Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області з позовом до Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківській області, Міністерства соціальної політики України про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. В обґрунтування позову зазначив, що постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11, залишеною без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2012 року, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерство соціальної політики, здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ч. 1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлені на забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України, починаючи із 1 грудня 2010 року, за виключенням раніше виплачених із цього питання коштів. Крім того, рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України задоволена заява [PERSON] №4862 від 03.01.2013 року, визнано порушення державою відповідачем пункту 1 статті 6 Конвенції і статті 1 Першого протоколу, а також порушення статті 13 Конвенції щодо невиконання рішення національного суду, а саме: Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11. Позивач вказує, що згідно довідки Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області №2 від 11 січня 2019 року, станом на 01 січня 2019 року, розмір заборгованості за постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11 становить 78 568,76 грн. А тому, посилаючись на викладене, відповідно до ст. 22 ЦК України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159, позивач просить стягнути з відповідачів компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме: за 2013 рік - 392 грн.; за 2014 рік - 19563,62 грн.; за 2015 рік - 34020,27 грн.; за 2016 рік - 9742,52 грн.; за 2017 рік - 10763, 92 грн.; за 2018 рік - 7599,73 грн.; за 2019 рік - 3299, 88 грн.; а всього у сумі 85 482,78 грн. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з`явилася, заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Надала відзив на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказала, що виплата сум компенсації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводиться відповідні грошові виплати населенню. Крім того, просила врахувати, що компенсація нараховується після погашення основної заборгованості, оскільки на її суму впливає кількість днів прострочення платежу. Представник Міністерства соціальної політики України до суду також не з`явилася, також надала заяву про розгляд справи без її участі та відзив на позов, в якому зазначено, що розмір грошової компенсації у 2018 році передбачено на рівні минулого року та затверджено наказом Мінсоцполітики від 23.01.2018 року № 75"Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 2018 рік". А, оскільки фінансування видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи проводиться в межах коштів, передбачених законами про державний бюджет на відповідні роки, то виконання Закону повністю залежить від затверджених бюджетних призначень. Представник відповідача також вказала і на те, що Мінсоцполітики діяло у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, та ніяким чином не порушувало права та інтереси позивача. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Пунктами 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98). В межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02). Матеріалами справи встановлено, що постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11, залишеною без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2012 року, зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерство соціальної політики, здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ч. 1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлені на забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України, починаючи із 1 грудня 2010 року, за виключенням раніше виплачених із цього питання коштів. Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України задоволена заява [PERSON] №4862 від 03.01.2013 року і визнано порушення державою відповідачем пункту 1 статті 6 Конвенції і статті 1 Першого протоколу, а також порушення статті 13 Конвенції щодо невиконання рішення національного суду, а саме: Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 Як вбачається з довідки Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області №2 від 11 січня 2019 року, борг з виплати компенсації [PERSON] на 37 видів продуктів харчування, за виключенням 10 видів продуктів, починаючи з грудня 2010 року складає 78 568,76 грн. Крім того, в довідці зазначено, що розрахунок проведено помісячно з наростаючим, починаючи з грудня 2010 року. З доповнень до відзиву та копій платіжних доручень, наданих представником Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківській області, вбачається, що [PERSON] виплачено заборгованість відповідно до постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11, за період з грудня 2010 року по 01 травня 2016 року у квітні 2018 році у розмірі 38 204,26 грн., та у лютому 2019 року за період з 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 37 787,79 грн. Судом встановлено, що предметом спору є стягнення за період з 2013 по 2019 рік компенсації втрати частини доходів, невиплачених за період з 2011 року по листопад 2018 року, через порушення строків відповідачем прострочення виконання обов`язку з виплати компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Як передбачено ст. 2 цього ж Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, в тій частині, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі соціальної виплати). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 7 листопада 2012 року № 6-131цс12. Також судом звертається уваги і на те що, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені, що вбачається з положень ст.ст. 1-3 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, які дають підстави вважати, що нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року по справі №521/940/17. Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Беручи до уваги положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, відповідно до яких основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, оскільки, на теперішній час, вищезазначена заборгованість позивачу виплачена частково і затримка виплати соціальної виплати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими. Судом при вирішенні справи враховується правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №676/1557/16-ц. Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком компенсації втрати частини грошових доходів (соціальної виплати - компенсації 50% вартості продуктів харчування за період з грудня 2010 року по листопад 2018 року) за період з 2013 року по 2019 рік здійсненим позивачем, у зв`язку з наступним. Відповідно п. 2, п. 3, п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Проте, позивачем розрахунок здійснено як добуток загальної суми заборгованості 78568,76 грн., станом на листопад 2018 року, на річні індекси інфляції, всупереч Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N159, та без врахування того, що розрахунок заборгованості проведено помісячно, наростаючим підсумком (а.с.11). Судом компенсація розраховується шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу без врахування індексу споживчих цін у місяці за який виплачується дохід на різницю між нарахованим боргом за місяць, за який виплачується відповідна соціальна виплата та нарахованим боргом за попередній місяць, відповідно до даних які вказані у довідці Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області №2 від 11 січня 2019 року (а.с.11-12). Крім того, судом враховується, що [PERSON] виплачено заборгованість відповідно до постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11, двома платежами, у розмірі 38 204,26 грн., та у розмірі 37 787,79 грн., а отже компенсація втрати частини грошових доходів за період з грудня 2010 року по 01 травня 2016 року розрахована з січня 2013 року до квітня 2018 року, а за період з 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2018 року - до лютого 2019 року, а за жовтень 2018 року по листопад 2018 року - до жовтня 2019 року (місяць подання позову). Компенсації втрати частини грошових доходів (соціальної виплати - компенсації 50% вартості продуктів харчування за період з грудня 2010 року по листопад 2018 року) за період з 2013 року по 2019 рік становить 43 482, 22 грн., яка складається: -за період з грудня 2010 по грудень 2012 року на суму 10 667,60 грн. - 14923,97 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня 2013 року по квітень 2018 року - 2,399); -за січень 2013 року на суму 481,34 грн. - 668,95 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з лютого 2013 року по квітень 2018 року - 1,002х2,385); -за лютий 2013 року на суму 474,13 грн. - 660,06 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з березня 2013 року по квітень 2018 року - 1,003х2,385); -за березень 2013 року на суму 465,46 грн. - 647,99 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2013 року по квітень 2018 року - 1,003х2,385); -за квітень 2013 на суму 472,96 грн. - 658,43 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2013 року по квітень 2018 року - 1,003х2,385); -за травень 2013 року на суму 476,56 грн. - 662,30 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2013 року по квітень 2018 року - 1,002,х2,385); -за червень 2013 року на суму 485,29 грн. - 674,44 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2013 року по квітень 2018 року - 1,002х2,385); -за липень 2013 року на суму 427,51 грн. - 595,16 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з серпня 2013 року по квітень 2018 року - 1,003х2,385); -за серпень 2013 року на суму 432,47 грн. - 610,32 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з вересня 2013 року по квітень 2018 року - 1,011х2,385) -за вересень 2013 року на суму 433,08 грн. - 611,18 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з жовтня 2013 року по квітень 2018 року - 1,011х2,385); -за жовтень 2013 року на суму 452,91 грн. - 634,84 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з листопада 2013 року по квітень 2018 року - 1,007х2,385); -за листопад 2013 року на суму 449,94 грн. - 628,53 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з грудня 2013 року по квітень 2018 року - 1,005х2,385); -за грудень 2013 року на суму 468,77 грн. - 649,24 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня 2014 року по квітень 2018 року - 2,385); -за січень 2014 року на суму 530,68 грн. - 732,26 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з лютого 2014 року по квітень 2018 року - 1,246х1,91); -за лютий 2014 року на суму 545,03 грн. - 743,74 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з березня 2014 року по квітень 2018 року - 1,238х1,91); -за березень 2014 року на суму 552,9 грн. - 723,02 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2014 року по квітень 2018 року - 1,212х1,91); -за квітень 2014 на суму 590,29 грн. - 732,21 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2014 року по квітень 2018 року - 1,173х1,91); -за травень 2014 року на суму 624,99 грн. - 723,92 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2014 року по квітень 2018 року - 1,13х1,91); -за червень 2014 року на суму 629 грн. - 715,36 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2014 року по квітень 2018 року - 1,119х1,91); -за липень 2014 року на суму 595,13 грн. - 671,15 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з серпня 2014 року по квітень 2018 року - 1,114х1,91); -за серпень 2014 року на суму 603,63 грн. - 670,36 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з вересня 2014 року по квітень 2018 року - 1,105х1,91) -за вересень 2014 року на суму 617,28 грн. - 648,97 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з жовтня 2014 року по квітень 2018 року - 1,074х1,91); -за жовтень 2014 року на суму 622,96 грн. - 625,19 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з листопада 2014 року по квітень 2018 року - 1,0496х1,91); -за листопад 2014 року на суму 652,87 грн. - 631,52 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з грудня 2014 року по квітень 2018 року - 1,03х1,91); -за грудень 2014 року на суму 702,46 грн. - 639,24 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня 2015 року по квітень 2018 року - 1,91); -за січень 2015 року на суму 687,27 грн. - 585,19 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з лютого 2015 року по квітень 2018 року - 1,39х1,332); -за лютий 2015 року на суму 738,02 грн. - 501,53 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з березня 2015 року по квітень 2018 року - 1,261х1,332); -за березень 2015 року на суму 892,50 грн. - 523,37 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року - 1,191х1,332); -за квітень 2015 на суму 932,65 грн. - 365,54 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2015 року по квітень 2018 року - 1,045х1,332); -за травень 2015 року на суму 1019,5 грн. - 368,35 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2015 року по квітень 2018 року - 1,022х1,332); -за червень 2015 року на суму 1080,90 грн. - 384,77 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2015 року по квітень 2018 року - 1,018х1,332); -за липень 2015 року на суму 1053,84 грн. - 389,18 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з серпня 2015 року по квітень 2018 року - 1,028х1,332); -за серпень 2015 року на суму 934,43 грн. - 356,28 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з вересня 2015 року по квітень 2018 року - 1,037х1,332) -за вересень 2015 року на суму 935,89 грн. - 326,92 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з жовтня 2015 року по квітень 2018 року - 1,013х1,332); -за жовтень 2015 року на суму 938,36 грн. - 345,28 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з листопада 2015 року по квітень 2018 року - 1,027х1,332); -за листопад 2015 року на суму 971,65 грн. - 348,47 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з грудня 2015 року по квітень 2018 року - 1,02х1,332); -за грудень 2015 року на суму 986,22 грн. - 327,42 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня 2015 року по квітень 2018 року - 1,332); -за січень 2016 року на суму 872,43 грн. - 278,18 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з лютого 2016 року по квітень 2018 року - 1,113х1,185); -за лютий 2016 року на суму 864,57 грн. - 279,81 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з березня 2016 року по квітень 2018 року - 1,117х1,185); -за березень 2016 року на суму 856,05 грн. - 265,89 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2016 року по квітень 2018 року - 1,106х1,185); -за квітень 2016 на суму 865,71 грн. - 230,94 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2016 