Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

31.10.2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним уточненим позовом, яким просить встановити факт проживання однією сім'єю з його матір'ю - [PERSON], а також визнати за ним право на проживання та реєстрацію у квартирі [ADDRESS], а також зобов'язати Болградську міську раду Одеської області зареєструвати місце його проживання за вищевказаною адресою, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що він проживав усе своє життя у спірному житлі разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] року, у тому числі і на момент її смерті, є її сином, фактично продовжує проживати у вказаній квартирі після смерті [PERSON], проте не є зареєстрованим за місцем проживання з об'єктивних причин - він був неповнолітнім, тому сам не вирішував питання своєї реєстрації (тоді прописки), а мати недбало поставилася до своїх батьківських обов'язків і з невідомої причини не зареєструвала дитину - його, позивача. Для отримання паспорту, коли йому, позивачу, виповнилося 16 років - у 2013-му році, він тимчасово був зареєстрований за іншою адресою в чужих йому людей, але станом на теперішній час вони попросили його знятися з реєстрації за їхньою адресою, а мати померла і тому не може надати дозвіл на реєстрацію його, позивача у своїй квартирі, яку отримував за ордером батько матері - його, позивача дідусь - [PERSON], що наразі помер. Йому, позивачу, відмовлено в реєстрації за вказаною адресою з-за відсутності обґрунтованих, визначених Законом підстав, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого права проживання. В обґрунтування звернення до суду позивач стверджує, що він постійно проживав разом зі своєю померлою матір'ю однією сім'єю протягом більш, ніж п'яти останніх років і на момент її смерті, в тому числі, - на час відкриття спадщини, але не може отримати навіть свідоцтва про право на спадщину, оскільки в нього відсутні документи, які б підтверджували факт постійного проживання разом зі спадкодавцем однією сім'єю, тому що він мешкав разом з батьками, які з невідомих причин не виконали свій обов'язок зареєструвати його за адресою їх проживання. Станом на теперішній час він, позивач, продовжує жити у спірній квартирі, яка була надана його дідусеві і матері для постійного проживання, але здійснити реєстрацію проживання не може з вищевказаних причин. Він звернувся до Болградської міської ради з заявою про реєстрацію проживання, але йому відмовлено в реєстрації. Позивач вважає, що має право на реєстрацію за вищевказаною адресою , оскільки після свого народження фактично проживав у квартирі його матері, мешкав з нею все своє життя, набув право на реєстрацію фактом народження , продовжує проживати за вказаною адресою, іншого житла не має. У судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, підтримав свої позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач - Болградська міська рада Одеської області та третя особа - Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району, суду надіслали через своїх представників заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно ч.3ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, тобто, встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, та за відсутності спору про це право. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Тобто, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю, передусім, є сукупність обставин, що є, згідно із законом, основними ознаками сім'ї: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків. Дослідженням наданих суду доказів встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 30.08.2017р. Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з 635, а.с.9); - згідно копії корінця ордеру для постійного проживання №242, що був виданий дідусю позивача - [PERSON] на трьох осіб: на отримувача - [PERSON], його дружину [PERSON] та їх дочку - мати позивача [PERSON] ( а.с.10); - мати позивача - спадкодавець [PERSON] - 21.10.1995 року зареєструвала шлюб з [PERSON], тому змінила своє прізвище (згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21.10.1995 року, а/з 148, а.с.8); - батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (згідно свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 21.08.1997 року , а/з 132, а.с.7); - відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання, позивач з 30.10.2017 року є знятим з реєстрації за адресою: [ADDRESS] ( а.с.15); - згідно довідки директора КП "Болградське БТІ" від 04.10.2018 р за 3274, право власності на квартиру [ADDRESS], - не зареєстровано ( а.с.16); - згідно письмових пояснень третьої особи - Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (КЕЧ), вона є правонаступником розформованої Болградської КЕЧ відповідно до наказу начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 01.11.2006р. за №123., діє стосовно житлового фонду Міністерства оборони на підставі ст.14 ЗУ "Про збройні сили України", та ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних силах України". Стосовно спірної квартири [ADDRESS], вона, згідно комісійного акту приймання-передачі військового майна, затвердженого Болградським міським головою 24.03.2006р. на підставі директиви Міністерства Оборони України №Д-22 від 11.06.2005р., - була разом з іншим житловим фондом передана на баланс разом з з технічною документацією до Болградської міської ради (індивідуальна картка будівлі Ф-400, інвентарна справа); ця обставина підтверджується копією Акту, доданого до відповіді; - приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. було заведено спадкову справу щодо майна спадкодавця [PERSON], спадкоємцем є її син - позивач [PERSON], та постановою від 04.10.2018 року нотаріусом позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] - яку він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] - у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності матері на цю нерухомість (а.с.17); - згідно копії спадкової справи, її матеріали містять заяву спадкоємця майна після смерті [PERSON] - ним є позивач [PERSON]; - письмовими поясненнями свідки [PERSON] та [PERSON], яким відомо про кримінальну відповідальність за надання суду недостовірних відомостей, підтверджуються відомості того, що позивач [PERSON] тривалий час - понад п'ять років і на момент [INFO] - день смерті спадкодавця [PERSON], - проживав з нею однією сім'єю, вони були пов'язані сумісним побутом, вели спільне господарство; - відповідно до заяви представника Болградської міської ради Одеської області, відповідач - Болградська міська рада Одеської області - вимоги позивача визнає повністю. Таким чином, судом встановлено, що власником майна є Болградська громада в особі Болградської міської ради. Крім того, відповідно до ч.2 ст.2, ч.1 ст.6, ч.1 ст.7 Закону Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 1 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до вимог статті 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з вимогами ч.1ст.382 ЦК України, квартирою є ізольоване приміщення у житловому будинку, призначене для постійного у ньому проживання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. На підставі вимог ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Згідно з вимогами ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про дитину, її виховання, розвиток та матеріальне забезпечення. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Оскільки позивач стверджує, що він з народження і по день смерті своєї матері разом з нею однією сім'єю, що підтверджується дослідженими судом доказами та поясненнями свідків, що містяться в матеріалах справи, і цей факт ніким не спростовано, тому суд дійшов висновку, що право позивача на проживання у спірній квартирі, як дитини своєї матері, яка була зареєстрована у спірному житлі, є підтвердженим достатніми доказами. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] дійсно проживав більш, ніж п'ять років однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON],, яка померла [INFO], вони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, тобто мали взаємні права та обов'язки як мати і дитина більш, ніж п'ять років до смерті спадкодавця і на момент її смерті, у тому числі, станом на момент смерті спадкодавця, оскільки цей факт підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи, досліджені судом докази узгоджуються між собою і підтверджують вищевказаний факт, що має для позивача юридичне значення. Оскільки з вищенаведеного вбачається порушення права позивача його матір'ю на реєстрацію за місцем проживання, хоча позивач це право набув шляхом проживання, як член сім'ї своїх батьків і дідуся, що були вселені і проживали у спірному житлі за ордером, і не заперечували, щоб позивач проживав разом з ними, та, з огляду на те, що судом встановлено дослідженням доказів, що позивач фактично проживав, хоча й без реєстрації, разом зі своєю родиною - дідусем і матір'ю, що наразі є померлою, за адресою: [ADDRESS], вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідач позов визнав, тому обставини, визнані ним, не підлягають доказуванню у відповідності до ст.82ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб.

Outcome: approved