Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «ПриватБанк» про стягнення коштів, в якому просив зобов'язати відповідача Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відновити роботу всіх банківських рахунків, відкритих на його ім'я, та зняти всі обмеження на ім'я [PERSON] у ЗАТ КБ «ПриватБанк» та поновити [PERSON] у всіх правах, як клієнта банку. Ухвалою суду від 17 листопада 2015- року позов [PERSON] - залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків. 02 грудня 2015 року позивачем [PERSON] було подано на адресу суду заяву про зміни та доповнення до позовної заяви, в якій останній просив зобов'язати ЗАТ КБ «ПриватБанк» виконати обов'язок щодо списання з картрахунку в гривні: [NUMBER] та [NUMBER], які відкриті на ім'я [PERSON], грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій відповідно до Правил Міжнародних платіжних систем. 17 березня 2016 року позивачем [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив зобов'язати відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити проведення фінансових операцій по картрахункам в гривні [NUMBER] та [NUMBER], відкритих на ім'я [PERSON], відповідно до Правил Міжнародних платіжних систем. Так, 23 травня 2016 року позивачем подано на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив визнати дії відповідача щодо відмови у видачі власних коштів [PERSON] - протиправною та стягнути з відповідача ПАТ «Комерційного банку «ПриватБанк» на користь позивача 2753,68 грн., 110,8 Євро, 82,54 доларів США особистих коштів позивача з поточних та депозитних рахунків, а також нарахованих відсотків по ним, зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити проведення фінансових операцій по картрахункам в гривні: [NUMBER] та [NUMBER], відкритих на ім'я [PERSON], відповідно до Правил Міжнародних платіжних систем та зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» відшкодувати витрати на послуги адвоката у розмірі 3000,00 грн.. 06 вересня 2016 року позивачем [PERSON] уточнено позовні вимоги, у відповідності до поданої заяви останній просив визнати дії відповідача щодо відмови у видачі коштів позивача - протиправними, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі 550,13 грн. та зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити проведення фінансових операцій по картрахункам в гривні [NUMBER] та [NUMBER], відкритих на ім'я [PERSON] відповідно до Правил Міжнародних платіжних систем, та стягнути судові витрати на послуги адвоката Гостіка Е.В. у розмірі 3 000,00 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в дане судове засідання не з'явився, але надав на адресу суду заяву в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, при цьому, в судовому засіданні 17 березня 2016 року позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відовити в їх задоволенні в зв'язку з безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що до задоволення не підлягає за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що позивач [PERSON] з 2013 року являється клієнтом банку КБ «ПриватБанк» з 2013 року та на його ім'я в даній банківській установі відкрито ряд рахунків, а саме: -№ [NUMBER] залишок 2203,55 грн.; -№ [NUMBER] залишок 550,13 грн. та депозитні рахунки, а саме: -№ [NUMBER] в Євро згідно договору № SAMDNWFD0070604598400, оформленого 01.05.2015 року, залишок станом на 23.05.2016 року в сум 110,8 євро; -[NUMBER] в доларах США згідно договору № SAMDNWFD0070714071000, оформленого 12.07.2015 року, залишок станом на 23.05.2016 року в сумі 82,54 доларів США. Частиною 1, 2, 5 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права і обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Так, ч.1 ст. 14 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, анкета - заява на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 02.04.2013 року, позивач тим самим уклав з позивачем договір, який відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання ( а.с.134-135). Згідно анкети - заяви, яка підписана [PERSON], останній погодився на укладення договору КБ «ПриватБанк» та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банківської установи. В судовому засіданні позивачем вказувалось про те, що 10 вересня 2015 року ним було виявлено, що у нього існують обмеження по роботі з рахунками, а саме: не можливо здійснити операцію по зняттю коштів з поточного рахунку № [NUMBER] готівкових коштів та провести операцію з транзакції через ПРИВАТ 24. При цьому, стороною позивача вказувалось про те, що жодних попереджень на його адресу з боку банку щодо обмеження в роботі по його рахункам він не отримував. В зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до оператора кол - центру ПриватБанк, де останньому було повідомлено, що рахунки заблоковані службою безпеки ПриватБанку для деяких перевірок і будуть розблоковані протягом місяця. В судовому засіданні позивачем вказувалось про те, що він неодноразово звертався до кол - центру Приватбанку протягом місяця і врешті - решт ним було отримано інформацію, що всі його рахунки, включаючи депозитні рахунки та поточні, заблоковано остаточно. В обгрунтування своїх тверджень позивачем вказувалось про те, що на його лист, направлений електронною поштою 25.09.2015 року до Служби підтримки, щодо обмежень в роботі рахунків [PERSON], останньому відповідачем було надано відповідь від 25.09.2015 року про те, що позивач має звернутися до суду або правоохоронних органів, при цьому будь-яких пояснень щодо підстав блокування роботи рахунків надано не було. В зв'язку з неотриманням обґрунтованої відповіді зі сторони відповідача, [PERSON] повторно звернувся до банку з проханням повідомити причини блокування його рахунків, відкритих у даній банківській установі. На що, 20.10.2015 року листом КБ «ПриватБанк» було роз'яснено Умови та Правила надання банківських послуг, при цьому не надавши жодної відповіді на поставлені питання в листі про підстави блокування картрахунків позивача тому, зважаючи на вказані обставини, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом, як споживач чиї права, як клієнта, порушувались банком. Так, судом встановлено, що 03.09.2015 року Банком було ініційовано проведення службового розслідування, в ході якого здійснювався детальний аналіз всієї викладеної інформації. За результатами проведеного розслідування встановлено, що за допомогою терміналів самообслуговування на належну Позивачеві картку [NUMBER] вносились банкноти з ознаками значного зношення/пошкодження, а саме були забруднені синім розчином. Після поповнень картки грошовими коштами, Позивач за допомогою кас відділень Банку та банкоматів знімав з даної картки для виплат кошти. В ході судового розгляду стороною відповідача вказувалось про те, що в результаті дій Позивача, Банк зазнав значних матеріальних збитків, так як картка поповнювалась значно зношеними/пошкодженими банкнотами, а знімались кошти платіжними готівковими банкнотами. Відповідно до п. 6 «Правил визначення платіжних ознак та обміну банкнот, розмінних та обігових монет національної валюти України», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 23.10.2013 № 422 (далі - Правила № 422), значно зношеними/пошкодженими банкнотами є банкноти, забруднені спеціальним розчином унаслідок несанкціонованого втручання в спецпристрій для зберігання цінностей. Згідно п. 9 Правил № 422, фізичні та юридичні особи не мають права приймати банкноти, забруднені спеціальним розчином унаслідок несанкціонованого втручання в спецпристрій для зберігання цінностей, за всіма видами платежів та для переказів. Банки зобов'язані вилучати банкноти, забруднені спеціальним розчином унаслідок несанкціонованого втручання в спецпристрій для зберігання цінностей, під час приймання готівки від фізичних і юридичних осіб за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів і в установленому порядку передавати їх для проведення розслідувань та відповідних досліджень до правоохоронних органів. В судовому засіданні стороною відповідача вказувалось про те, що на виконання вищезазначених вимог законодавства України, Банком було вилучено банкноти забруднені синім розчином та з метою проведення дослідження на предмет значної зношенності банкнот, які передані до Національного Банку України. Так, у відповідності до вимог пункту 17 розділу XII Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 22 липня 2014 року N 435, із змінами (далі - Інструкція N 435), банки зобов'язані вилучати під час приймання готівки від фізичних і юридичних осіб або в разі їх звернення щодо обміну банкнот гривень, які мають пошкодження у вигляді загального або локального (плями) забруднення різного кольору (уключаючи те, що можна помітити в ультрафіолетових променях), і в установленому порядку передавати їх як сумнівні до уповноважених підрозділів Національного банку для проведення досліджень. Експерт уповноваженого підрозділу Національного банку досліджує пошкоджені банкноти та на підставі результатів досліджень з урахуванням інформації про застосовані окремими банками способи пошкодження банкнот складає відповідний акт про дослідження сумнівних банкнот, у якому обов'язково зазначаються встановлені ознаки пошкодження банкнот та робиться висновок (у разі встановлення) про їх пошкодження спеціальним розчином або в інший спосіб відповідно до Інструкції. На підставі результатів дослідження про факт вилучення з обігу банкнот, які могли бути викрадені зі сховищ банків, територіальні управління інформуватимуть правоохоронні органи. Банкноти, визнані за результатами дослідження навмисно пошкодженими спеціальним розчином або в інший спосіб, застосований банками і територіальними управліннями, які зберігаються в територіальних управліннях до їх передавання у встановленому порядку правоохоронним органам для проведення відповідних розслідувань. У відповідності до статті 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно преамбули Закону України "Про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержанних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" цей закон спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та забезпечення формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної інформації, що дає змогу правоохоронним органам України та іноземних держав виявляти, перевіряти та розслідувати злочини, пов'язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями. Положенням статті 1066 ЦК України визначено, що банк має право користуватися грошовими коштами на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону України "Про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню теротизму" суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені статтями 15 та 16 цього Закону, та зобов'язаний зупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це Спеціально уповноважений орган. Таким чином, наведеними вище нормами закону визначено виключні випадки зупинення операцій по картці і даний перелік підстав носить виключний характер, а саме: 1) у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені статтями 15 та 16 цього Закону; 2) якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції. Так, судом встановлено, що банківською установою було здійснено зупинення проведення фінансових операцій [PERSON] через здійснення незаконної фінансової операції з отримання коштів шахрайським способом на свою користь, у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 16 (невідповідність фінансової операції характеру та змісту діяльності клієнта) та ст. 17 Закону України "Про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаннях злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Судом встановлено, що 14.10.2014 р. Закон України "Про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаннях злочинним шляхом, або фінансуванню теротизму" втратив чинність, натомість прийнято Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Відповідно ст. 16 зазначеного Закону Фінансова операція підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу, якщо у суб'єкта первинного фінансового моніторингу виникають підозри, які ґрунтуються, зокрема, на: - критеріях ризиків, визначених самостійно суб'єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; - встановленні за результатами проведеного аналізу факту (фактів) невідповідності фінансової (фінансових) операції (операцій) фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта; - типологічних дослідженнях у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, підготовлених та оприлюднених спеціально вповноваженим органом. Відповідно ст. 17 Закон України "Про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержанних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи та норм закону, які регулюють дані правовідносини дії відповідача по зупиненню фінансових операцій по картковим рахункам [PERSON] є такими, що узгоджуються з вимогами Закону України "Про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержанних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Згідно пункту 1.1.5.15. Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» http://www.privatbank.ua у мережі Інтернет, які є невід'ємною частиною Договору, Клієнт несе відповідальність перед Банком за збиток і витрати, понесені Банком в результаті порушення Клієнтом умов або положень Договору або законодавчих чи нормативних актів. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанк має право: - відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску картки в разі надання ним в заяві неправильної інформації, нестійкого фінансового стану або наявності інших даних, що свідчать про неможливість видачі (перевипуску) картки цій особі; - призупинити дію картки, а також відмовити в продовженні строку дії картки в разі здійснення операцій, що суперечать інтересам клієнта або банку, з використанням картки або нанесеної на неї інформації; - призупинити здійснення розрахунків за карткою (заблокувати картку) і/або визнати картку недійсною в разі порушень держателем або довіреною особою вимог законодавства України, умов договору, Умов і Правил надання банківських послуг і/або в разі виникнення овердрафту; - призупинити або припинити дію картки, відмовити в продовженні, заміні або видачі нової картки чи доручити будь-якому учаснику міжнародних платіжних систем вилучити картку, якщо: - держатель (довірена особа) умисно неправильно повідомив банку про себе та/або своїх відносин з іншими банками або приховав відомості, раніше невідомі банку та не враховані під час розгляду заяви на відкриття карткового рахунку; - держатель понад один раз допустив прострочення погашення мінімального обов'язкового платежу; - держатель понад один раз звертався в банк і блокував картку та при цьому за карткою до моменту її фактичного блокування в системі авторизації банку та поміщення до стоп-листка здійснювалися операції, від яких пізніше держатель відмовився. При цьому, слід звернути увагу, що у відповідності до ст.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Судом встановлено, що банківською установою було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки ( електронного платіжного засобу), держателем якого є [PERSON], на підставі висновку службового розслідування від 03.09.2015 року. Умовами та Правилами банківських послуг, а саме п.1.1.3.2.2. визначено, що КБ «ПРИВАТБАНК» у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору та/або у разі виникнення овердрафта Банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній Банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за Договором. При цьому, згідно п. 1.1.3.2.13. Умов та Правил банківських послуг «ПРИВАТБАНК» має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій. Так, пунктом 12 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 визначено, що емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронною платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжною засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Відповідно до ст. 64 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" банк в тому числі здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті. Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансових операцій у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Так, п. 1.1.5.13 Умов та Правил банківських послуг Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. Пунктом 2.1.1.7.3. визначено, що у разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі, Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесеними на карті даними. Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини справи та дійсні обставини вчинення дій ПАТ КБ «ПриватБанк» у вигляді зупинення проведення операцій по карткових рахунках відкритих на ім'я [PERSON], суд приходить до висновку, що твердження позивача про протиправність дій з боку банківської установи є безпідставними та неспроможними, оскільки в ході судового розгляду справи стороною позивача не було надано жодних належних та допустимих доказів на предмет спростування встановлених вище обставин. При цьому, слід звернути увагу, що на виконання вимог ухвали суду від 30 вересня 2016 року, про витребування доказів, ПАТ КБ «ПриватБанк» надано уточнену інформацію, в якій вказано, що у даній банківській установі відкрито кредитну картку 5211 5373 5112 5047 на ім'я [PERSON]. Станом на 01.11.2016 року на даному картковому рахунку знаходяться кошти у розмірі 550,13 грн. ( а.с.192). Таким чином, станом на 01.11.2016 року банківською установою кошти на карткових рахунку № [NUMBER] в сумі 2203,55 грн. та на депозитних рахунках № [NUMBER] в Євро, згідно договору № SAMDNWFD0070604598400, оформленого 01.05.2015 року, залишок на 23.05.2016 року на суму 110,8 євро; [NUMBER] в доларах США, згідно договору № SAMDNWFD0070714071000, оформленого 12.07.2015 року, залишок на 23.05.2016 року на суму 82,54 доларів США повернуті [PERSON] та скасовано заходи обмеження щодо користування даними картковими рахунками. Положенням ст. 1074 ЦК України визначено, що обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією ( відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розпорядження зброї масового знищення, передбачених законом. Статтею 60 ЦК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, позивач [PERSON] оформивши картковий рахунок, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно п.1.1.3.2.13 якими передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунок клієнта і у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій. При цьому, позивачем в ході судового розгляду справи не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів на предмет спростування підозр, та джерела походження коштів, що стало підставою для вчинення відповідачем даних обмежень, які узгоджуються з нормами чинного законодавства, що в свою чергу свідчить про безпідставність позовних вимог [PERSON]. Поряд з цим, безпосередньо [PERSON] не заперечувалось факту поповнення карткового рахунку, відкритого на його ім'я, значно зношеними, пошкодженими банкнотами, а саме забрудненими синім розчином, та отримання через банкомат платіжних готівкових коштів, що в свою чергу підтверджує висновки суду щодо використання [PERSON] банку для проведення незаконних операцій. Таким чином, дії Банку повністю узгоджуються з законодавством щодо запобіганню легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, та вимог діючого Договору між Клієнтом і Банком, а тому не можуть бути визнані судом протиправними і такими, що порушують права Клієнта. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України визначено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Згідно Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17.10.2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат , вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у рамках дії Закону України «Про захист прав споживачів», де позивачі звільняються від сплати судового збору. Так, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, в зв'язку з чим підлягає віднесенню, з урахуванням правил та положень ст. 88 ЦПК України відшкодування за рахунок держави в розмірі у відповідності до ставок про сплату судового збору за вимогу немайнового характеру згідно Закону України « Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed