Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 17.11.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору щодо погашення кредиту, станом на 31.12.2016 року у нього виникла заборгованість в сумі 31692,27 грн., яку позивач просить стягнути. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.37). Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Зокрема, судові повістки, разом з копіями відповідних документів надсилались відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області від 15.02.2017 року, а саме за адресою: [ADDRESS]. Згідно відмітки Укрпошти на поштовому відправленні повістку отримала мати відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у справі доказів достатньо для вирішення справи по суті та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, повторно не з'явився, суд, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено судом, 17.11.2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням укладення договору №б/н від 17.11.2011 року є анкета-заява [PERSON] (а.с.5). Відповідно до даної заяви [PERSON] ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, про що свідчить його підпис в даній заяві. Паспортом серії [NUMBER] (а. с. 32) доведено, що на момент укладення даного договору [PERSON] був неповнолітнім. Відповідно до ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцять до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право, зокрема, самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). На укладення інших правочинів неповнолітньою особою необхідна згода батьків (усиновлювачів), піклувальників. З наданих до матеріалів позовної заяви додатків, зокрема анкети-заяви від 17.11.2011 року, довідки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг видно що на момент підписання анкети-заяви [PERSON] досяг 16 років, тобто був неповнолітнім. При цьому з банком уклав фактично кредитний договір, отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому до матеріалів позовної заяви не додано доказів на надання згоди батьками [PERSON] на вчинення їх сином такого правочину, не доведено що цей правочин було схвалено батьками в подальшому, відповідно до ст. 222 ЦК України. Враховуючи викладене, оскільки на правочин укладено з неповнолітною особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed