Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

29.08.2014 року позивач ПрАТ «Просто-страхування» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 5 827,71 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.02.2013 року між ПрАТ «Просто-страхування» та [PERSON] було укладено поліс № АЕ/0940777 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника автомобіля „Hyundai Santa Fe", реєстраційний номер [NUMBER]. Також зазначає, що 20.04.2013 року в м. Києві на вул. Малишка відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль „Toyota Auris", реєстраційний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON] та застрахований автомобіль „Hyundai Santa Fe", реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.08.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 20.04.2013 року. Позивач зазначає, що згідно з Звітом № 9521/71333 з оцінки транспортного засобу від 23 вересня 2013 р. вартість матеріального збитку завданого [PERSON] становить 7 922,14 грн. Позивач також зазначає, що згідно з розпорядженням до страхового акту від 06 листопада 2013 року страхове відшкодування становить 5 827,71 грн. Посилається, що AT «ПРОСТО-страхування» відповідно до платіжного доручення № 6335 від 15 листопада 2013 року та заяви на виплату готівки № 26055 від 20 листопада 2013 року виплатило [PERSON] страхове відшкодування розмірі 5 827,71 грн. Позивач стверджує, що [PERSON] самовільно залишив місце пригоди, а тому у позивача виникло право регресного позову відповідно до ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що представник позивача позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засіданння не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не постави. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 20.04.2013 року в м. Києві на вул. Малишка відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: автомобіль „Toyota Auris", реєстраційний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON] та автомобіль „Hyundai Santa Fe", реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.08.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 20.04.2013 року. Вказана постанова 04.03.2014 року набрала законної сили. Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.08.2013 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п. 10.9, 2.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ "Просто-страхування" відповідно до полісу № АЕ/0940777 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника автомобіля „Hyundai Santa Fe", реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.3). 29 квітня 2013 року [PERSON] звернулась до ПрAT «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про настання страхового випадку (а.с.4-5). Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 34.2. ст. 34 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону. - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання Страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до Звіту № 9521/71333 з оцінки транспортного засобу від 23.09.2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Auris, державний номер [NUMBER] становить 7 922,14 грн. (а.с.13-17). Судом також встановлено, що 22.10.2013 року [PERSON] звернулась до ПрAT «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.26). Відповідно до страхового акту № 71333 від 05.11.2013 року та розпорядження до страхового акту № 71333 від 06.11.2013 року, [PERSON] було виплачено ПрАТ «Просто-страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 5 827,71 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6335 від 15 листопада 2013 року (а.с.29). Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Як вбачається з постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 28.08.2013 року, відповідач залишив місце ДТП після його скоєння. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачені кошти в розмірі 5 827,71 грн. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову ПрАТ «Просто-страхування» в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved