Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: належності заявника до національності - полька. При цьому посилається на те, що встановлення факту приналежності заявника до національності полька необхідно для збереження національної ідентифікації, також без внесення змін до актового запису заявника, а також актових записів доньки [PERSON] та сина [PERSON], оскільки останні з формальних підстав не мають можливості отримати Карту поляка та в повній мірі продовжувати власну активність щодо встановлення національної ідентичності, вивчення культури та традицій національної меншини. Представник заявника надав суду клопотання, згідно якого просив розглядати цивільну справу за відсутності заявника також зазначив, що викладені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи [PERSON] районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, згідно надісланої на електронну адресу суду заяви просив розглядати справу за відсутності представника заінтересованої особи. Суд ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Так, 15 серпня 2017 року заявник звернулася з заявою до [PERSON] районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, по якій просила внести зміни до свого актового запису та актових записів сина [PERSON] [PERSON] та доньки [PERSON], змінивши національність з українців на поляків. [PERSON] районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.08.2017 року № 45-117 заявнику було відмовлено в задоволенні вищезазначеної заяви з порадою звернутися для вирішення даного питання до суду. У своїй заяві [PERSON] стверджує, що дізналася від свого покійного батька [PERSON], згідно копії свідоцтва про народження заявника від 14 жовтня 2017 року серії ІІ-БП № 452690, що він сам і його батько за національністю поляки. Батько [PERSON] приховував цей факт, оскільки побоювався переслідувань, як представник національної меншини. Дід заявника [PERSON] був за національністю поляком, мешкав у місті Конотопі Сумської області. У 1903 році в діда та бабки заявника народився батько [PERSON]. У 1905 році після початку повстань у Польші, які тривали до 1907 року і у звязку із тим, що дід заявника приймав участь у акціях польської діаспори міста, діда та інших членів діаспори депортували до Сибіру, звідки він не повернувся. Під час переоформлення документів після Громадянської війни, піклувальники батька [PERSON], вказали його національність як «українець». З копії свідоцтва про народження від 14 жовтня 2017 року серії ІІ-БП № 452690 вбачається, що 29.07.1934 році, від батьків [PERSON] та [PERSON] народилася заявник [PERSON], про що Відділом ЗАГС Конотопського міськвиконкому Сумської області був зроблений відповідний запис № 308. Батько - [PERSON], у графі національність, зазначений як «українець». Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 28 січня 1988 року серії І-БП № 454253, заявник одружилася з [PERSON], про що Відділом ЗАГС Конотопського міськвиконкому Сумської області був зроблений відповідний запис № 145 від 21.05.1960 року. Відповідно до копії Свідоцтва про народження від 11 лютого 1974 року серії І-БП № 302477, народився син заявника - [PERSON], про що Відділом ЗАГС Конотопського міськвиконкому Сумської області був зроблений відповідний запис № 135 від 11.02.1974 року, у якому заявник зазначена, як мати та вказана її національність як «українка». Унаслідок зміни національності батька заявника [PERSON], з національності «поляк» на невірну «українець», у актовому записі про народження [PERSON] була вказана національність її батька, тобто «українка», таким чином 12.03.1961 року в заявника народилася донька [PERSON], про що Відділом ЗАГС Конотопського міськвиконкому Сумської області був зроблений відповідний запис № 189 від 04.04.1961 року. Згідно копії свідоцтва про народження доньки від 07.03.1979 року серії І-БП № 474669, національність заявника зазначена як «українка». При реєстрації народження сина заявника [PERSON] та доньки [PERSON], національність заявника також зазначена як «українка». Заявник стверджує, що інформація щодо її польського походження не приховувалася в родині, вона та її рідні ідентифікують себе як поляки, вивчають культуру та дотримуються польських традицій. Проте встановити свою належність до національності «полячка», шляхом внесення змін до свого свідоцтва про народження та свідоцтва дітей заявник на сьогоднішній день не має можливості, оскільки відповідач своїм листом від 17.08.2017 року № 45 117 відмовив заявнику, посилаючись на те, що остання не має документів щодо підтвердження національності батька «поляк», оскільки відсутні відомості про народження та шлюб батька. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Згідно з приписами ст. 300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Національність - це приналежність особи до нації, держави або народу. Поняття «національність» може мати різноманітні значення: юридично-правове, політичне, етнологічне, культурологічне, повсякденно-побутове тощо. Із загального розуміння дефініції «самоусвідомлення» - це чітке усвідомлення своєї суті, своїх характерних рис, своєї ролі у суспільстві, в житті тощо. Національна ідентичність - це почуття нації як єдиного цілого. Національна ідентичність людини є її ідентичність і почуття приналежності до однієї держави або однієї нації, незалежно від свого юридичного статусу громадянства. На підставі цього вищезазначений Закон чітко визначив та надав право особі вільно і самостійно обирати свою національність. Таким чином, національність особи встановлюється не шляхом чітко регламентованого порядку або закону, а є субєктивним, внутрішнім переконанням особи своєї ролі, характеристик та інше, що забезпечують певну приналежність, в тому числі національну. Згідно зі ст. 11 зазначеного Закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у який би то не було формі до відмовлення від своєї національності не допускається. Оскільки у ході дослідження доказів знайшов підтвердження факт того, що родичі заявника, а саме дід та батько були поляками, а у свідоцтві про її народження помилково зазначено національність батька - "українець", а не "поляк", то заявник має право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням національності «полячка», як це передбачено Законом України «Про національні меншини». Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 07 липня 1995 року "Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану" суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису та постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану.

Outcome: approved