до положень ч.1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 4 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно приписів ч.1, ч.3 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ч. 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Позовна вимога про зобов`язання вчинити реєстраційну дію не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки реєстраційні дії здійснює державний реєстратор за результатом розгляду заяви у сфері державної реєстрації прав. Крім цього, така вимога являється втручанням в діяльність суб`єкта владних повноважень. Орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення. Таким чином, в даному випадку мова йде про дискреційні повноваження як законодавчо встановлену компетенцію владних суб`єктів, що визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. Під дискреційними повноваженнями, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Всі реєстраційні дії, рішення та записи, які здійснюються чи приймаються державним реєстратором, по суті носять технічний характер, направлений на виконання встановленого Законом та іншими нормативно-правовими актами порядку здійснення такої державної реєстрації, проте, не носять самостійного правовстановлюючого характеру та здійснюються на підставі саме наданих державному реєстратору відповідних правовстановлюючих документів, в даному випадку рішення суду. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачкою обрано вірний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання незаконними дії ТОВ «Порше Мобіліті» щодо подання заяви про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватного обтяження щодо спірного автомобіля та скасування запису про приватне обтяження, а тому позовній вимоги в цій частині підлягають задоволенню, в решті позовних вимог слід відмовити. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки на підставі ч. 3 ст.\~22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial