Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 30.12.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказано, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.04.2014 відповідач отримав кредит у розмірі 2 767,75 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами та Правилами, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 11.11.2020 утворилася заборгованість у розмірі 11 327,69 грн., з яких: 2 319,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 412,72 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 6 595,00 грн. - пеня. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором від 28.04.2014. ІІ. Процедура та позиції сторін 19.01.2021 ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судові засіданні не з`являвся, одночасно з подачею позовної заяви надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 58). Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивач скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду 28.04.2014 між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, у п. 2.1. якої визначено, що Банк надає позичальнику кредит в сумі 2 767,75 грн. на строк 24 місяці шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, в обмін на зобов`язання повернення кредиту та сплату відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за користування кредитом, у визначені в Заяві, Умовах та правилах строки. Вказана Генеральна угода підписана сторонами (а.с. 16). Відповідно до п.п. 2.5 Генеральної угоди позичальник бере на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків та винагороду згідно Генеральної угоди, та Умов і правил. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем у письмовий формі укладений кредитний договір, умови якого відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.04.2014, зі змісту якого вбачається, що її розмір становить 11 327,69 грн., з яких: 2 319,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 412,72 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 6 595,00 грн. - пеня (а.с. 6-10). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] , станом на 28.04.2014 кредитний ліміт становив 2 767,75 грн, у подальшому 06.04.2020 кредитний ліміт був зменшений до 0,00 грн. (а.с. 13). В довідці, виданій АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору б/н [PERSON] отримав кредитну картку № [NUMBER] від 28.04.2014 з терміном дії до 02/18 (а.с. 14). Докази про видачу відповідачу інших кредитних карток в матеріалах справи відсутні. Дослідивши умови укладеного між сторонами кредитного договору, розрахунок заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за його користування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення пені за порушення умов кредитного договору, то суд дійшов висновку, що підстави для її стягнення відсутні, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що між сторонами в належній формі і у передбачений законом спосіб досягнута домовленість щодо визначення її розміру та сплати. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, тобто вид, спосіб, розмір штрафних санкцій може бути визначений виключно законом або договором. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, в тому числі її розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на умови Генеральної угоди та Умови та правила надання продукта кредитних карт в ПриватБанку. Дослідивши зміст Генеральної угоди, суд дійшов висновку, що її умовами не передбачений розмір неустойки (пені, штрафів), який може бути стягнутий за невиконання умов договору. Згідно з п. 2.8 Генеральної угоди в разі порушення позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту, він має виплатити пеню за кожен день прострочення в розмірі, який вказаний в Умовах і правилах. Проаналізувавши зміст укладеної між сторонами Генеральної угоди, зокрема, безпосередньо назву - "Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт", назву Розділу 2 Генеральної угоди "Приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт", суд дійшов висновку, що відповідно до вказаної угоди відбулось приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Умови та правила надання продукту кредитних карт до позовної заяви не долучені. До позовної заяви представник позивача надав Витяг із Умов та правил надання банківських послуг. В той же час, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правили надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Зміст укладеної між сторонами 15.01.2014 Генеральної угоди жодним чином не свідчить про будь-яке приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які надані до позовної заяви, а відтак посилання на неї позивачем є безпідставним та не підтверджено матеріалами справи. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися судом як належний доказ, який підтверджує право банку на стягнення пені та визначення її розміру за неналежне виконання відповідачем умов договору. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17; від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17. Беручи до уваги викладене вище, дослідивши докази, надані позивачем на обґрунтування заявлених вимог, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2 319,97 грн та відсотків за користування кредитом в розмірі 2 412,72 грн, що разом становить 4 732,69 грн. В задоволенні позовної вимоги про стягнення пені слід відмовити за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 878,21 грн.

Outcome: approved