Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності. В свою чергу, [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності. Об`єктом спору між сторонами є земельна ділянка, площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить сторонам на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , що виданий на підставі рішення Одеської міської Ради від 13.11.2002р. №721-XXIV [PERSON] , що згідно договору дарування від 15.12.1992 р., посвідченого нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори, реєстр. № 1-4501, зареєстрованого в ОМБТІ 30.12.1992 р. № 17571 стор. 63 кн.184, є власником 67/100 частин жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з однієї кам`яної будівлі літ. «Б» житловою площею - 43,8 кв.м з надвірними господарчими спорудами : «А» - літня кухня, «Г,3» - вбиральня, «Ж,Д,К,И,Л» - сараї, № 1-6 - огородження, І - мощення. В користуванні позивачки знаходяться в житловому будинку літ. «Б» приміщення 1-1 пл. 6,4 кв.м, 1-2 пл. 8,4 кв.м, 1-3 пл. 1,1 кв.м, 1-4 пл.10,8 кв.м, 1-5 пл.17,4 кв.м, 1-6 пл.11,0 кв.м, 1-7 пл.6,3 кв.м, 1-8 пл.12,3 кв.м, 1-9 пл. 19,6 кв.м, 1-10 пл. 17,7 кв.м, літні кухні літ. «И», А, убиральня літ. «З», сарай літ. «Ж», І, III - вимощення, огорожа. [PERSON] на підставі договору дарування від 11.03.1989р., посвідченого нотаріусом Восьмої одеської держнотконтори, р.№ 1-1247, належить 33/100 частин зазначеного будинку. В користуванні [PERSON] із житлового будинку літ. "Б" знаходилась одна житлова кімната площею 21кв.м. В 2004 р. [PERSON] зруйнував кімнату площею 21 кв.м, що була частиною житлового будинку літ. "Б" та побудував житловий будинок літ. "М". Сторони по справі бажають поділити земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить сторонам на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , що виданий на підставі рішення Одеської міської Ради від 13.11.2002р. №721-XXIV в натурі. Однак [PERSON] просить поділити земельну ділянку, шляхом виділу у особисту приватну власність 67/100 частин, а відповідачу [PERSON] виділити 33/100 частини. В свою чергу, [PERSON] наполягає на поділі земельної ділянки, відповідно до ідеальних часток, тобто по 1/2 за кожним. В судовому засіданні представниця [PERSON] - адвокат Кічук І.Г. наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, однак пояснила, що [PERSON] не має матеріальної можливості сплатити грошову компенсацію за частину земельної ділянки, яку вона додатково отримує, згідно висновку останньої експертизи. Відповідач [PERSON] , а також його представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] , а також наполягала на задоволенні зустрічного позову. В той же час, [PERSON] згоден був отримати грошову компенсацію за частину земельної ділянки, згідно висновків останньої експертизи. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що [PERSON] , що згідно договору дарування від 15.12.1992 р., посвідченого нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори, реєстр. № 1-4501, зареєстрованого в ОМБТІ 30.12.1992 р. № 17571 стор. 63 кн.184, є власником 67/100 частин жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з однієї кам`яної будівлі літ. «Б» житловою площею - 43,8 кв.м з надвірними господарчими спорудами : «А» - літня кухня, «Г,3» - вбиральня, «Ж,Д,К,И,Л» - сараї, № 1-6 - огородження, І - мощення. В користуванні позивачки знаходяться в житловому будинку літ. «Б» приміщення 1-1 пл. 6,4 кв.м, 1-2 пл. 8,4 кв.м, 1-3 пл. 1,1 кв.м, 1-4 пл.10,8 кв.м, 1-5 пл.17,4 кв.м, 1-6 пл.11,0 кв.м, 1-7 пл.6,3 кв.м, 1-8 пл.12,3 кв.м, 1-9 пл. 19,6 кв.м, 1-10 пл. 17,7 кв.м, літні кухні літ. «И», А, убиральня літ. «З», сарай літ. «Ж», І, III - вимощення, огорожа. (а.с. 7-11) [PERSON] на підставі договору дарування від 11.03.1989р., посвідченого нотаріусом Восьмої одеської держнотконтори, р.№ 1-1247, належить 33/100 частин зазначеного будинку. В користуванні [PERSON] із житлового будинку літ. "Б" знаходилась одна житлова кімната площею 21кв.м. (а.с. 85-87). В 2004 р. [PERSON] зруйнував кімнату площею 21 кв.м, що була частиною житлового будинку літ. "Б" та побудував житловий будинок літ. "М". Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] звернулись із спільною заявою до Одеської міської Ради про передання ним у власність земельну ділянку площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 92) Рішенням Одеської міської Ради від 13.11.2002р. №721-XXIV було вирішено безоплатно передати у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 94) На підставі даного рішення Одеської міської Ради від 13.11.2002р. №721-XXIV [PERSON] та [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , відповідно до у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12,95-96). Отже між сторонами виникли правовідносини спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 4 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Частиною 5 ст. 89 ЗК України встановлено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Частиною 1 п. 21 Постанови пленуму ВСУ «Про Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» N 13 від 25.12.96р. встановлено, що виходячи з того що порядок використання й розпорядження спільною земельною ділянкою визначається насамперед самими співвласниками жилого будинку залежно від розміру їх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.42 ЗК бере до уваги їх угоду з цього приводу при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на будинок і для яких ця угода також є обов`язковою. Це правило стосується й випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Частиною 3 п. 21 Постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» N 13 від 25.12.96р. встановлено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками будинку про порядок використання земельної ділянки цей порядок ними не визначався, суду слід виходити з розміру їх часток у праві спільної власності на будинок, на час перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову або на час виникнення останньої. Враховуючи той факт, що [PERSON] та [PERSON] звернулись із спільною заявою до Одеської міської Ради про передання ним у власність земельну ділянку площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також отримали державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , відповідно до у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,654 кв.м., то сторони самостійно погодилась володіти та користуватись земельною ділянкою спільно, без визначення часток. Суд також вважає, що [PERSON] та [PERSON] мали можливість визначити порядок користування земельною ділянкою до приватизації земельної ділянки, проте цього не зробили. Отже можливо зробити висновок щодо сторони узгодили між собою порядок користування земельною ділянкою, яким визначили спільне користування земельною ділянкою. Враховуючи той факт, що згідно ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом, то в даному випадку необхідно також застосувати норми ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки [PERSON] та [PERSON] фактично погодились на отримання у власність земельної ділянки у спільну сумісну власність без попереднього визначення порядку користування земельної ділянкою, то суд повинен виходити з рівності їх часток на земельну ділянку, тобто по 1/2 частки за кожним. В процесі розгляду справи судом двічі призначались судові земельно-технічні експертизи. (а.с. 39-59, 171-190). Відповідно до висновку повторної судової земельно-технічної та земельно-оціночної експертизи від 22.12.2018р., яка була проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, співвласнику [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку площею 437 кв.м., що відповідає 67/100 частки у праві власності на домоволодіння, а співвласнику [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку площею 215 кв.м., що відповідає 33/100 часток у праві власності на домоволодіння. При цьому, експертами встановлено, що враховуючи дуже цільну забудову земельних ділянок, поділити земельну ділянку у рівних частках по 1/2 частки за кожним не виявляється можливим. Експертами також встановлено, що вартість части земельної ділянку площею 0,0111 га, яка виділяється на користь [PERSON] становить суму у розмірі 377677 гривень. (а.с. 179-зворот). Згідно ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно приписами ч. 2 ст. 356 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В процесі розгляду справи представник [PERSON] - адвокат Кічук І.Г. пояснила, що [PERSON] не має матеріальної можливості сплатити грошову компенсацію за частину земельної ділянки, яку вона додатково отримує, згідно висновку останньої експертизи. Вона також пояснила, що [PERSON] згодна сплатити лише суму у розмірі 271754 гривні, згідно висновків первинної експертизи. (а.с. 204) В той же час, [PERSON] згоден був отримати грошову компенсацію за частину земельної ділянки, згідно висновків останньої експертизи, тобто у розмірі 377677 гривень. (а.с. 197) На підставі викладеного, враховуючи, що позивачка [PERSON] не виконала вимоги ч.2 ст. 356 ЦПК України, то заявлені нею позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи також, що згідно додаткової судової земельно-технічної та земельно-оціночної експертизи від 22.12.2018р. встановлено, що поділити спірну земельну ділянку у рівних частках по 1/2 частки за кожним не виявляється можливим, то зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed