Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

04 жовтня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 27 654,73 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 11.07.2013 року складає 221 047 грн. 96 коп., та з ПАТ «Акцент банк»,\~[PERSON] і [PERSON] солідарно 10 000 грн., з\~[PERSON]\~витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн., та з [PERSON] і [PERSON]\~судовий збір (а.с.2-4). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ Акцент-Банк про стягнення заборгованості закрито (том 2 а.с.17-22). В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с.31-33). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд 1 інстанції виходив із того, що, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на іпотечне майно, а тому підстави для задоволення позову відсутні.\~\~\~ Із матеріалів справи вбачається, що банк на підтвердження позовних вимог надав суду копію кредитної угоди № 138м/2007 від 27.11.2007 року (том 1 а.с.10-14), ксерокопію паспорта та ідентифікаційного номера [PERSON] (том 1 а.с.21-24), розрахунок заборгованості (а.с.5-7). Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2013 року встановлено, що відповідачкою не заперечувався факт отримання грошових коштів, вона посилалась на те, що заборгованість відсутня, кошти банку сплачені в повному обсязі (том 1 а.с. 85-86). Крім того, в запереченнях на позовну заяву [PERSON] надав таблицю погашення кредиту по кредитному договору 23-138м/2007 від 27.11.2007 року, з якої вбачається, що [PERSON] кредит отримувався і сплачувався (а.с.101-106). Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими учасниками процесу. Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув, неповно зясував обставини справи, допустивши порушення норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню (п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення. За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами\~ст. 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Встановлено, що 27.11.2007 року між відповідачем\~[PERSON]\~та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») була укладена кредитна угода № 138м/2007, на підставі якої укладено договір про видачу траншу № 138м/2007 від 27.08.2008 року, відповідно до умов якої\~[PERSON]\~отримала кредит у розмірі траншу 12 000 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 27.11.2012 року(п.п. 1.2, 1.3, 4.1 угоди та договору (том 1 а.с. 10-14, 15-16). Крім того, п. 6.6 Кредитної угоди передбачено, що при порушенні Позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даною угодою, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим Банк змушений звернутися до суду, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (п. 6.6 угоди (том 1 а.с. 14) та пені у розмірі 0/2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (п.6.1 угоди (том 1а.с. 14). Також кредитною угодою та договором про видачу траншу встановлено щомісячну сплату винагороди в розмірі 0,113 % від суми траншу (п. 4.6 угоди та п. 4.6 договору (том 1 а.с. 13, 16). При цьому, угодою та договором визначено, що погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту, а винагорода, неустойка, пеня та штрафи сплачуються в гривні (п. п. 4.7, 6.1, 6.6 угоди та п. 4.7 договору (том 1 а.с. 13-14, 16). Також зі справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16.09.2013 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно, було в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № 138м/2007 від 27.11.2007 року в сумі 10858, 49 доларів США, звернуто стягнення на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу. Ухвалою ВССУ від 26.09.2013 року [PERSON] відмовлено у відкритті касаційного провадження (т.1 а.с. 85-92). Зазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] укладала кредитну угодою № 138м/2007 від 27.11.2007 року та договір про видачу траншу № 138м/2007 від 27.08.2008 року, на виконання яких банком було надано суму траншу в розмірі та на умовах зазначених в угоді та договорі, а [PERSON] в свою чергу кошти отримала та періодично виконувала умови договору та угоди, але не в повному обсязі, і дані обставини, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, при розгляді оскаржуваного рішення доказуванню не підлягають. Згідно довідки з Центрального відділу ДВС м. Черкаси та довідки з Черкаського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», вищевказане рішення про звернення стягнення на майно не виконано. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. За змістом ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобовязання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України. З розрахунку наявним у матеріалах справи, який відповідачами не спростовано, вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 11 липня 2013 року складає 28906,29 Доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 11.07.2013 складає 221047,96 грн. з яких: 8834.65 Доларів США заборгованість за кредитом; 10139,99 Доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3129,87 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 5395,50 Доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи: 31, 28 Доларів США штраф (фіксована частина), 1375, 00 Доларів США штраф (процентна складова) (том 1 а.с.5-7). Вирішуючи питання про стягнення, колегія враховує зазначені умови договору та угоди щодо стягнення кредиту та відсотків у валюті кредиту, а комісії, пені та штрафів у гривні, й відповідно стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором № 3-138м/2007 від 27.08.2008 року станом на 11 липня 2013 року у сумі 18\~974,64 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 11.07.2013 складає 151607,37 грн. з яких: 8834.65 Доларів США заборгованість за кредитом; 10139,99 Доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; та 79353,88 грн., що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 11.07.2013 складає 9931,65 Доларів США, з яких: 25007,66 грн. (що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 11.07.2013 складає 3129,87 Доларів США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 43110,04 грн. (що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 11.07.2013 складає 5395,50 Доларів США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи: 249,93 грн. (що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 11.07.2013 складає 31, 28 Доларів США) штраф (фіксована частина), 10986, 25 грн. (що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 11.07.2013 складає 1375, 00 Доларів США) штраф (процентна складова). Дана сума заборгованості підлягає стягненню лише з відповідачки [PERSON] Так, зобовязання боржника [PERSON] були забезпечені шляхом укладанням між ПАТ КБ «ПриватБанк» договорів поруки з [PERSON] від 27.11.2007 року № ДП 1-138м/2007 та з ПАТ "Акцент-Банк" від 20.10.2010 року № 3-138м/2007. Суд першої інстанції закрив провадження по справі в частині вимог банку до ПАТ "Акцент-Банк" , передбачених договором поруки. Так, відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Виходячи з того, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" стосовно стягнення суми з ПАТ "Акцент-Банк" за договором поруки витікають з відносин, які виникли на підставі договору, укладеного між суб'єктами господарювання, то такі вимоги не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства, і згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, провадження по справі в цій частині підлягає закриттю. Отже, в цій частині рішення суду 1 інстанції є обґрунтованим і його слід залишити без змін. Що стосується поручителя [PERSON], то в задоволенні позову до нього слід відмовити, оскільки порука припинена, виходячи з наступного. Так, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договорів поруки № ДП 1-138м/2007 від 27.11.2007 року та 27.08.2008 року додаткова угода № 1 до договору, умовами яких строк припинення поруки не встановлено і відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука в даному випадку припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. Зі справи вбачається, що термін повернення кредиту угодою та договором встановлено - не пізніше 27.11.2012 року. Враховуючи, що позивач до суду звернувся 04.10.2013 року, а порука на цей час вже з 27.05.2013 року - припинена, а тому підстави для стягнення заборгованості з поручителя відсутні. Щодо вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення витрат на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн., апеляційний суд виходить з наступного. Порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначений ч.1 ст.84 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" закріплені підстави та умови визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, відсутній погодинний розрахунок наданої правової допомоги, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь банку слід стягнути понесені судові витрати у сумі 4852 грн. 01коп. (2310,48 + 2541, 53, том1 а.с.31, том 2 а.с. 34).

Outcome: partial