Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

У листопаді 2014 року ПАТ "ФІДОБАНК" звернулося до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 03 березня 2008 року між АБ "Факторіал-Банк", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ "ФІДОБАНК", та [PERSON] було укладено договір кредиту №484-в/37 під заставу нерухомого майна. За умовами договору Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 99000,00 доларів США на строк з 03.03.2008р. по 02.03.2023р., а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше встановленого у договорі строку, сплатити проценти, комісійні, можливі неустойки та інші виграти в порядку та на умовах, що передбачені Договором. За користування кредитом було встановлено плату в розмірі 13,0% річних у валюті кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту 03.03.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №484-в/37/01, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов'язання було прийнято нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Сторони погодили, що за адресою місцезнаходження Предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати Іпотекодавці, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування домоволодінням, яке є Предметом Іпотеки. Відповідно до пункту 3.3.5. Іпотечного договору у разі порушення умов Договору кредиту та/або цього Договору, Іпотекодержатель має право продати від свого імені будь- якій особі-покупцеві Предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та розділу 4 цього Договору. Також 03.03.2008 між Банком та [PERSON] було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя до Іпотечного договору. У зв'язку з невиконанням [PERSON] в добровільному порядку зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором, Ленінським районним судом м. Запоріжжя 09.12.2010 року по справі № 2-8313/2010р. винесено рішення, відповідно до якого стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 953071,23 грн. Виконавчий лист №2-1139/11 виданий 04.11.2013 Ленінським районним судом м. Запоріжжя перебуває на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області в рамках зведеного виконавчого провадження №2960/3, до складу якого входять 20 виконавчих документів щодо стягнення з [PERSON] на користь юридичних, фізичних осіб та держави заборгованості на загальну суму 5599 034,91 грн. У процесі примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя суду від 09.12.2010 року по справі № 2-8313/2010 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором органами державної виконавчої служби було отримано інформацію, що у квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. При цьому, на момент укладення кредитного договору, іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідачі не були зареєстровані за спірною адресою та фактично в цій квартирі не мешкали. Реєстрація відповідачів у спірній квартирі унеможливлює продаж спірного житла від імені банку відповідно до умов договорів чи реалізації його у межах виконавчого провадження з метою погашення заборгованості [PERSON] перед банком. Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до вимог статті 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частинами 1, 3 статті 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Листом №18-5-1/404 від 06.07.2013 року позивач запропонував відповідачам та третій особі добровільно звільнити предмет іпотеки та знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Вимогу щодо виселення також було направлено на адреси відповідачів 16.07.2013 року та 14.10.2013 року, проте листи повернулися на адресу позивача у зв'язку із закінченням терміну зберігання. У зв'язку із неможливістю використати предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором позивач був змушений в межах виконавчого провадження звернутися з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. На підставі викладеного позивач просить виселити відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки, та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив задовольнити його у повному обсязі з наведених вище підстав. Представник відповідачів проти позову заперечував, вказуючи, що позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права у вигляді стягнення заборгованості за кредитним договором, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, що може бути підставою для застосування ч.1 ст.33, ст.ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", ч.1, ч.3, ст. 109 ЖК України, зазначених в якості правової підстави позову по даній справі. Оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості перебуває на виконанні в примусовому відділі виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Запорізькій області, на нього покладений обов'язок здійснювати реалізацію всього наявного на праві власності боржникові майна шляхом проведення прилюдних торгів (аукціону). Позивач не позбавлений права звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Таким чином, твердження позивача про порушення його права на продаж спірного житла від імені банкує необґрунтованими. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Позивачем не доведено факт отримання відповідачами такої вимоги. У зв'язку з відсутністю правових підстав для виселення відповідачів, вимоги про зняття їх з реєстрації є також безпідставними. З наведених підстав у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Треті особи у судове засідання не з'явилися, заперечень проти позову не надали. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.03.2008р. між АБ "Факторіал-Банк", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ "ФІДОБАНК", та [PERSON] було укладено договір кредиту №484-в/37 під заставу нерухомого майна. Згідно п. 1.1 договору Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 99000,00 доларів США на строк з 03.03.2008р. по 02.03.2023р., а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше встановленого у договорі строку, сплатити проценти, комісійні, можливі неустойки та інші виграти в порядку та на умовах, що передбачені Договором. За користування кредитом відповідно до п. 2.3.1 договору було встановлено плату в розмірі 13,0% річних у валюті кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту 03.03.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір №484-в/37/01. Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 іпотечного договору в забезпечення виконання зобов'язання було прийнято нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.6.8 іпотечного договору сторони погодили, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати іпотекодавці, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування домоволодінням, яке є предметом іпотеки. Згідно з п.3.3.5іпотечного договору у разі порушення умов договору кредиту та/або цього договору, іпотекодержатель має право продати від свого імені будь-якій особі-покупцеві предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та розділу 4 цього договору. Також 03.03.2008 між Банком та [PERSON] було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя до іпотечного договору. У зв'язку з невиконанням [PERSON] в добровільному порядку зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором, ПАТ "СЕБ Банк", як правонаступник АБ "Факторіал-Банк", звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, Ленінським районним судом м. Запоріжжя 09.12.2010 року по справі №2-8313/2010 за цим позовом винесено рішення, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 953071,23 грн.,рішення набрало законної сили 20.12.2010р. (а.с.15). З листа відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області від 05.08.2014 №7708-3/11 вбачається, що на примусовому виконанні знаходиться зведене виконавче провадження №2960/3 щодо стягнення з [PERSON] на користь юридичних, фізичних осіб та держави заборгованості на загальну суму 5599034,91 грн. З облікової картки вбачається, що до зведеного виконавчого провадження увійшов виконавчий лист №2-8313/2010, виданий 15.04.2011р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 953071,23 грн., стягувач за цим виконавчим листом є ПАТ "ФІДОБАНК" (а.с.68). Державним виконавцем було здійснено ряд дій, спрямованих на встановлення майнового стану боржника. Так, винесено постанову про розшук автотранспортного засобу (а.с.96), описано та арештовано належну боржнику 1/3 частину квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], здійснено її оцінку та призначено торги (а.с.98-104), встановлено наявність належних боржнику шести земельних ділянок (а.с.105). Також в рамках виконавчого провадження державним виконавцем 17.04.2012р. складено акт опису та арешту майна боржника, а саме, квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.82-85). Постановою від 03.05.2012р. призначено експерта, проведено оцінку майна (а.с.87-88). Державним виконавцем було з'ясовано, що станом на 01.04.2013р. у квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані [PERSON], [INFO], з якою [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та донька [PERSON], [INFO]. У зв'язку з цим державний виконавець звернувся до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району із запитом щодо надання дозволу на реалізацію квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], яка є місцем реєстрації і проживання малолітньої [PERSON] (а.с.91-92). На цей запит голова районної адміністрації видав розпорядження №345р від 25.06.2013р про відмову в реалізації нерухомого майна, право користування яким має дитина [PERSON] (а.с.94). Банк надсилав на адресу боржника і відповідачів у справі вимогу про виселення з житлового приміщення, що знаходиться в іпотеці у банку, у відповідності до ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку", які останніми отримані не були (а.с.16-23). Факт реєстрації відповідачів у іпотечній квартирі підтверджується листом Ленінського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 17.01.2015р., згідно якого [PERSON], [INFO], разом з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS], відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", були зареєстровані 19.03.2013р. за згодою власника житла [PERSON] (а.с.115). Крім того, як вбачається з акту від 16.01.2015р., складеного комісією ОСББ "Форт Запоріжжя", в ході обстеження [ADDRESS] щодо фактичного проживання в ній мешканців, було встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровано дві особи - [PERSON], [INFO], - цивільна дружина власника, та їїдонька [PERSON], [INFO]. Власник квартири [PERSON] проживає за даною адресою з 01.04.2010р. по теперішній час без реєстрації (а.с.64). Банк в обґрунтування позову посилається на те, що продаж спірного житла відповідно до умов укладених договорів чи реалізації його у межах виконавчого провадження з метою погашення заборгованості [PERSON] перед банком унеможливлює лише реєстрація [PERSON] та малолітньої [PERSON], про виселення та зняття з реєстрації яких пред'явлено позов. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або новоговласника добровільно звільнити житловий будинок чи житловеприміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зідно із ч.ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). Згідно наданих сторонами доказів, рішення про звернення стягнення на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, не ухвалювалося. Іпотекодержатель також не звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у позасудовому порядку. Представником позивача вказані обставини визнаються. Банк обрав способом захисту своїх порушених прав стягнення заборгованості за кредитним договором. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимогстягувача-заставодержателя. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку". Виконавче провадження було відкрите з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 953071,23 грн., а тому виконання рішення суду повинно проводитися на підставі Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 №512/5. Згідно п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону. Таким чином, приймаючи до уваги відсутність судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги позову про виселення відповідачів з підстав, передбачених статтями 39, 40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 Житлового кодексу України, задоволенню не підлягають. Приймаючи до уваги, що підстави для виселення відповідачів відсутні, а також те, що підставою для зняття особи з реєстраційного обліку є рішення суду про виселення, на підставі якого відповідний відділ УДМС України зобов'язаний зняти таких осіб з реєстраційного обліку, вимоги позову про зняття відповідачів з реєстраційного обліку також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed