Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовом до відповідачів про визнання недійсним іпотечного договору від 16.04.2012року, укладеного між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON], [PERSON], зобов'язати Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області зняти обтяження із майна, яке накладено на підставі Іпотечного договору (із майновим поручителем) від 16.04.2012року. Позов мотивований тим, що 16.04.2008року між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної лінії №332-22/340 від 16.04.2008року в сумі 185 000,00 грн. З метою забезпечення зобов'язань за укладеним договором про надання відновлювальної кредитної лінії 16.04.2012року між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір (з майновим поручителем). Позивач вважає договір іпотеки від 16.04.2013року недійсним, оскільки він суперечить вимогам ряду статей Закону України "Про іпотеку". Ухвалою суду від 28.11.2013року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала із мотивів, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] позов визнала, просить позов задоволити. Представник відповідача ПАТ "Укрсоцбанк" позов не визнав, просить в задоволенні позову відмовити. Суду надано заяву про застосування строку позовної давності. Тертя особа в судове засідання не з'явилася, заяви про вступ в розгляд справи суду не подала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, об'єктивно та всебічно з'ясувавши таким чином обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 6.04.2008року між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної лінії №332-22/340 від 16.04.2008року в сумі 185 000,00 грн.. Як вбачається із матеріалів справи, а саме із ксерокопії Іпотечного договору ( з майновим поручителем), то такий укладений 16.04.2008року між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON], [PERSON], а не 16.04.2012року та 16.04.2013року, як зазначає позивач в позовній заяві. Договір укладений в двох примірниках, підписано іпотекодавцем, позичальником, та представником банку, скріплено банківською печаткою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір позики укладається у письмовій формі (ст.ст. 626, 628, 629, 1047 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України та ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним із моменту досягнення сторонами в належній формі згоди із усіх істотних умов. На таке вказують і правові позиції Вищого Спеціалізованого суду із розгляду кримінальних та цивільних справ а також Верховного суду України, де зазначається, що кредитний договір являється двостороннім правочином є укладеним із моменту досягнення згоди із усіх істотних умов, направленим на встановлення прав та обов'язків і після його підписання сторонами, - регулюється приписами законодавства, що визначають правові засади між кредитодавцем і позичальником. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору із урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Окрім того, позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки договір було укладено 16.04.2008року, то строк позовної давності сплинув 17.04.2011 року, а позивач звернувся до суду із позовом 29.10.2013року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведене, а також те, що під час укладення іпотечного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов іпотечного договору, про що засвідчують підписи на на кожній зі сторінок оспорюваного договору, а доказів протилежного з боку позивача суду не представлено, сплив строк позовної давності звернення до суду і позивач не просить його поновити, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.6, 11, 203, 215, 525, 520, 620,-629, 638, 642, 1054, 1051, 1056, ЦК України,

Outcome: dismissed