Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

12\~грудня 2019\~року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за підсудністю із Заводського районного суду м. Миколаєва за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В позові зазначено, що в період з 03 листопада 2006 року по 10 листопада 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилося двоє дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти після розірвання шлюбу проживали з позивачкою, однак після її виїзду за кордон, вони стали проживати з батьком за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва. З метою мирного врегулювання спору, сторони уклали мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва 11 травня 2018 року. Відповідно син та донька залишилися проживати з батьком за його місцем реєстрації. З 11 листопада 2016 року з [PERSON] припинили стягувати аліменти на її користь. З 01 січня 2018 року з неї почали утримувати аліменти на її неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на кожну дитину. На момент звернення до суду позивачка здійснює догляд за новонародженим сином від другого шлюбу та немає можливості працювати, а тому не може щомісячно сплачувати аліменти, що вказані в мировій угоді та ухвалі Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2018 року. На підставі зазначеного просила суд змінити спосіб стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на кожну дитину з подальшою індексацією, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до їх повноліття та відкликати виконавчий лист у цивільній справ № 487/1521/17 про стягнення з неї аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . 11 лютого 2020 року від представника позивачки, адвоката Долгової Л.В. надійшла позовна заява з уточненими позовними вимогами, в яких вона просила зменшити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацією, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до їх повноліття та відкликати виконавчий лист, виданий на підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2018 року. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Долгова Л.В. позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі, оскільки позивачка довгий час перебуває в Італії де народила третю дитину від другого шлюбу, на даний час здійснює догляд за дитиною, не має змоги працювати та перебуває на повному забезпеченні свого чоловіка. Відповідач в судове засідання не з`явився, але своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суд не повідомив, однак направив відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки через їх безпідставність та відсутність у неї як у платника аліментів права на зміну способу стягнення аліментів. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить наступного. Судом встановлено, що у сторін в період шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Згодом шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано та згідно ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2018 року, на підставі затвердженої судом мирової угоди, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] , та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно (а.с.8-10) . Відповідно до копії стислого витягу з реєстру актів про одруження, виданого комуною Неаполя адміністративного округу 4 С.Лоренцо-Вікарія- [PERSON] Управління адміністративного округу відділу запису актів цивільного стану, [PERSON] зареєструвала шлюб 23 жовтня 2018 року в Неаполі (провінція [PERSON] ) з громадянином [PERSON] (а.с.11). З копії повідомлення про реєстрацію акта про народження, виданого комуною Неаполя відділу обліку і реєстрації громадян відділу запису актів цивільного стану адміністративного округу 4 С.Лоренцо-Вікарія- [PERSON] . Управління адміністративного округу, вбачається, що в [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (а.с.12). Як зазначено в повідомленні про початок процедури реєстрації у відділі обліку населення (справа № 10896 від 15.11.2018 року), [PERSON] , [INFO] , переїхала з України до [PERSON] (провінція [PERSON] ) та щодо неї розпочато процедуру реєстрації відповідно до її заяви (а.с.13). У відповідності до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 вказаного вище Закону України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України та згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 СК України "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини"). Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища платника аліментів чи зміна його сімейного стану, може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. На підставі наданих суду письмових доказів було встановлено, що у позивачки відбулися певні зміни у сімейному стані, а саме окрім двох дітей від першого шлюбу, на яких вона сплачує аліменти, вона має ще малолітнього сина від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] , за яким здійснює догляд і через це не має змоги працювати. За такого, враховуючи зміни сімейного та матеріального стану позивачки та враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає вимоги позивачки щодо зменшення розміру аліментів обґрунтованими, однак задовольняє їх частково в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: partial