Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

21.12.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою з вимогами: визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року бабки [PERSON] у вигляді 1/2 частини житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 37,6 кв.м., житлова площа 24, 6 кв.м.). В обґрунтування зазначила, що [INFO] померла її бабка [PERSON] [PERSON], дочка померлої [PERSON], померла раніше своєї матері, в саме [INFO]. Родинні відносини підтверджуються документально. Останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] була наступна адреса: [ADDRESS]. [PERSON] за життя заповіту не складала, інших спадкоємців першої черги не має. Станом на момент смерті бабки, разом з нею був зареєстрований та постійно проживав лише зять [PERSON]. Вона, онука померлої [PERSON], спадщину після смерті прийняла фактично, оскільки на протязі 6 місяців з дня смерті бабки вступила в управління та володіння спадковим майном: заволоділа особистими речами бабки, використовуючи у власних цілях. Крім того, забрала документи бабки, разом з настінним годинником та особистою іконою. Речі звичайної побутової обстановки в квартирі вона до теперішнього часу використовує у власних цілях. Таким чином, [PERSON] вважає, що має право на спадкування відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року, оскільки якщо б мати була жива на час відкриття спадщини після смерті бабки, то вона б мала право на спадкування майна, що залишилося після її смерті. [INFO] помер інший співвласник житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] її батько [PERSON]. Вона прийняла спадщину після смерті батька, 02.06.2017 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину вказаної квартири. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті бабки [PERSON] було відмовлено у зв'язку з тим, що фактичне прийняття спадщини за нормами ЦК Української РСР доводиться у судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування, на задоволенні позовної заяви наполягала. Представник відповідача по довіреності [PERSON] подала заяву, в якій просила провести судове засідання за її відсутності, позовні вимоги рада визнала. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [INFO] в м. Зміїв Харківської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Зміївським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківської області. (а. с. 9) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19, 15-17). [PERSON] станом на [INFO] дійсно була зареєстрована за адресою: с. Вирішальний Зміївського району Харківської області, що підтверджується довідкою Зміївської міської ради №8792 від 10.11.2017 (а. с. 26). На момент смерті [PERSON] за вказаною адресою був зареєстрований та проживав до [INFO] [PERSON] (а. с. 25). Факт родинних відносин, між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як бабки та онуки, підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], де в графі мати зазначена "[PERSON]", копією свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON] серії [NUMBER], копією свідоцтва про шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], довідкою №522 архіву ЗАГС Адміністрації муніципальної освіти "Ярський район" Удмурдської Республіки про наявність актового запису народження [INFO] року [PERSON], де батьками зазначено: "[PERSON]" та "[PERSON]" (а. с. 11, 12, 13, 38). Мати позивача [PERSON] померла [INFO] року в сел. 3-й Вирішальний Зміївського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] Зміївським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківської області (а. с. 10). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] року в м. Зміїв Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 06.09.2016 Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області (а. с. 20). Після смерті батька [PERSON], [PERSON] прийняла спадщину та оформила свої права на спадкове майно - 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21, 22). Згідно постанови приватного нотаріуса Зміївського РНО Харківської області Лещенко Л.В. від 06.12.2017 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] року [PERSON] (а. с. 27). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З урахуванням вказаних роз'яснень до правовідносин сторін підлягають застосування норми ЦК Української РСР. Згідно статті 524 ЦК Української РСР передбачалось, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 527 ЦК Української РСР встановлювалось, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Нормами ст. 529 ЦК Української РСР було врегульовано, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач, як онука спадкодавця, є спадкоємцем першої черги з урахуванням того, що її мати [PERSON], спадкоємець першої черги після смерті [PERSON], померла раніше. Стаття 548 ЦК Української РСР передбачала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За правилами статті 549 ЦК Української РСР, визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач зазначила, що прийняла спадщину у порядку визначеному п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, оскільки на протязі 6 місяців з дня смерті бабки вступила в управління та володіння спадковим майном: заволоділа особистими речами бабки, використовуючи у власних цілях. Крім того, забрала документи бабки, разом з настінним годинником та особистою іконою. Речі звичайної побутової обстановки в квартирі вона до теперішнього часу використовує у власних цілях. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 49 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процесу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved