Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заяви вказала, що помер її дід [PERSON], [INFO]. На підтвердження факту смерті діда заявником надано лікарське свідоцтво про смерть № 253 від 16.04.2016 року, видане КУЦГКБ № 4 м. Донецька. Заявник вказала, що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть її діда, оскільки подані нею документи не є підставою для державної реєстрації смерті. За таких обставин, [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою. Заявник в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про розгляд справи без її участі, в якій вона просила заяву задовольнити та встановити факт смерті її діда [PERSON] яка настала в м. Донецьку. Представник Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляд у справи був повідомлений належним чином за допомогою факсимільного зв'язку. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України щодо невідкладного судового розгляду, суд вважає можливим проведення судового розгляду у відсутність заявника та представника зацікавленої особи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, суд встановив наступне. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Як вбачається з копії паспорту серія [NUMBER], виданого Тельманівським РВ УМВС України в Донецькій області 22 серпня 2000 року, заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою № 6334008252 від 23.10.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] з [ADDRESS], перемістилася до [ADDRESS]. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.01.1986 року, виданого Палацом урочистих подій м. Донецька, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Заявницею до матеріалів справи надана копія Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.08.2000 року, виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, Донецької області, про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище "[PERSON]". Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016893599 від 19.07.2016 року, [PERSON], [INFO], уклала 11 серпня 1973 року шлюб з [PERSON] та після реєстрації одруження їй присвоєно прізвище "[PERSON]". 20 грудня 1985 року даний шлюб було розірвано, номер актового запису № 825. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016893662 від 19.07.2016 року, [PERSON], [INFO], уклала 05 березня 1994 року шлюб з [PERSON] та після реєстрації одруження їй присвоєно прізвище "[PERSON]". Суд оглянувши вказані документи та вивчивши їх в судовому засіданні, вбачає підтвердженим факт, що [PERSON], [INFO], є онукою [PERSON], [INFO]. [INFO] помер [PERSON], який є дідом заявниці. На підтвердження факту смерті [PERSON] з боку заявника надано лікарське свідоцтво про смерть №253 від 16.04.2016 року із зазначенням причини смерті - хронічна сосудиста-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз. З матеріалів справи та відповіді Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 09.11.2016 року №10313/15.10-04-06 вбачається, що у державній реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO], відмовлено. Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області посилається на те, що представлене лікарське свідоцтво про смерть не має юридичної сили на території України, оскільки підставою для державної реєстрації смерті на території України є медичне свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, або рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та /або особами, створеними, обраними або призначеними в порядку, не передбаченому Законом України, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5(у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого. Згідно ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено, що смерть [PERSON], [INFO], у встановленому законом порядку зареєстрована не була, оскільки м. Донецьк, Донецької області знаходиться на території проведення антитерористичної операції. У відповідності до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У відповідності з ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що факт смерті [PERSON] підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами, та знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, і це необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть її діда, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved