Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в Хмільницький міськрайонний суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 564058,98 гривень, 3% річних в сумі 19981,59 гривень з 28 грудня 2012 року до 4 березня 2014 року та понесених судових витрат. Позов мотивовано тим, що 5 грудня 2012 року [PERSON], [PERSON] взяли у нього в позику 41 000 євро, які зобов'язалися повернути до 28.12.2012 року. Оскільки договір позики одним із подружжя був укладений в інтересах сім'ї, то кошти які були отримані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказаний факт підтверджується розпискою власноруч написаною [PERSON] та підписаною ним та його дружиною [PERSON] Так як відповідачі у вказаний строк борг не повернули, а на його неодноразові прохання про добровільну сплату боргу не реагують. Так як заборгованість за договором позики станом на 4 березня 2014 року складає 564058,98 гривень, то відповідно 3% річних повинні бути розраховані з 28 грудня 2012 року до 4 березня 2014 року і складають 19981,59 гривеь. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що він на протязі деякого часу неодноразово позичав грошові кошти [PERSON], які той йому повертав, це було три-чотири рази, коли позичав, коли [PERSON] повертав та загальну суму не пам'ятає. 5 грудня 2012 року він на прохання [PERSON] позичив йому 40000 євро, які передав останньому у його офісі в кабінеті купюрами по 50 євро. Так як на той час [PERSON] залишався йому винен 1000 євро за попередніми позиками, то [PERSON] написав розписку, яку чомусь назвав договором, на 41000 євро. Розписку писав власноручно [PERSON], яку і підписав. Розписку також підписала [PERSON], яка заходила в кабінет. Про позику та передачу грошей у позику свідчить розписка, яку [PERSON] чомусь назвав договором. В даний час у Рівненському апеляційному господарському суді є господарський спір між ФОП [PERSON] і ПП "Сьомаківське", але той спір до позики 41000 євро, яка ним була надана [PERSON] в інтересах його сім'ї, не має ніякого відношення. Його заява в міліцію та наданні ним покази як потерпілим ніякого відношення до позики не мають. Заява писалася ним, а показання давалися ним в дійсності, але то стосувалося іншого спору з відповідачем і стосувалося зовсім іншої розписки. Також пояснив, що розписки, яку він мав на увазі коли давав показання внесені до протоколу його допиту як потерпілого у нього немає, для огляду суду її надати не може, де вона, в судовому засіданні пояснити не зміг. Представник позивача [PERSON] позов підтримала та пояснила, що зміст розписки наданої позивачем свідчить про передачу грошових коштів відповідачу [PERSON] в інтересах сім'ї саме за договором позики, а також підтверджує виникнення між сторонами правовідносин із договору позики. Все це відбувалося 5 грудня 2012 року. Кошти були одержані [PERSON] в інтересах сім'ї, про що свідчить підпис [PERSON] під розпискою, яка названа договором. Ця розписка ніякого відношення до господарського спору немає, а стосується саме позики 41000 євро. Так як у розписці вказана сума позики та є підпис позичальника, а дата під розпискою і підпис озикодавця не є істотними умовами договору позики, то договір позики між сторонами є укладеним і є підтвердженням отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] Відповідно до вимог закону та наведених розрахунків позивач має також право на стягнення трьох процентів річних від заборгованої суми за період з 28 грудня 2012 року по 4 березня 2014 року в сумі 19981,59 гривень. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що ніколи, жодного разу не позичав грошові кошти у [PERSON], ніяких стосунків з цього питання з ним не мав. В дійсності уклав договори між ПП "Сьомаківське", у якому є директором і власником, та ФОП [PERSON], про купівлю трактора та плуга. Перерахував за це [PERSON] 300000 гривень та передав 5000 євро. Так як у підприємства виникли фінансові труднощі, не міг своєчасно розрахуватися за договором. Восени 2012 року, коли точно вже не пам'ятає, він на вимогу [PERSON] написав розписку, відповідно до якої зобов'язався повернути [PERSON] 41000 євро заборгованості за трактор і плуг до 28 грудня 2012 року. На вимогу [PERSON] у розписку вписав прізвище своєї дружини, так як вона працювала на підприємстві, знайшов її і вона цю розписку підписала, хоча в кабінет не заходила. Через фінансовий стан підприємства повернути кошти у домовлені терміни не міг. [PERSON] звернувся через це в міліцію. Заява [PERSON] в міліцію та протокол його допиту все це підтверджують, в тому числі і те, що ніякої позики не було і грошей у [PERSON] він ніколи не позичав, не випадково, що сума і дата в розписці наданої [PERSON] в суд тав заяві в міліцію і протоколі допиту [PERSON], співпадають. Писав на прохання [PERSON] лише одну розписку, яка є в матеріалах справи і яка стосується заборгованості його підприємства за трактор і плуг, інших розписок не писав. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, позивач [PERSON] обманює суд. Вона [PERSON] до цього часу не бачила, ні вона, ні її чоловік ніколи грошей у [PERSON] не позичали. Розписку підписала на прохання чоловіка, зміст її розуміла і підпис під розпискою її, але ця розписка не свідчить про позику грошей. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнав та пояснив, що позивачем не надано доказів про виникнення правовідносин із позики, з розписки цього не вбачається, там не має вказівки про отримання відповідачами коштів у якості позики, немає дати отримання позики. Договір позики є укладеним з моменту передачі предмету позики, документів про це немає. Про обставини виникнення боргу відповідачів перед ним, [PERSON] виклав у заяві в міліцію та пояснив, надаючи показання слідчому. В господарському суді є спір між ФОП [PERSON] і ПП "Сьомаківське". Судом в судовому засіданні оглянуті письмові докази, зокрема: договір (а.с.59) - із змісту цього документа, який названий "договір", вбачається, що [PERSON] зобов'язується видати [PERSON] заборговану суму 41 тисячу євро до 28 грудня 2012 року, в чому він і дружина [PERSON] розписалися та засвідчили своїми підписами; заяву [PERSON] до Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області від 12.02.2013 року, зареєстровану у відповідному журналі за № 361 від 12.02.2013 року (а.с. 51), з якої вбачається вбачається, що [PERSON] просив прийняти міри до [PERSON] який зловживаючи своїм посадовим становищем здійснив привласнення належного йому майна на загальну суму еквівалентну 41000 євро; протокол допиту потерпілого [PERSON] від 12.02.2013 року слідчим Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] у кримінальному провадженні № 12013010330000117 (а.с.52-54), з якого вбачається, що [PERSON] під час допиту показав, що на даний час він є ФОП [PERSON], у його власності є трактор колісний. …навесні 2012 року до нього звернувся [PERSON], який хотів придбати цей трактор, але для цього він хотів випробувати його на своїй землі і після чого мав намір його придбати, тоді вони усно домовилися про ціну 75000 євро. … у травні місяці коли останній закінчив посівну він приїхав до [PERSON] так як хотів врегулювати питання щодо купівлі-продажу трактора, [PERSON] повідомив, що на даний час у нього коштів немає, але намір придбати трактор у нього є і він дав йому 5000 євро завдатку і вони з ним уклали договір купівлі-продажу умовою якого було те, що він виплатить мені решту коштів за трактор, коли збере урожай. Наступного разу він поїхав до нього коли був зібраний урожай, у серпні місяці 2012 року, … останній повідомив, що на даний час коштів також немає і він сказав, що придбає у мене ще плуг вартістю 11000 євро та протягом поточного місяця перерахує всі кошти за трактор і плуг. На його пропозицію він погодився, так як був впевнений у його серйозних намірах. В поточному місяці [PERSON] перерахував на його рахунок 300000 гривень. Після цього він знову поїхав до нього щоб вияснити причину значної недостачі коштів. Останній йому знову повідомив, що на даний час у нього немає коштів і він написав йому розписку про те, що до 28.12.2012 року він поверне йому решту коштів; постанову про закриття кримінального провадженні від 9.03.2013 року слідчого Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] у кримінальному провадженні № 12013010330000117 (а.с.56), з якої вбачається, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12013010330000117 від 12.02.2013 року закрито у зв'язку з відсутністю у діянні кримінального правопорушення, з тих підстав, що в діях [PERSON] не вбачається складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України, а відносини між ним та [PERSON] мають цивільно-правовий характер; договори купівлі-продажу від 3.08.2012 року укладені між ФОП [PERSON] і ПП "Сьомаківське" (а.с. 57,58), з яких вбачається, що між ФОП [PERSON] і ПП "Сьомаківське" укладені договори купівлі-продажу трактора за ціною 75000 євро та плуга за ціною 11000 євро, вказані договори підписали позивач у справі [PERSON] та відповідач [PERSON], як директор ПП "Сьомаківське". Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права, а розписка про отримання в борг грошових коштів за своє суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд, проаналізувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зокрема докази на аркушах справи 51, 52-54, 56, 57, 58, 59, виходячи із встановлених правовідносин, приходить до висновку про те, що договір на аркуші справи 59 за своїм змістом є розпискою із зобов'язанням про повернення заборгованих коштів. Проте із зазначеної розписки наданої позивачем [PERSON], не вбачається, що між сторонами укладено саме договір позики, що заборгованість у 41000 євро, яка виникла у [PERSON] перед [PERSON], виникла саме із договору позики, що між сторонами виникли правовідносини саме із договору позики, тобто, ця розписка не підтверджує укладання між сторонами договору позики та отримання [PERSON] від [PERSON] позики в розмірі 41000 євро. Таким чином позивачем у справі [PERSON] та його представником [PERSON] не доведено, що між позивачем [PERSON] та відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON], укладено договір позики і що саме за договором позики позивачі отримали грошові кошти в сумі 41000 євро, а відповідно і те, що між ними виникли правовідносини із договору позики Пояснення [PERSON] та його представника [PERSON] надані ними в суді спростовуються поясненнями відповідачів [PERSON], [PERSON], розпискою (а.с.59), заявою [PERSON] до Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області від 12.02.2013 року (а.с.51), протоколом допиту потерпілого [PERSON] від 12.02.2013 року слідчим Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] у кримінальному провадженні 12013010330000117 (а.с.52-54), та іншими зазаначеними у рішенні суду доказами, оціненими судом у їх сукупності. Так як позивачем та його представником не доведено існування заборгованості відповідачів за договором позики, виникнення та існування правовідносин із договору позики, то судом не може бути задоволено позові в частині стягнення трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем [PERSON] та його представником не доведено обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed