Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 26.08.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 22.05.2019 року приблизно о 10 год 50 хв, керуючи автомобілем «Фольцваген» номерний знак [NUMBER] , в м. Одесі перехрестя пр. Шевченка пр. Гагаріна у порушення п. 2.3.; 8.7.3; 10.1; 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, [PERSON] при початку руху не переконався у безпеці руху, не був уважним, здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору та рухався у населеному пункті зі швидкістю більш ніж 50 км/год, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Джиллі» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пішохід тілесні ушкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/9617/20 від 02.07.2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, під час дорожньо-транспортної пригоди 22.05.2019 року. Автомобіль позивача внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні ушкодження. Позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності для проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди. Відповідно до висновку експерта вартість відновлювального ремонту визначено у розмірі 55\~085,06 грн., вартість матеріального збитку у розмірі 30\~458,08 грн. На час настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС»» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 7813805, який був дійсним на момент ДТП. 07.06.2019 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС»», 20.07.2020 року ПАТ «Страхова група «ТАС»» надало відповідь позивачу про відмову у задоволенні страхового відшкодування у зв`язку із неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. За таких обставин [PERSON] просить суд тягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС»» матеріальну шкоду у розмірі 51\~243,08 грн., а також стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС»» та [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. Ухвалою суду від 31.08.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 27.10.20 року від ПАТ «Страхова група «ТАС»» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає, просить відмовити у повному обсязі по причині пропущення позивачем строку звернення із заявою про страхове відшкодування. У підготовче судове засідання 11.11.20 року з`явився позивач та представник позивача, інші сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. Ухвалою суду від 11.11.20 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.02.2020 року від [PERSON] надійшов відзив, я в кому відповідач не визнає позовну заяву, зазначає про відсутність розрахунку та обґрунтування розміру моральної шкоди та неналежне обґрунтування витрат на правову допомогу, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У судове засідання 10.02.2021 року сторони не зв`явились, повідомлялись належним чином. 25.03.2021 року справа не розглядалась у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. У судове засідання 13.05.2021 року з`явився представник позивача, представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, поважність причин неявки не повідомили, що відповідно до приписів ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до наступного. 22.05.2019 року приблизно о 10 год 50 хв, керуючи автомобілем «Фольцваген» номерний знак [NUMBER] , в м. Одесі перехрестя пр. Шевченка пр. Гагаріна у порушення п. 2.3.; 8.7.3; 10.1; 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 [PERSON] при початку руху не переконався у безпеці руху, не був уважним, здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору та рухався у населеному пункті зі швидкістю більш ніж 50 км/год, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Джиллі» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пішохід тілесні ушкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/9617/20 від 02.07.2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, під час дорожньо-транспортної пригоди 22.05.2019 року. Автомобіль «Джиллі» державний номер [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 01.09.2018 року. З метою встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, [PERSON] звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] для проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди та отримав висновок №109-19. Відповідно до висновку №109-19 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля GEELY MR-7151A, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 22.05.2019 року, визначено у розмірі 30\~458,08 грн. На час настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 7813805, який був дійсним на момент ДТП. 07.06.2019 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» з повідомленням про настання події з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.05.2019 року. 20.07.2020 року ПАТ «Страхова група «ТАС» надав відповідь [PERSON] про відмову у задоволенні страхового відшкодування у зв`язку із неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. Відповідно до положень ст. 18 Закону України "Про страхування" факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч. ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За положеннями п. п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин суд погоджується з доводами представника ПАТ «Страхова група «ТАС»», що позивач, будучи потерпілою особою, не скористався своїм правом та не подав заяву до ПАТ «Страхова група «ТАС»» щодо сплати страхового відшкодування, а лише звернувся із повідомленням про настання події. Доказів звернення до ПАТ «Страхова група «ТАС»» із заявою про страхове відшкодування позивачем не надано. Великою Палатою Верховного Суду України у постанові від 03.10.2018 р. у справі N753/5293/16-ц вказано про те, що зазначений у пункті 37.1.4. статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк є присічним і поновленню не підлягає. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені до ПАТ «Страхова група «ТАС»» вимоги про стягнення суми у розмірі 51\~243,08 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущено встановлений законом річний строк для звернення до страховика з заявою про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки позивач не надав докази того, в чому виразилися його душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна. Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed