Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" - Сафір Ф.О. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.04.2013 року, [PERSON] отримав кредит в сумі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписавши договір погодився щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором виконав надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашенння заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим, станом на 30.11.2015 року, має заборгованість в сумі 17669,32 гривні, яка складається з наступного: 2384,26 гривень - заборгованість за кредитом; 11217,47 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2750 гривень - заборгованість по пені та комісії; 500 гривень - штраф (фіксована частина), 817,59 гривень - штраф (процентна складова). На підставі наведеного, представник позивача Сафір Ф.О. просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «Приватбанк» зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] згідно повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області №531-07.4.26 від 18.03.2016 року - помер [INFO], про що виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради Рахівського району складено актовий запис про смерть №52 від 21.05.2014 року. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON], відповідно до укладеного договору № б/н від 04.04.2013 року, отримав кредит в сумі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписавши договір погодився щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору відповідач не здійснив погашення кредиту та, згідно розрахунку, борг [PERSON] перед позивачем станом на 30.11.2015 року становив 17669,32 гривень. Як було зазначено вище [INFO] відповідач помер. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, за змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Положенням ст.1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини. В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення спадкоємців до Державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер. Згідно повідомлення державного нотаріуса Рахівської держнотконтори №57 від 19.05.2016 року спадкова справа після смерті [PERSON] не реєструвалася та із заявами про прийняття спадщини на майно померлого ніхто не звертався. Згідно ст. 1218 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, з врахуванням вище наведеного, суд приходить до переконання, що кредитор спадкодавця, яким у даному випадку є позивач - ПАТ КБ "Приватбанк", може пред'являти вимогу лише до спадкоємців, які прийняли спадщину. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] помер, після його смерті спадкова справа не реєструвалася, а отже належних спадкоємців, які б могли відповідати за кредитними зобов'язаннями [PERSON] немає, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог позивача судом відмовлено, то судові витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed