Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» звернувся в суд з заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на заставне майно в рахунок часткового погашення заборгованості. Мотивує тим, що між АТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] укладено Рамкову угоду №0643 від 13.04.2007р., зі змінами та доповненнями внесеними на підставі Договору №1 від 20.02.2014р. згідно п.2.1. якої "Кредитор на підставі Угоди зобов`язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі ніші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами." Згідно кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 85000,00 дол. США, строком користування 75 місяців з нарахуванням 16,00% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою із АТ «ПроКредит Банк» було укладено договори поруки з [PERSON] №0643-ДП4 від 16.05.2008 та [PERSON] №0643-ДП5 від 16.05.2008. Окрім цього, на забезпечення зобов`язань позичальника, між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, транспортний засіб - легковий універсал -В, марка LEXUS, модель GХ 470, реєстраційний № [NUMBER] . Однак, останній порушив умови рамкової угоди та кредитних договорів, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість. В подальшому, позивач уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідачів заборгованість в загальному розмірі 739067,52 гривень та суму сплаченого судового збору. Представник позивача Король Г.О. уточнені позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві та поданих в подальшому уточненнях та поясненнях. Просить такі задоволити повністю. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема поштовими розписками. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яцишин І.В. за викликом суду не з`явився, доказів поважності такого суду не подав. Вкотре подав клопотання, з метою відкладення розгляду справи, що суд розцінює як зловживання правами та затягування розгляду справи, тому таке зодоволенню не підлягає. Окрім цього адвокат не надав суду доказів на підтвердження можливості здійснення ним представницва інтересів [PERSON] (договір про надання юридичної допомоги, тощо) Враховуючи що судом неодноразово відкладався розгляд даної справи через неявки відповідачів, зважаючи на те, що розгляд справи був призначений завчасно, неявки відповідачів є систематичними, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи, за відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення, проти чого позивач не заперечує. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, приходить до висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено Рамкову угоду №0643 від 13.04.2007року, зі змінами та доповненнями внесеними на підставі Договору №1 від 20.02.2014, згідно п.2.1. якої "Кредитор на підставі Угоди зобов1язується здіснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі ніші зобов`язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами." Між АТ "ПроКредит Банк" та [PERSON] було укладено Договір про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008р, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 85 000,00 дол. США, строк користування 75 міс., проценти -16,00% річних. Відповідно до п.7.8. Рамкової угоди "Сторони погодилися, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора з розрахунком заборгованості." Відповідно до умов Рамкової угоди (п.2.1. та п. 9.2.2.) [PERSON] зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку, визначеному Кредитними договорами. Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008р. і п. 4.1. Рамкової угоди передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує позивачу проценти, розмір яких було зазначено вище. Згідно п. 4.2. Рамкової угоди «проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.» Відповідно до п. 4.4. Рамкової угоди «У випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними Кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.» Згідно п. 6.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" «Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплаті, процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.» Відповідно до п.10.2. Рамкової угоди "При порушені встановлених Договорами строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (п`ятнадцять) гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості." Статтею 1049 Цивільного кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику 'грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Однак, [PERSON] порушив умови рамкової угоди та кредитних договорів, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість в сумі 488452,63 гривень, що складається з 260480,53 грн - капітал, 13657,17 грн - проценти, 89314,93 грн - проценти за неправомірне користування кредитом, 125000,00 грн - пеня. Позивач направляв відповідачам вимоги про виконання зобов`язань за кредитним, договором (договорами поруки), що підтверджується матеріалами справи. Однак, зазначені вимоги банку, не виконанні. В подальшому, позивач уточнив позовні вимоги, оскільки відповідач самоухилявся від погашення кредиту та не здійснював погашення платежів вчасно, платежі по графіку не були погашені у повному обсязі та довгий період не погашалися взагалі. Згідно розрахунку заборгованості від 25.05.2018 року по кредитному договору №3.21617 від 16.05.2008 року, загальна сума заборгованості складає 2 312 962,60 грн, зокрема: капітал - 273 978,55 грн, проценти по графіку - 14 364,88 грн, проценти за фактичне користування кредитом - 176 745,54 грн, пеня - 1 847 873,63 грн. Однак, АТ "ПроКредит Банк" прийнято рішення, вимагати стягнення заборгованості за вказаний договором, за капіталом, процентами, процентами за неправомірне використання кредитними коштами у повному розмірі за період з 20.06.2008 року по 25.05.2018 року та пенею за користування кредитом лише у розмірі капіталу - 273 978,55 грн. Таким чином, позивач просить стягнути загальну суму заборгованості, враховуючи рішення АТ «ПроКредит Банк» на користь боржника про зменшення загального розміру пені, в розмірі 739 067,52 грн, з яких: капітал - 273 978,55 грн, проценти по графіку - 14 364,88 грн, проценти за фактичне користування кредитом - 176 745,54 грн, пеня - 273 978,55 грн. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , за Рамковою угодою та укладеним на її підставі уоговору про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008р. із АТ «ПроКредит Банк» було укладено Договори поруки з [PERSON] (№0643-ДП4 від 16.05.2008р.) та [PERSON] (№0643-ДП5 від 16.05.2008р.) Відповідно до умов Договору поруки (п.2.1.), поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи виплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Також, на забезпечення зобов`язань позичальника, що виникають із рамкової угоди, між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки №0643-Д32, посвідчений 13.04.2007 року державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В., зареєстровано в реєстрі за №839, відповідно до п. 1.1. якого в іпотеку до АТ "ПроКредит Банк" було передано: нерухоме майно - приміщення корівника загальною площею 823,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності громадянину [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. 03.10.2005р. за №2510. Судом встановлено, що згідно наявного у матеріалах справи Акту огляду та оцінки об`єктів іпотеки від 10 квітня 2007 року, ринкова вартість нерухомого майна - корівника за адресою [ADDRESS] заг. пл. 823,6 кв.м. складає 252500,00 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотети іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (ст. 16 ЦК України) та позасудові (ст. 17-19 ЦК України). Відповідно до ст. 12 і 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону). З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (ст. 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону). Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено також в ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім цього, на забезпечення зобов`язань позичальника, між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, посвідченого 01.04.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстровано в реєстрі за №643, а саме: тип транспортного засобу: легковий універсал -В, марка LEXUS, модель GХ 470, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , що належить на праві власності громадянину [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ 30.11.2010 року. Відповідно до п.3.2-3.3 Договору застави, заставою забезпечується виконання усіх основних зобов`язань та вимог заставодержателя, а також вимог, які відповідно до законодавства можуть бути задоволені за рахунок предмета застави. Розмір основних зобов`язань визначається відповідно до кредитних договорів. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.19 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992р. № 2654-ХІІ, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно із ч.1 ст.589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Стаття 20 Закону України «Про заставу» передбачає, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до п.6.1.1 Договору застави "Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадку порушення позичальником або заставодавцем умов договорів, укладених із заставодержателем." Згідно п. 6.3. та п.6.3.3. Договору застави, "Звернення стягнення здійснюється за вибором заставодержателя шляхом реалізації предмета застави згідно з рішенням суду." Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Судом встановлено, що умови договору відповідачами належним чином не виконувались, відповідач [PERSON] не надав банку кошти для погашення заборгованості за рамковою угодою та кредитами, відсотками, іншими витратами згідно до умов договору. За ст. 1050 ЦК України, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник вчасно не вніс черговий обов`язковий платіж. Суд приходить до переконання, що відповідачі порушили зазначені норми закону та умови договорів, що виразилось у невиконанні належним чином зобов`язань за рамковою угодою та вказаними вище договорами, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як солідарні боржники. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивач слід стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved