Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

11.03.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 10.07.2014 року позивач уклав із відповідачем договір банківського вкладу (депозиту) №58-в-17/328920. Згідно умов договору загальна сума вкладу (депозиту) складає 40000,00 грн. Позивач зазначає, що на виконання п. 3.l.1. частини 3 Договору, Банк прийняв 10.07.2014 р., а вкладник передав в управління Банку грошові кошти у сумі 40000,00 грн. на строк з 10.07.2014 р. по 08.01.2015 р. включно зі сплатою процентів. Відповідно до умов Договору, Банк нараховує відсотки вкладнику на вклад з розрахунку 24,5% річних щомісячно, шляхом зарахування на поточний банківський рахунок, операції з яким здійснюються з використанням платіжної картки, відкритий в Банку. Позивач вказує, що 06.01.2014 р. він звернувся до Банку із заявою про повернення вкладу (депозиту). 08 січня 2015 року було перераховано на банківську карточку позивача №5351 3012 1007 3447 кошти у сумі 39991,28 грн. як повернення депозиту та в той самий час ще 6,71 грн. як відсотки по договору, але фактичного повернення депозиту не сталося внаслідок неможливості вільного розпорядження позивачем своїм майном - грішми на рахунку банківської картки. Позивач зазначає, що він багато разів намагався звернутись до представників ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" за телефоном, усно та письмово але відповіді по суті питання не отримав. Станом на 10 березня 2015 року відповідачем сплачено 23575 грн. Залишок вкладу складає 16425,03 грн., який не повернуто до цього часу. Позивач зазначає, що на неодноразові звернення позивача працівники Банку відповідають, що немає можливості сплатити дану суму, оскільки немає готівки і за допомогою банкомата також неможливо отримати цю суму, з тієї самої причини. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договору, норми чинного законодавства та права позивача як споживача. Пунктом 3.1.4 Частини 3 Договору передбачено, що повернення вкладу та нарахованих процентів вкладнику повинно бути здійснено повністю. У відповідності до положень Закону України "Про захист прав споживачів" позивач просить стягнути з відповідача пеню в загальному розмірі 930,97 грн., а також інфляційні нарахування в сумі 342,40 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 200,54 грн. в порядку ст. 625 ЦК України. Крім того, посилаючись на положення ст. 22 ЦК України позивач просить стягнути 1604,38 грн. неотриманої (упущеної) вигоди зазначаючи, що 08 січня 2015 року після отримання коштів від закінчення договору банківського вкладу (депозиту) №58-B-17/328920 та отримання коштів в сумі 40000 грн. він планував розмістити їх в іншому банку під 24% річних (які діяли станом на 10.01.2015 року). Також з урахуванням положень ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач просить стягнути завдану йому моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. зазначаючи, що дії Банку які виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору, завдали позивачу душевні страждання і переживання, яких він зазнав у зв'язку з протиправними діями відповідача. Так, укладаючи договір банківського вкладу та довіряючи свої грошові кошти даній фінансовій установі, позивач розраховував на порядність і чесність Банку, дотримання Банком всіх умов і положень договору. Позивач зазначає, що відмова в поверненні частини вкладу порушила плани позивача в частині розпорядження власними грошовими коштами, стало для нього сильним шоком від нахабства і незаконності дій по відношенню до своїх вкладників - людей, які повірили Банку в період нестабільної політичної та економічної ситуації в країні і довірили свої особисті кошти, тим самим забезпечивши фінансовій установі запас ліквідності в один із найважчих економічних моментів, а у відповідь отримали невдячність, і недбале ставлення до виконання Банком зобов'язань за договором. Крім того, позивач зазначає, що є єдиним членом родини який отримує дохід і він розраховував на розпоряджання цими коштами після закінчення строку дії договору, проте неправомірні дії відповідача здійснили негативний вплив на психологічний стан позивача, оскільки він весь час переживав і нервував з приводу нестачі коштів на належне утримання родини. 28.04.2015 року позивач звернувся до суду з заявою в якій уточнив позовні вимоги та зазначив, що станом на 10 березня 2015 року відповідачем сплачено 23575 грн. і залишок вкладу складав 16425,03 грн. Станом на 01 квітня 2015 року відповідачем сплачено 25874,2 грн. і залишок вкладу складає 14125,80 грн., який не повернуто до цього часу. З урахуванням проведеного позивачем нового розрахунку станом на 12.05.2015 року, позивач просить стягнути з відповідача 2530,87 грн. пені, 3332,50 грн. інфляційних нарахувань, 3% річних від простроченої суми у розмірі 160,81 грн., 3261,36 грн. неотриманої (упущеної) вигоди та 25000 грн. моральної шкоди. Крім того, позивач просить зобов'язати відповідача виплатити йому суму стягнутої судом заборгованості через касу відділення №19 ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" розташованого по вул. Миропільській, 3 в м. Києві. Мотивуючи вимоги про стягнення вказаного розміру моральної шкоди, позивач додатково зазначає, що є єдиним годувальником у родині з чотирьох осіб, має двох дітей 16 та 25 років - студентів, які навчаються на платній основі в учбових закладах і через різкий стрибок цін в країні на всі товари з серпня 2014 року матеріальний стан позивача різко погіршився. Позивач вказує, що є військовим пенсіонером і весь час знаходився на державній військовій служби, захищаючи інтереси держави, а також має статус ветерана військової служби та учасника бойових дій. Протизаконні дії до позивача з боку ПАТ КБ "Фінансова ініціатива", залишили у позивача глибоку душевну травму. Позивач зазначає, що в цілому з січня 2015 року у нього погіршився стан здоров'я у вигляді підвищення тиску, порушення сну, стану пригнічення за особисту громадянську незахищеність як з боку комерційної установи так і державних органів. Як вказує позивач, він сподівався, що з отриманням позовної заяви представники ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" зв'яжуться з ним щодо досягнення мирової угоди не закінчуючи справу судом, але цього не сталось. Вказуючи на навмисне та тривале знущання з боку ПАТ КБ "Фінансова ініціатива", наявність душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, приниженні честі та гідності, а також ділової репутації моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн. за кожній місяць невиплати боргу. До початку судового розгляду до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. В матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача проти заявленого позову за змістом яких відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що в зв'язку з останніми політичними подіями в країні, посилився відтік (зменшення) депозитних коштів (вкладів) населення (фізичних осіб) в Банку, що призвело до погіршення фінансового стану Банку. 10 липня 2014 року між Банком та Позивачем був укладений договір банківського вкладу №58-в-17/328920. На депозитний рахунок [NUMBER] позивач вніс вклад в сумі 40000,00 грн. на умовах повернення вкладу 06 січня 2015 року (п. 2 Договору). За умовами п. 3.1.4. Договору Банк зобов'язався повернути повністю вклад та нараховані проценти у "Дату повернення" зазначену у п. 2 цього договору, шляхом перерахування на власний поточний рахунок позивача [NUMBER] з використанням спеціального платіжного засобу ("СПЗ" "картка"), відкритого у Банку на підставі письмової заяви Вкладника, підтвердивши повернення вкладу. Умови повернення вкладу сторони Договору узгодили в розділі 4 Договору. Так, у п. 4.2. Договору Банк і Вкладник дійшли згоди про те, що остаточний розрахунок Банку з Вкладником "повернення суми вкладу" у "Дату повернення" здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок позивача [NUMBER] з використанням спеціального платіжного засобу. Відповідач зазначає, що випискою по поточному рахунку позивача [NUMBER] підтверджуються, що Банк 08 січня 2015 року в зв'язку закінченням строку дії договору банківського вкладу, зарахував суму вкладу 40000,00 грн. на поточний рахунок позивача [NUMBER]. Крім того, відповідач зазначає, що Банк нараховує і сплачує проценти на залишок коштів на поточному рахунку позивача [NUMBER] згідно умов договору про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу. Відповідач стверджує, що підписуючи Договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку [NUMBER], позивач ознайомився та погодився з викладеною пропозицією Банку щодо обслуговування вкладу на умовах, встановлених цим Договором та Правилами користування електронними платіжними засобами ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", доступними для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщенні відділень Банку, а також на Інтернет-сайті Банку, та погодився з ними. Позивач своїм підписом підтвердив, що сторони досягли згоди з усіма істотними умовами, які викладені в цьому Договорі та Правилах. Розділом 4 Правил встановлено, що з метою зниження фінансових ризиків при проведенні операцій з використанням електронного платіжного засобу, Банк має право встановлювати для всіх держателів добові ліміти здійснення операцій по ЕПЗ та змінювати їх в односторонньому порядку на власний розсуд. Про встановлення добових лімітів та/або їх зміну Банк повідомляє на офіційному Інтернет - сайті та у відділеннях Банку (в доступних для клієнта місцях) в термін, встановлений Договором про відкриття поточного рахунку та обслуговування ЕПЗ. Відповідач вважає, що жодних доказів того, що позивач не має реальної можливості розпоряджатися коштами на вказаному поточному рахунку за допомогою електронного платіжного засобу (картки) в матеріалах справи немає, а отже стягнення депозитних коштів на користь позивача не відповідає фактичним обставинам справи. На думку відповідача, позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення з Банку суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, не надано жодного належного процесуального доказу (довідки Держкомстату про індекс інфляції за відповідний період), а отже позивач переконливо не доводів ці обставини, що унеможливлює задоволення цих позовних вимог на підставі рішення суду. Також за твердженням відповідача, три проценти річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не обґрунтовані будь-якими доказами. Банк здійснює обслуговування позивача відповідно до чинного законодавства України, що стосується банківської діяльності та умов Договору та Правил, тому, на думку відповідача, позовні вимоги позивача є повністю безпідставними і такими що не підлягають до задоволення на підставі рішення суду. Також обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного аргументу, щодо заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, та відсутні будь-які обґрунтування вимог як щодо наявності такої шкоди, взагалі, так і щодо визначення її розміру, а жодної з вказаних у ст. 23 ЦК України обставин відповідачем зумовлено не було. Таким чином, на думку відповідача, позивачем жодним чином не доведено належними процесуальними доказами обставини щодо протиправності дій Банку щодо невиконання умов договору банківського вкладу та договору на відкриття і обслуговування поточного рахунку [NUMBER] з використанням спеціального платіжного засобу. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.07.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу №58-в-17/328920 на суму 40000,00 грн. з процентною ставкою 24,5% річних та датою повернення вкладу 06.01.2015 року (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Як вбачається зі змісту виписки по особовим рахункам, 06.01.2015 року на рахунок позивача було перераховано 39991,28 грн. як повернення депозиту та відсотки по договору вкладу на загальну суму 616,19 грн. (а.с. 26-32). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Грошовими зобов'язаннями законодавець визначає такі правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Законом України "Про банки і банківську діяльність" поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання. Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 у за №1256/8577. Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)]. Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. ( п.1.2. Положення). Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові ВСУ № 6-140 цс/13 від 25.12.2013 зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Неможливість розпорядження позивачем перерахованими на його рахунок відповідачем коштами підтверджується випискою по рахунку приватного клієнта в якій зазначено опис операції "блокування по картці" (а.с. 6), копіями наданих позивачем чеків з банкоматів про відхилення здійснення операції та перевищення лімітів на зняття (а.с. 41), а також листами Банку від 06.02.2015 року та 06.03.2015 року в яких йдеться, що банк вживає всіх необхідних заходів щодо невідкладеного вирішення ситуації викладеної у зверненні позивача та просить вибачення за тимчасові незручності (а.с. 46, з.б.а.с. 46). Отже, за наведених обставин, враховуючи зміст викладених норм чинного законодавства України та правову позицію вищої судової інстанції, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача залишку по вкладу за укладеним між сторонами договором банківського вкладу. Стосовно розміру залишку вкладу суд вважає, що він має бути стягнутий у сумі визначеній позивачем в розмірі 14125,80 грн., оскільки за змістом наданої відповідачем виписки по особовому рахунку, вихідний залишок становить 16204,23 грн. (з.б.а.с. 26), тож суд діючи в межах заявлених позовних вимог враховує, що за даними відповідача залишок є більшим і відповідачем будь-якими доказами не підтверджено, що станом на час вирішення справи залишок змінився і є меншим ніж 14125,80 грн. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням положень наведеної норми та встановлених судом обставин вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань на 3% річних від простроченої суму є законними. Розрахована позивачем сума інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми перевірена судом, не вірності розрахунків не виявлено, тож до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 3332,50 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 160,81 грн. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору банківського вкладу. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання щодо повернення частини банківського вкладу, суд приходить до висновку, що такі вимоги також підлягають до задоволення в повному обсязі, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.ст. 549, 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору банківського вкладу, позивач та відповідач не узгодили питання сплати неустойки (пені) за прострочення відповідачем повернення суми вкладу. Не передбачений розмір неустойки і нормами Цивільного кодексу України, які регулюють відносини сторін по договору банківського вкладу. При цьому, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Здійснюючи розрахунок пені за несвоєчасне повернення частини грошового вкладу, позивач вказану норму закону застосував не вірно та розрахував неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Проте, суд здійснивши власний розрахунок встановив, що заявлена до стягнення сума пені повністю покривається розміром розрахунку пені здійсненим за правилами ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" і за таких умов підстав для відмови у замовленні вимоги про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені в сумі 2530,87 грн. суд не вбачає. За змістом положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, позивач посилаючись на те, що у зв'язку з невчасним повернення частини вкладу йому було завдано матеріальних збитків у вигляді неотриманого прибутку враховуючи, що він мав намір розмістити ці кошти у іншому банку під 24% річних, жодним чином не довів дійсної наявності такого виду збитків та їх розміру. Так, суду не надано доказів на підтвердження дійсного наміру позивача вкласти отримані від відповідача кошти в іншій банк, наприклад, попередніх договорів з таким банком або ж бланків таких договорів, заяв чи анкет про приєднання до типового договору, з яких можна було б зробити однозначний висновок про наявність дійсного наміру позивача вчинити такі дії. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди. За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що позивачу дійсно було завдано моральної шкоди, яка виявилась в душевних стражданнях через неправомірну поведінку відповідача, що виявилась у безпідставному неповерненні позивачу частини грошового вкладу, що призвело до необхідності звернень в різні державні та правоохоронні органи, що в свою чергу безсумнівно призводить до нервової напруги та переживань. При цьому, з урахуванням принципів розумності, співмірності і справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди визначивши його у сумі 1500,00 грн. Стосовно вимог про виплату суми боргу через касу відділення №19 ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" суд вважає, що такі вимоги не можуть бути задоволенні, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема ст. 16 ЦК України. Крім того, питання порядку виплати стягнутих на користь позивача сум вирішуються в межах виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження". На підставі викладеного,

Outcome: partial