Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 11 805.38 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 28.10.2012 року, а також понесених судових витрат (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.10.2012 року відповідач у ПАТ КБ "Приватбанк" отримав кредит у розмірі 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно здійснюватися відповідно до умов договору. Проте, зобов'язання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені, внаслідок чого станом на 31.03.2017 року виникла заборгованість по кредиту, відсоткам, з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 11 805.38 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, пояснила, що буде сплачувати кошти. Однак, вказала, що штрафні санкції надто завищені. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 28.10.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (а.с.6,7, 8-31), відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 800 грн. 00 коп. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. Відповідно Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Судом встановлено, що договір укладено у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами Банку та особисто відповідачем, зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі статті 629 ЦК України ці договори є обов'язковим для виконання. На день укладання договору та подання заяви про отримання кредиту, відповідач погоджувався з усіма його умовами та вчиняв дії передбачені договором, що підтверджується не тільки його підписами на документах (а.с.6зв), але й отриманням платіжної картки, періодичною сплатою коштів в рахунок погашення кредиту. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Умовами договору передбачено щомісячне погашення кредиту, а також відсотків за його користування. Як вбачається із розрахунку позивача (а.с.4-5) станом на 31.03.2017 року погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановлених кредитним договором умов, кредит погашався не належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом - 6 792 грн 19 коп, заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 721 грн 88 коп, заборгованість за пенею та комісією - 252 грн 96 коп, штраф (фіксована частина) -500 грн 00 коп; штраф (процентна складова) - 538 грн 35 коп. Виходячи з розрахунку (а.с.4-5), загальна сума заборгованості по кредиту становить 11 805.38 грн. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В своїй постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, зазначив, що без заяви сторони у спору ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Відповідачем [PERSON] не заявлено клопотання про відмову у задоволенні позову з посиланням на пропуск банком строків звернення до суду, за власною ініціативою суд не має права застосовувати позовну давність. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 у справі № 6-2003цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 28.10.2012 року в сумі 11 552 грн 42 коп, з них: заборгованість за кредитом - 6 792 грн 19 коп, заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 721 грн 88 коп; штраф (фіксована частина) -500 грн 00 коп; штраф (процентна складова) - 538 грн 35 коп. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (11552,42х 1600/11805,38=1 565,71). На підставі наведеного,

Outcome: partial