Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON], як представник за дорученням в інтересах [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вимоги заяви обґрунтував тим, що 26.03. 1998 року, дядько заявника - [PERSON] склад заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, а також належний йому житловий будинок, що знаходиться в с. Косівська Поляна, Рахівського району Закарпатської області та земельну ділянку, заповів заявнику та його батькові, яких вказано в заповіті як "[PERSON], 1973 року народження" та відповідно "[PERSON], 1945 року народження", кожному в рівній 1/2 частині. Даний заповіт було посвідчено секретарем виконкому Косівськополянської сільської ради 26.03. 1998 року за реєстраційним номером 90. На час звернення заявника до суду вищевказаний заповіт є дійсним, не скасованим та є зареєстрованим у спадковому реєстрі. [INFO], спадкодавець [PERSON], помер, а [INFO], помер батько заявника [PERSON], як один із спадкоємців за заповітом від 26.03. 1998 року. Дане спадкове майно прийняв у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р) заявник - [PERSON], як спадкоємець 1/2 частини спадкового майна за законом після смерті свого батька - [PERSON], [INFO]., оскільки на час відкриття спадщини мешкав разом з ним. У процесі оформлення заявником спадкових прав, виявилися певні розбіжності. Так згідно свідоцтв про народження, паспортів громадян України, заявник та його батько являються, відповідно, "[PERSON] 1973 р.н." та "[PERSON], 1945 р.н." Разом з тим, в заповіті № 90 від 26.03. 1998 року, спадкоємцями всього спадкового майна, зазначено спадкоємців як: "[PERSON], 1973 р.н." та "[PERSON], 1945 р.н." Заявник вважає, що посадова особа, яка посвідчувала заповіт, внесла у нього відомості зі слів заповідача, які фактично відрізняються від дійсних анкетних даних осіб, в користь яких від імені заповідача складено цей односторонній правочин. Встановлення вказаного юридичного факту дасть заявнику можливість в подальшому отримати свідоцтво про право на спадщину. На час звернення до суду заповідач помер, вирішення цього питання іншим шляхом не являється можливим, у зв'язку з чим, просить суд встановити юридичний факт, згідно якого заповіт, складений 26.03. 1998 року від імені [PERSON], 1927 року народження, що мешкав у [ADDRESS], яким заповідач заповів все своє майно [PERSON], 1945 р.н. та [PERSON], 1973 р.н. Судові витрати залишити за заявником. Представник заявника [PERSON], в судовому засіданні, вимоги заяви підтримав, просить таку задовольнити. Заслухавши представника заявника, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [INFO], помер громадянин [PERSON], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.08. 2014 року. 26.03. 1998 року, померлий [PERSON], склав заповітне розпорядження, згідно якого, все своє майно, в тому числі і належний йому житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, заповів заявнику та його батькові. Однак, як вбачається з самого заповіту № 90 від 26.03. 1998 року, спадкоємців майна померлого, зазначено помилково як "[PERSON], 1945 р.н." та "[PERSON], 1973 р.н.", що на даний час унеможливлює оформлення ними своїх спадкових прав, через наявні розбіжності у прізвищі спадкоємців. Відповідно до п. 6 ст. 256 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються справи про встановлення юридичного факту, - належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце та час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем та часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER], виданого повторно 08.08. 2014 року, паспорта громадянину України серії [NUMBER], виданого Рахівським РВ УМВСУ в Закарпатській області 09.11. 2012 року, заявник значиться як [PERSON], [INFO]. Так само, згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 00014547969 від 07.10. 2014 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER], батько заявника значиться як [PERSON], [INFO], який згідно вищевказаного заповіту, являється спадкоємцем 1/2 частини спадкового майна померлого [PERSON]. Так, за правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження ,місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В даному випадку, заявник просить встановити належність йому саме документа, який є правовстановлюючим для оформлення своїх майнових прав - отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У відповідності до п.6 "Порядку скасування чи зміни заповіту" Глави ІІІ "Посвідчення заповіту, внесення змін до нього та скасування" розділу ІІ "Порядку вчинення окремих нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02. 2012 року, порядок внесення змін до заповіту, який визначений законодавцем, не передбачає внесення до нього змін без відповідної волі заповідача. Отже, враховуючи, що на час звернення до суду, спадкодавець [PERSON], помер, вирішення даного питання у позасудовому порядку не являється можливим, суд вважає, що заяву слід задовольнити.

Outcome: approved