року по квітень 2018 року - 1,069х1,185); -за травень 2016 року на суму 882,26 грн. - 314,44 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2016 року по лютий 2019 року - 1,07х1,267); -за червень 2016 року на суму 877,85 грн. - 314,56 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2016 року по лютий 2019 року - 1,072х1,267); -за липень 2016 року на суму 850,57 грн. - 306,63 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з серпня 2016 року по лютий 2019 року - 1,0738х1,267); -за серпень 2016 року на суму 838,38 грн. - 305,63 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з вересня 2016 року по лютий 2019 року - 1,077х1,267) -за вересень 2016 року на суму 855,26 грн. - 287,95 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з жовтня 2016 року по лютий 2019 року - 1,055х1,267); -за жовтень 2016 року на суму 863,20 грн. - 260 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року - 1,027х1,267); -за листопад 2016 року на суму 1258,40 грн. - 350,37 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року - 1,009х1,1,267); -за грудень 2016 року на суму 1340,63 грн. - 357,95 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня 2017 року по лютий 2019 року - 1,267); -за січень 2017 року на суму 1436,46 грн. - 362,18 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з лютого 2017 року по лютий 2019 року - 1,124х1,114); -за лютий 2017 року на суму 1513,88 грн. - 363,15 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з березня 2017 року по лютий 2019 року - 1,113х1,114); -за березень 2017 року на суму 1534,09 грн. - 333,82 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по лютий 2019 року - 1,093х1,114); -за квітень 2017 на суму 1562,15 грн. - 322,52 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по лютий 2019 року - 1,083х1,114); -за травень 2017 року на суму 1562 грн. - 298,13 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2016 року по лютий 2019 року - 1,069х1,114); -за червень 2017 року на суму 1583,10 грн. - 272,17 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по лютий 2019 року - 1,052х1,114); -за липень 2017 року на суму 1588,22 грн. - 269,52 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по лютий 2019 року - 1,050х1,114); -за серпень 2017 року на суму 1419,26 грн. - 242,42 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з вересня 2017 року по лютий 2019 року - 1,051х1,114) -за вересень 2017 року на суму 1426,16 грн. - 211,83 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року - 1,031х1,114); -за жовтень 2017 року на суму 1233,76 грн. - 166,76 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з листопада 2017 року по лютий 2019 року - 1,019х1,114); -за листопад 2017 року на суму 1255,15 грн. - 157,07 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з грудня 2017 року по лютий 2019 року - 1,01х1,114); -за грудень 2017 року на суму 1246,08 грн. - 142,64 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня 2017 року по лютий 2019 року - 1,114); -за січень 2018 року на суму 1303,58 грн. - 126,72 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з лютого 2018 року по лютий 2019 року - 1,081х1,015); -за лютий 2018 року на суму 1324,49 грн. - 115,31 грн. (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з березня 2018 року по лютий 2019 року - 1,071х1,015); -за березень 2018 року на суму 1358,89 грн. - 103,14 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2018 року по лютий 2019 року - 1,06х1,015); -за квітень 2018 на суму 1357,17 грн. - 90,61 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2018 року по лютий 2019 року - 1,051х1,015); -за травень 2018 року на суму 1367,53 грн. - 91,30 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2018 року по лютий 2019 року - 1,051х1,015); -за червень 2018 року на суму 1405,07 грн. - 93,80 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2018 року по лютий 2019 року - 1,051х1,015); -за липень 2018 року на суму 1404,32 грн. - 105,16 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з серпня 2018 року по лютий 2019 року - 1,059х1,015); -за серпень 2018 року на суму 1552,23 грн. - 116,24 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року - 1,059х1,015) -за вересень 2018 року на суму 1706,72 грн. - 93,16 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року - 1,039х1,015); -за жовтень 2018 року на суму 1130,55 грн. - 72,24 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з листопада 2018 року по жовтень 2019 року - 1,022х1,041); -за листопад 2018 року на суму 1445,16 грн. - 71,33 (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з грудня 2018 року по жовтень 2019 року - 1,008х1,041). На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, але підлягають до часткового задоволення у розмірі 43 482,22 грн., в іншій частині позовні вимоги [PERSON] у розмірі 42 000,56 грн. задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial