Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

05 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області в якому після уточнення позовних вимог просить суд, встановити факт нікчемності та визнати недійсним виданий 24 липня 2012 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області відповідачу [PERSON] дублікат серії САС за № 372592 свідоцтва про право власності серії САС за № 372503 від 31 березня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області на підставі рішення виконкому Первомайської міської ради Харківської області від 24 березня 2010 року за № 62. Встановити факт нікчемності та визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений 06 лютого 2016 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І. В. за реєстраційним №78. Встановити факт нікчемності та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений ЗО квітня 2016 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Васильєвою С. І. за реєстраційним № 317. Скасувати за відповідачем [PERSON] проведену 04 травня 2016 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Васильєвою С. І. державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності - 14405359; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20501438 від 04 травня 2016 року, приватний нотаріус Васильєва Світлана Іванівна, Первомайський районний нотаріальний округ, Харківська область; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 842292563115). Визнати за позивачем [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на квартиру [ADDRESS] . Витребувати квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Усунути позивачу [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з цієї квартири відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та звільнення квартири від їхніх речей. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Не погодившись з первісним позовом [PERSON] . [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву в якій просить суд, визнати удаваним і недійсним договір купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2010р., розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за №2550. \~ \~ \~ \~Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати. \~ \~ \~ \~20 квітня 2016 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 04 травня 2016 року. \~ \~ \~ \~02 грудня 2016 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі. \~ \~ \~ \~03 серпня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області апеляційні скарги сторін відхилено. Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 рудня 2016 року залишено без змін. \~ \~ \~ \~09 жовтня 2019 року Постановою Верховного суду касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.12.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03.08.2017 року скасовано, передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. \~ \~ \~ \~02 грудня 2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Росоха А.В. \~ \~ \~ \~ 02 грудня 2019 року справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду по суті на 17 грудня 2019 року. \~ \~ \~ \~17 грудня 2019 року відкладено розгляд справи на 14 січня 2020 року у зв`язку з зайнятістю судді в колегії по розгляду кримінальної справи. \~ \~ \~ \~14 січня 2020 року відкладено розгляд справи на 06 лютого 2020 року у зв`язку з надходженням клопотання [PERSON] \~ \~ \~ \~06 лютого 2020 року відкладено розгляд справи на 04 березня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. \~ \~ \~ \~04 березня 2020 року відкладено розгляд справи на 24 березня 2020 року у зв`язку з надходженням клопотання. \~ \~ \~ \~24 березня 2020 року відкладено судове засідання на 16 квітня 2020 року у зв`язку з надходженням клопотань відповідачів по справі. \~ \~ \~ \~16 квітня 2020 року відкладено судове засідання на 18 травня 2020 року у зв`язку з надходженням клопотань відповідачів по справі. \~ \~ \~ \~18 травня 2020 року відкладено розгляд справи на 04 червня 2020 року у зв`язку зі знаходженням головуючого судді в нарадчій кімнаті. \~ \~ \~ \~04 червня 2020 року відкладено судове засідання на 23 червня 2020 року у зв`язку з надходженням клопотань відповідачів по справі. \~ \~ \~ \~23 червня 2020 року відкладено судове засідання на 16 липня 2020 року у зв`язку з надходженням клопотань відповідачів по справі. \~ \~ \~ \~16 липня 2020 року відкладено судове засідання на 09 вересня 2020 року у зв`язку з надходженням клопотань відповідачів по справі. \~ \~ \~ \~09 вересня 2020 року відкладено розгляд справи на 23 вересня 2020 року у зв`язку з зайнятістю головуючого судді у розгляді кримінальної справи. \~ \~ \~ \~Позивач за первісним позовом надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Відповідач за первісним позовом [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечує проти задоволення первісного позову в повному обсязі, на задоволенні зустрічного позову наполягає в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. \~ \~ \~ \~Відповідач за первісним позовом [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечує проти задоволення первісного позову в повному обсязі, на задоволенні зустрічного позову [PERSON] наполягає в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Треті особи - приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Вовк Ірина Василівна, виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської області, приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Васильєва Світлана Іванівна надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, покладаються на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Третя особа за зустрічним позовом - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карташова Світлана Іванівна у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 16.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим номером 2550 та внесений у державний реєстр правочинів 16.08.2010 року за №4073792, при цьому п. З договору ціну продажу було визначено у розмірі 100000,00 грн., а прикінцевими положеннями зазначено, що договір підлягає обов`язковій державній реєстрації (т.1, а.с. 10-12). 24.07.2012 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області Сафоновій О.Р. було видано дублікат серії САС за №372592 свідоцтва про право власності серії САС за №372503 від 31 березня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 24 березня 2010 року за №62 на підставі якого разом з додатковими документами вона 24.07.2012 року підтвердила реєстрацію свого траво власності на спірну квартиру (т.1, а.с.82-86). 06.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Вовк І.В. за реєстровим номером 78, проведено державну реєстрацію переходу права власності на вказану квартиру (т.1, а.с.30). 30.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Васильєвою С.І. за реєстровим номером 317, проведено державну реєстрацію переходу права власності на вказану квартиру (т.1, а.с. 160-162). Вирішуючи по суті спір щодо заявлених позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом суд виходить з наступного. 16.08.2010 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим номером 2550 та внесений у державний реєстр правочинів 16.08.2010 року за №4073792. Відповідно до п. 3 цього договору, сторони погодили між собою ціну продажу у розмірі 100000,00 грн., які Продавець отримав ще до підписання договору купівлі продажу. Відповідно до пункту\~12 договору купівлі-продажу від 16 серпня\~2010 року\~\~ [PERSON] зобов`язувалася звільнити продану нею квартиру від особистих речей та знятися з реєстраційного обліку за адресою відчужуваної квартири до 16 лютого 2011 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 334 цього ж Кодексу було визначено наступне: 1. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. 3. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. 4. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, укладений між сторонами договір купівлі-продажу нерухомого майна спірної квартири від 16.08.2010р., який посвідчений нотаріально та зареєстрований у державному реєстрі правочинів, відповідає вимогам ЦК України та є підставою для набуття права власності на спірну квартиру за Позивачем. Разом із тим, згідно з вимогами ст. 182 ЦК України, в редакції станом на 16.08.2010р 1. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 2. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. 3. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. 4. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004р. в редакції Закону №1878-VI від 11.02.2010р,, яка набрала чинності з 16.03.2010р., (далі Закон №1952-IV) - Цей Закон регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV було визначено - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Відповідно до ст. 3 Закону №1952-IV 1. Державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. 2. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. 3. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 4. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. 5. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. 6. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. 7. Державна реєстрація прав проводиться за місцем розташування об`єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав. Як було визначено п. 1 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону - обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; На той час, єдиним нормативним актом, який регулював порядок проведення державної реєстрації нерухомого майна, було Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Мінюсту №7/5 від 07.02.2002р., далі Тимчасове положення №7/5, з відповідними змінами на час відчуження цього майна, яке втратило чинність з 01.01.2013р. Відповідно до п. 1.3 1.5 Тимчасового положення №7/5: 1.3. Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про\~внесення змін\~до Закону\~України "Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обмежень\~"\~та інших\~законодавчих актів\~України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається. 1.4. Обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Право власності на об`єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації у разі необхідності укладення правочину щодо об`єкта незавершеного будівництва. 1.5. Державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: 1) житлові будинки; 2) квартири; 3) будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; 4) споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; 5) приміщення - частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами. Отже норми Закону 1952-IV у вищезазначеній редакції, є спеціальними нормами по відношенню до ст. 334 ЦК України, оскільки набрали чинність з 10.03.2010р., після вступу в дію ЦК України, який набрав чинність з 01.01.2004р., та є окремим правовим інститутом який встановлює порядок та регулює правовідносини в сфері виникнення, переходу та державної реєстрації прав власності та інших речових прав саме на нерухоме майно, що узгоджується із приписами ч. 1 ст. 334 ЦК України щодо виникнення права власності на нерухоме майно лише після державної реєстрації цього факту відповідно до вимог спеціального нормативно правового акту, а саме Закону №1952-IV. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як слідує з умов договору купівлі продажу від 16.08.2010р., позивач, з моменту його укладення та нотаріального посвідчення, не мав можливості володіти та користуватися спірним нерухомим майном до виконання Відповідачем обов`язку щодо звільнення цієї квартири та зняття з реєстрації в строк до 16 лютого 2011р. Також, до здійснення реєстрації права власності на спірну квартиру за Позивачем відповідно до вимог Закону №1952-IV, останній не мав можливості здійснювати її відчуження, тобто не міг розпоряджатися спірним майном. Враховуючи специфіку речей в обороті,\~володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку - п. 43 Постанови ВП ВС від 04.07.2018р. по справі 653/1096/16-ц. Отже після укладення договору купівлі - продажу від 16.08.2010р., за відсутності державної реєстрації права власності за Позивачем на спірну квартиру відповідно до вимог Закону №1952-IV , суд приходить до висновку що Позивач не набув права власності на спірне нерухоме майно, оскільки в повній мірі не міг реалізувати повноваження власника, які визначені ст. 317 ЦК України. До аналогічних висновків також дійшла і ВП ВС у Постанові від 13.11.2019р. по справі 755/9215/15. Таким чином, для визнання державою Україна виникнення права власності на нерухоме майно, а відтак і подальшого захисту прав власника на це майно, зокрема і за допомогою судового захисту, згідно зі ст. 16 ЦК України, позивач зобов`язаний був зареєструвати своє право власності на спірну квартиру відповідно до порядку, встановленому ЗУ 1952-IV. Норми Закону №1952-IV не містять обмежень щодо строку реєстрації права власності на нерухоме майно за новим власником цього майна, тобто новий власник не позбавлений можливості здійснити таку реєстрацію протягом всього часу володіння ним зазначеним нерухомим майном. Але, як встановлено судом, 4.07.2012 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області Сафоновій О.Р. було видано дублікат серії САС за №372592 свідоцтва про право власності серії САС за №372503 від 31 березня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 24 березня 2010 року за №62 на підставі якого разом з додатковими документами вона 24.07.2012 року підтвердила реєстрацію свого право власності на спірну квартиру (т.1, а.с.82-86). 06.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Вовк І.В. за реєстровим номером 78, проведено державну реєстрацію переходу права власності на вказану квартиру (т.1, а.с.30). 30.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Васильєвою С.І. за реєстровим номером 317, проведено державну реєстрацію переходу права власності на вказану квартиру (т.1, а.с.160-162). Отже позивач, з моменту повторної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем [PERSON] , тобто з 24.07.2012р, був позбавлений можливості отримати від держави України факт офіційного визнання за ним права власності на спірну квартиру, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав. Разом із тим, вищевказаний правочин, який в силу вимог ст. 204 ЦК України є правомірним правочином, та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є належною правовою підставою для виникнення прав та обов`язків, зокрема щодо переходу права власності від Продавця (Відповідача [PERSON] ) до Покупця (Позивача [PERSON] ). Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В даному випадку Позивачем фактично заявлено вимоги про визнання саме за ним права власності на спірне нерухоме майно та витребування його від добросовісного набувача, яким є відповідач [PERSON] . Цивільним кодексом України\~передбачені засади захисту права власності. Зокрема, статтею\~387 ЦК України\~надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно із частиною першою\~статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті\~388 ЦК України\~можливе лише тоді,\~коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями\~215,\~216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені\~ статтею\~388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до\~статті 392 ЦК України\~права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. (Правова позиція КЦС ВС у Постанові від 08.02.2018р. по справі 343/1398/15-ц). Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності на спірну квартиру за Позивачем є порушеним, та ним обрано належний правовий захист його права власності на спірну квартиру, який не визнається Відповідачами. Разом із тим, відповідно до матеріалів цивільної справи Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог, які заявлені Позивачем, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України. Вирішуючи зазначене питання, суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267\~ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60\~ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 81 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна (Правова позиція ВП ВС у Постанові від 26.11.2019р. по справі 914/3224/16). Як слідує з умов п. 12 договору купівліпродажу продавець зобов`язалася звільнити вказану квартиру від своїх речей та знятися з реєстрації за вказаною адресою до 16 лютого 2011р. Як визначено\~ч.\~5\~ст.\~261\~ЦК України\~ за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON] протягом всього строку з моменту укладення договору купівліпродажу нерухомого майна від 16.08.2010р. та до моменту його відчуження внаслідок договору дарування від 06.02.2016р. на користь [PERSON] , була зареєстрована за адресою розташування спірної квартири, несла витрати з її утримання. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України - Власність зобов`язує. Таким чином, суд приходить до висновку, що починаючи з 17 лютого 2011р. у позивача виникло право на подання позову щодо усунення перешкод у користуванні спірним нерухомим майном, зняття з реєстрації відповідача, та й відповідно здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за собою, внаслідок порушення відповідачем умов договору купівлі продажу від 16.08.2010р. Таким чином, не пізніше ніж 17 лютого 2011р. позивач повинен бути обізнаний про порушення свого права власності та його не визнання з боку інших осіб, тобто саме з цією датою суд пов`язує початок перебігу строку позовної давності у цьому спорі. Отже відповідно до вимог ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності за вимогами позивача повинен спливати 17 лютого 2014р., тоді як позивач вперше звернувся до суду за захистом своїх прав лише 05 квітня 2016р. Твердження позивача щодо наявності поважних причин пропуску позовної давності, зокрема пов`язаних із обранням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою починаючи з 04.04.2011р, на думку суду не є переконливими. Підстави для переривання строку позовної давності визначені у ст. 264 ЦК України, і в даному випадку такі підстави відсутні, оскільки вперше із позовними вимогами до відповідачів позивач звернувся лише у квітні 2016р. Доказів щодо звернення до суду за захистом свого права власності до 17 лютого 2014р, Позивачем не надано. Як визначено ст. 263 ЦК України 1. Перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. 2. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. 3. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Отже цивільне законодавство не визначає, тримання під вартою позивача як надзвичайну або невідворотно подію (непереборну силу), яка б унеможливлювала здійснення ним своїх процесуальних прав через представника, зокрема адвоката, подати відповідний позов до суду за захистом порушених, оспорюваних або невизнаних прав власника, тобто наявністю підстав для зупинення перебігу строку позовної давності. Як встановлено вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів, що весь час з моменту обрання запобіжного заходу, тобто з 04.04.2011р. та до подання ним вищевказаного позову 05.04.2016р, він знаходився під вартою в умовах СІЗО або іншої установи виконання покарань, а також що адміністрацією зазначених установ, в яких Позивач перебував під вартою, йому чинилися перешкоди у поданні відповідного позову за захистом права власності згідно з договором про купівлюпродаж нерухомого майна від 16.08.2010р., тому він об`єктивно був позбавлений можливості для подання цього позову. Таким чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Позивача в зв`язку зі спливом строку позовної давності, про що було заявлено відповідачами сторонами у цьому спорі. Разом з тим, Позивач не позбавлений можливості у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України звернутися з відповідним позовом до відповідача [PERSON] щодо повернення грошових коштів, сплачених за спірну квартиру. Вирішуючи питання за зустрічним позовом щодо визнання удаваним і недійсним договору купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2010р., розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за № 2550, суд доходить висновку про те, що дані позовні вимоги не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що свідчить про необґрунтованість зустрічного позову, а тому він є таким, що задоволенню не підлягає. Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року у справі № 2/632/369/16, провадження № 22ц/790/5359/16, а саме: заборони відчуження будь-яким способом квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , після набрання рішенням законної сили. Судові витрати розподілити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: approved