Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

19 грудня 2019 року позивач КС "Самара" звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. 23 січня 2020 року відповідачі за первісним позовом - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , подали зустрічну позовну заяву до КС "Самара" про захист прав споживачів - визнання кредитного договору та договорів поруки недійсними. В обґрунтування первісного позову позивач зазначив, що 09 жовтня 2018 року між КС "Самара" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 593/18, відповідно до якого відповідачу позивачем було надано кредитні кошти в сумі 40 000,00 гривень, строком на 36 місяців, починаючи з 09 жовтня 2018 року по 08 жовтня 2021 року, а відповідач зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит було отримано відповідачем 10 жовтня 2018 року, що підтверджується видатковим касовим ордером №113 від 10 жовтня 2018 року на суму 40 000,00 гривень. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість по договору щомісячно у період з "10" по "16" число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 08 жовтня 2021 року. Відповідач повинна була повернути 40 000,00 гривень - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесенні платежів відповідно до п.4.2 кредитного договору. Проте, відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання по кредитному договору: несвоєчасно сплачувала заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, тим самим порушивши запланований графік повернення кредиту. Тому, при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалося відповідно до п.4.5 кредитного договору за кожен день простроченого платежу. Станом на 30 листопада 2019 року сума кредиту не повернута за плановим розрахунком та залишок за кредитом складає 40 000,00 гривень (40 000,00 гривень сума кредиту - 0,00 гривень фактично сплачена сума кредиту). Згідно кредитного договору та розрахунку заборгованості відповідач повинна повернути суму заборгованості в розмірі 85 824,00 гривень, яка складається з: - 40 000,00 гривень - залишок по кредиту; - 45 824,00 гривень - проценти нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів (56 524,00-10 700,00). В якості забезпечення виконання зобов`язання відповідачем [PERSON] перед позивачем по виконанню умов кредитного договору, було укладено договір поруки №593/18 від 09 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Останні прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язаннях відповідача [PERSON] , визначених кредитним договором. Відповідно до п.2.1 договору поруки відповідальність відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] настає в разі, коли відповідач [PERSON] не виконає та / або не належним чином виконає свої зобов`язання за кредитним договором. П.2.2 того ж договору поруки встановлено, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем. Відповідачі жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинили. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялися претензії з вимогами погасити заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача, самоусунулися від виконання зобов`язання. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 85 824,00 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивачі зазначили, що відповідач КС "Самара" є кредитною спілкою. Відповідно до ст.1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Прийняття до кредитної спілки проводиться на підставі письмової заяви особи (ч.3 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки»). Законодавством передбачено, що особа стає членом кредитної спілки за умови: -відповідності ознаці членства; - подання заяви про вступ до кредитної спілки; - рішення спостережної ради або правління про прийом особи до кредитної спілки; -сплати вступного та обов`язкового пайового внесків. Таким чином, кредитна спілка (на відміну від банку) не може надавати кредити фізичним особам, які це є її членами (ч.1 ст.21 ЗУ «Про кредитні спілки»), а обов`язковою умовою членства особи у кредитній спілці є подання письмової заяви про вступ у члени спілки. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 11 квітня 2018 року у справі № 711/7644/16-ц. Оскільки [PERSON] не подавала письмової заяви про вступ до КС «Самара», то не являється членом кредитної спілки, як станом на 09 жовтня 2018 року так і на теперішній час. Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Оскільки КС «Самара», укладаючи 09 жовтня 2018 року з [PERSON] , яка не являється її членом, Договір кредиту №КС «Скарбничка» не мала ліцензії Національного Банку України на здійснення банківської діяльності, у т.ч. видачі кредитів невизначеному колу фізичних осіб, то Договір кредиту №593/18 від 09 жовтня 2018 року між КС «Самара» та [PERSON] є законні підстави для визнання судом недійсним, то і Договір поруки від 09 жовтня 2018 року №59З/18 між КС «Самара» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не створює для поручителів правових наслідків передбачених ст. 554 ЦК України. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст. 236 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 1057-1 ЦК України, - у разі визнання недійсним кредитного договору суд, за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до наданих Позивачем разом із додатками до позовної заяви доказами, а саме: видатковим касовим ордером від 10 жовтня 2018 року, [PERSON] було отримано від КС «Самара» грошові коштів в сумі 40 000,00 гривень на виконання Кредитного договору кредиту від 10 жовтня 2018 року. Крім того, Кредитна спілка «Самара», подавши розрахунок заборгованості визнала, що у період з листопада 2018 року по травень 2019 року мали місце виплати, спрямовані на погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №593/18 в загальній сумі 10 700,00 гривень. Таким чином, сума коштів, яку [PERSON] зобов`язана повернути КС "Самра" в порядку ч.І ст. 216 ЦК України становить: 40 000,00грн. - 10 700,00грн. = 29 300,00грн. Абзац 2 пункту 2 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» серед іншого передбачає, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян у тому числі про надання кредитів регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Представник позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом КС "Самара" надіслав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи, зустрічні позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, просять їх зустрічні позовні вимоги задовільнити, а в задоволенні позовних вимог КС "Самара" про стягнення боргу відмовити, так як борг вони не брали, а брала кредит [PERSON] , яка і повинна відповідати. Відповідач [PERSON] 23 січня 2020 року надала відзив на первісну позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем не вірно вказано заборгованість по тілу кредиту, 10 жовтня 2018 року вона отримала кредитні кошти в розмірі 40 000 гривень, згідно п.4.2 договору порядок обчислення процентів за користування кредитом: щомісяця на залишок заборгованості за кредитом з розрахунку 4,77%, тип процентної ставки є фіксованим. Відповідно до розрахунку заборгованості на погашення заборгованості 12 грудня 2018 року нею було сплачено 4 700 гривень, 27 березня 2019 року 6 000 гривень, але, як видно із таблиці розрахунку, тіло кредиту залишилося незмінним - 40 000 гривень. Вважає розрахунок хибним. На погашення заборгованості 12 грудня 2018 року сплачено 4 700 гривень, 4,77%х40 000 гривень : 100% х 2 міс = 3 816 гривень - розмір погашення процентів за кредитом листопад, грудень 2018 року за договором, 4 700 грн - 3 816 грн = 884 грн - погашення за тілом кредиту, 40 000 грн - 884 грн = 39 116 грн залишок за тілом кредиту; на погашення заборгованості у березні 2019 року сплачено 6 000 гривень, тому залишок затілом кредиту становить 38 713,50 гривень, а не 40 000 гривень, як вказує позивач. Також, вважає, що позивач невірно розрахував заборгованість за процентами за користування кредитом. Збільшення процентів за користування кредитом при прострочених платежах у розмірі 0,4% на день від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення заборгованості за кредитом до повного її погашення суперечить нормам ст.1056-1 ЦК України, де вказано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, тип процентної ставки визначається кредитним договором, в даному випадку вона визначена, як фіксована. Оскільки позивач звернувся до відповідачів із вимогою про погашення заборгованості за кредитом 02 липня 2019 року, нарахування після цієї дати процентів є неправомірним. Отже, залишок заборгованості за процентами за користування кредитом становить з квітня по липень 2019 року - 5 659,04 гривень. Крім того, позивач є кредитною спілкою, оскільки позивач, укладаючи 09 жовтня 2018 року з нею, яка не є членом кредитної спілки, договір кредиту, не мала ліцензії НБУ на здійснення банківської діяльності, у тому числі, видачі кредитів невизначеному колу фізичних осіб, то договір кредиту №593/18 від 09 жовтня 2018 року є недійсним. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а зустрічну позовну заяву задовільнити. 05 лютого 2020 року представник позивача надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що доводи викладені відповідачем у відзиві безпідставні, не відповідають дійсності та вводять суд в оману. Стосовно заборгованості за тілом кредиту повідомляє наступне. В своєму відзиві [PERSON] на свій розсуд, за своїм бажанням та на свою користь трактує умови укладеного Кредитного договору і норми чинного законодавства, не зважаючи на те, що 10 жовтня 2018 року був укладений двосторонній Кредитний договір № 593/18 за добровільним волевиявленням Позичальника. [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами Кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. [PERSON] власноручно підписалася під вказаними умовами та прийняла на себе зобов`язання належним чином виконувати усі умови Кредитного договору. 10 жовтня 2018 року [PERSON] отримала кредит в сумі 40 000,00 грн., цей факт підтверджується видатковим касовим ордером № 113 від 10 жовтня 2018 року, де [PERSON] особисто зазначила, яку суму коштів вона отримала та поставила свій особистий підпис. В своєму відзиві вона не заперечує факт отримання грошових коштів, проте замовчує факт неналежного виконання умов укладеного кредитного договору, в результаті чого і виникла відповідна сума заборгованості.Однією із істотних умов укладеного Кредитного договору, яка узгоджена із Позичальником, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В розділі 4 Кредитного договору «Порядок погашення кредиту та нарахування/ сплати процентів» пунктом 4.1. передбачено, що: «Нарахування процентів за Договором здійснюється за строк користування кредитом», пунктом 4.2. передбачено, що: «Порядок обчислення процентів за користування кредитом : щомісяця на залишок заборгованості за кредитом з розрахунку чотири цілих сімдесят сім сотих процентів. Тип процентної ставки є фіксованим. Сплата кредиту та нарахованих процентів здійснюється згідно наведеного графіку платежів». Наведений Графік платежів повернення кредиту та сплати процентів, в якому чітко наведена інформація до якої дати необхідно здійснювати черговий платіж, розмір загального платежу та зазначені суми, які йдуть на погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Графік передбачає щомісячне погашення заборгованості за кредитом ануїтетним способом, тобто рівними частинами впродовж усього строку дії Кредитного договору. Для розрахунку ануїтетних платежів використовуються спеціальні формули. Метод розрахунку ануїтетних платежів передбачає обчислення процентів за користування кредитом на припущенні, що договір залишається дійсним протягом погодженого строку та кредитодавець і позичальник виконують свої обов`язки на умовах та в строки, які визначено Кредитним Договором. В Кредитному договорі чітко зазначений порядок нарахування процентів, який використовується при обчисленні щомісячних платежів. В Графіку платежів повернення кредиту та сплати процентів чітко зазначені суми до сплати таким чином, що в першу чергу сплачуються відсотки за користування кредитом за весь час дії Кредитного договору, а потім сплачується сума отриманого кредиту. Із розрахунку заборгованості, який надано до позовної заяви, вбачається, що [PERSON] лише два рази здійснила платежі в погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 10 700,00 грн, що сама і підтверджує в своєму відзиві. Так, кошти, які були сплачені 12 грудня 2018 року в сумі 4 700,00 грн, враховані в погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом по строку - до 16 листопада 2018 року та до 16 грудня 2018 року в сумах по 2 344,00 грн. відповідно, та в сумі 12,0 грн. - як передплата в рахунок погашення нарахованих відсотків по строку до 16 січня 2020 року. Так як по строку до 16 січня 2019 року Позичальником не було здійснено жодних платежів, тому з лютого 2019 року право Позивача вважається порушеним. У випадку, якщо Позичальник неналежним чином виконує умови Кредитного договору, розмір процентів за користування кредитом нараховується відповідно до пункту 4.5. Кредитного договору № 593/18, який передбачає: «Сторони дійшли згоди, що при порушенні Позичальником строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.3. цього Договору більш ніж на 15 календарних днів, з 16-го дня розмір процентів за користування кредитом складає 0,4% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення». [PERSON] не виконувала умови Кредитного договору, саме тому при нарахуванні процентів і був застосований п. 4.5. Кредитного договору. З умовами п. 4.5. Кредитного договору [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис на кожній сторінці Кредитного договору. Заборгованість по кредиту не виникла б, якщо Позичальник дотримувалась графіку погашення заборгованості та своєчасно її сплачувала. Таким чином, в односторонньому порядку Кредитна спілка не збільшувала вартість кредиту і не змінювала відсоток за користування кредитом. Сума нарахованих відсотків за період з 16 грудня 2018 року до 16 січня 2019 року складає, відповідно до графіку платежів, - 2 344,00 грн. За період з 16 січня 2019 року по 30 січня (15 днів) відсотки нараховані в сумі 1 172,00 грн. з розрахунку: 2 344,00 грн. (платіж за місяць)/30 дн.*15 дн.=1172,00 грн., а з 01 грудня 2019 року - за ставкою 0,4% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості. Сума нарахованих прострочених процентів до 16 лютого 2019 року = 40 000,00 * 0,4% * 15дн.= 2 400,00 грн. Сума нарахованих прострочених процентів з 16 лютого до 16 березня 2019 року = 40 000,00 * 0,4% * 28 дн.= 4480,00 грн. Сума нарахованих прострочених процентів до 16 квітня 2019 року = 40 000,00 * 0,4% * 31дн.= 4960,00 грн. Таким чином, станом на 16 квітня 2019 року заборгованість за кредитом склала: 2344+1172,00+2400,00+4480,00+4960,00 (нараховані відсотки)-12,00 (переплата)= 15 344,00 грн. Тому платіж, здійснений [PERSON] 27 березня 2019 року в сумі 6 000,00 грн., зарахований в рахунок погашення заборгованості по процентах за користування кредитом, відповідно до Графіку платежів. В подальшому жодних платежів в погашення заборгованості за Кредитним договором від Позичальника (Відповідача-1) не надходило, тому і сума тіла кредиту не змінювалася. Таким чином, Кредитна спілка підтверджує, що заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 593/18 від 09 жовтня 2018 року станом на 30 січня 2020 року складає 40 000,00 грн. [PERSON] в своєму відзиві стверджує, що сплата процентів за кожен день прострочення заборгованості за Кредитним договором фактично є неустойкою (пенею). Це помилкове тлумачення, яке суперечить нормам матеріального права, а саме: положенням ст. ст. 536, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки», а також постанові № 1 Пленуму Вищого Господарського суду України від 24.11.2014 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», де в п. 3.1. зазначено, що «У вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) на підставі ч. З ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України суди повинні враховувати, що ці правові норми підлягають застосуванню лише до процентів, які нараховані як неустойка, і не можуть бути застосовані до процентів за кредитним договором, передбачених ст. 1054, 1056-1 ЦК України, оскільки проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом а не штрафними санкціями». Відповідно до ст. 1048 ЦК України: «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики». Відповідно до ст. 1054 ЦК України: «1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом». Згідно ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки»: «Кредитна спілка має право самостійно встановлювати: розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою; способи забезпечення кредитних зобов`язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів». Умовами укладеного між сторонами кредитного договору погоджене нарахування таких відсотків, які визначені в п. 4.5 Кредитного договору. В даному пункті зазначено, що це є процент за користування кредитом, а тому ототожнювати їх з неустойкою не вірно. Відповідно до узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що «однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звертати увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов`язань, а також: й однією з форм цивільно-правової відповідальності. Приймаючи рішення про стягнення сум за кредитним договором, суду слід керуватись положенням ч.І ст. 1050 ЦК України та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК - заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У таких випадках суду слід мати на увазі, що положення ч.3 ст. 551 ЦК щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вини є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч.2 ст. 625 ЦК, враховуючи її аналогічну компенсаційну природу, а проценти які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правшами основного грошового боргу». Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1964цс16: «Згідно із частинами першою і другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Зі змісту наведених норм випливає висновок, що зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом. При цьому, однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Відповідно до частини третьої статті 213 цього Кодексу при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. За визначенням статті 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) як вид забезпечення зобов`язання є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Виконання зобов`язання може бути забезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов`язань. Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання. За допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання. Неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності. Як встановили суди, передбачене кредитним договором підвищення процентної ставки відбувається внаслідок порушення зобов`язань, зокрема користування кредитом понад встановлений строк, тобто збільшення процентної ставки сторони пов`язали з певною подією - неповерненням кредитних коштів у встановлений у договорі строк. Таке підвищення процентної ставки є саме реакцією на порушення зобов`язань за договором і не може вважатися таким, що зумовлене збільшенням кредитного ризику, оскільки підвищення кредитного ризику - це ймовірна можливість виникнення ускладнень при виконанні договору, а в даному випадку йдеться про збільшення процентів внаслідок порушення договору. Оскільки сторони не визначили зазначені проценти як відсотки від суми невиконаного, або неналежно виконаного, або несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, то правова природа таких відсотків не може тлумачитись як неустойка (штраф, пеня). Разом з тим законодавством не заборонено встановлювати інші види забезпечення виконання зобов`язань, підстави сплати, правова форма та розмір яких визначаються договором або законом, а тому встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству. Отже, з аналізу викладеного можна зробити висновок, що підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки». В нашому випадку умовами укладеного кредитного договору чітко визначений та зазначений порядок, розмір та умови нарахування відсотків, що є платою за користування кредитом, про це зазначено в пункті 1.1 та розділі 4 кредитного договору та їхній розмір не підлягає зменшенню, так як це не передбачено нормами матеріального права. Таким чином, розрахунок процентів здійснений відповідно Кредитного договору. Кредитна спілка підтверджує, що заборгованість [PERSON] за відсотками, нарахованими відповідно до умов, передбачених Кредитним договором № 593/18 від 09 жовтня 2018 року, та не сплаченими станом на 30 січня 2020 року складає 45 824,00 грн. Кредитною спілкою, відповідно до ст. 16 Цивільного процесуального Кодексу України, з метою досудового врегулювання спору вживалися заходи, а саме, надсилалися вимоги про погашення поточної заборгованості. У листах не зазначена вимога дострокового повернення всієї суми кредиту разом з нарахованими процентами, а встановлюється факт наявності заборгованості за кредитним договором на дату направлення повідомлення та прохання погасити її. Таким чином, направленням даної вимоги кредитодавець жодним чином не змінював строки виконання основного зобов`язання, а лише повідомляв позичальника про наявність поточної заборгованості за укладеними кредитним договором та прогни погасити відповідний розмір поточної заборгованості з метою повернення у графік платежів передбачений умовами укладеного кредитного договору. Так, у вимогах № № 846/19, 846/19, 847/19,848/19 від 02 липня 2019 року, на яку посилається Відповідач-1, зазначено, що сума до сплати станом на 01 липня 2019 року перевищує 20 000, 00 грн. Ця сума складається з суми нарахованих та несплачених відсотків та суми частини кредиту, що повинна була бути повернутою відповідно до графіка, передбаченого, п. 4.3.Кредитного договору та відповідає розрахунку, який додано до позовної заяви за період з 10 жовтня 2018 року по 16 липня 2019 року ( 23 904,00 грн. = 34 604,00 грн. (нараховані відсотки)- 10 700,0 грн.(сума сплачених коштів за Кредитним договором). Тому твердження [PERSON] , що КС «Самара» вимагала дострокового повернення кредитних коштів являються безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. А тому, твердження Відповідача-1, що після направлення письмових повідомлень про погашення поточної заборгованості кредитний договір припинив свою дію є помилковим та таким, що не відповідає дійсності. Кредитна спілка «Самара» не вимагала дострокового повернення кредитних коштів в повному обсязі. Щодо членства в Кредитній спілці. 14 грудня 2017 року від [PERSON] надійшла заява з проханням прийняти її в члени Кредитної спілки «Самара». Протоколом № 163/17 від 18 грудня 2017 року, [PERSON] прийнята в члени Кредитної спілки «Самара» і сплатила обов`язковий та вступний внески, про що свідчить прибутковий касовий ордер № 3784 від 18 грудня 2017 року та №3785 від 18 грудня 2017 року. Тому і кредит, відповідно до заяви [PERSON] від 05 жовтня 2018 року, був виданий їй, як члену Кредитної спілки «Самара» у відповідності до чинного законодавства. Твердження [PERSON] , що вона не являється членом кредитної спілки є хибними і не відповідають дійсності. Крім того, Кредитна спілка «Самара» відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових ринків» здійснює свою діяльність на підставі ліцензії. Інформація про ліцензії, які надано Кредитній спілці оприлюднена на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, (https://nfp.gov.ua/). Просить позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов слід задовільнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, зважаючи на наступне. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Дійсно, 09 жовтня 2018 року між КС "Самара" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 593/18, відповідно до якого відповідачу позивачем було надано кредитні кошти в сумі 40 000,00 гривень, строком на 36 місяців, починаючи з 09 жовтня 2018 року по 08 жовтня 2021 року, а відповідач зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит було отримано відповідачем 10 жовтня 2018 року, що підтверджується видатковим касовим ордером №113 від 10 жовтня 2018 року на суму 40 000,00 гривень. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість по договору щомісячно у період з "10" по "16" число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 08 жовтня 2021 року. Відповідач повинна була повернути 40 000,00 гривень - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесенні платежів відповідно до п.4.2 кредитного договору. Проте, відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання по кредитному договору: несвоєчасно сплачувала заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, тим самим порушивши запланований графік повернення кредиту. Тому, при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалося відповідно до п.4.5 кредитного договору за кожен день простроченого платежу. Станом на 30 листопада 2019 року сума кредиту не повернута за плановим розрахунком та залишок за кредитом складає 40 000,00 гривень (40 000,00 гривень сума кредиту - 0,00 гривень фактично сплачена сума кредиту). Згідно кредитного договору та розрахунку заборгованості відповідач повинна повернути суму заборгованості в розмірі 85 824,00 гривень, яка складається з: - 40 000,00 гривень - залишок по кредиту; - 45 824,00 гривень - проценти нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів (56 524,00-10 700,00). В якості забезпечення виконання зобов`язання відповідачем [PERSON] перед позивачем по виконанню умов кредитного договору, було укладено договір поруки №593/18 від 09 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Останні прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язаннях відповідача [PERSON] , визначених кредитним договором. Відповідно до п.2.1 договору поруки відповідальність відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] настає в разі, коли відповідач [PERSON] не виконає та / або не належним чином виконає свої зобов`язання за кредитним договором. П.2.2 того ж договору поруки встановлено, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем. Відповідачі жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинили. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялися претензії з вимогами погасити заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача, самоусунулися від виконання зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох і більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків. (ст.611 ЦК України). Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Як зазначалося вище, сторони встановили строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у встановлені Кредитним договором терміни. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Кредитний договір укладено сторонами 09 жовтня 2018 року, з терміном погашення кредиту до 08 жовтня 2021 року, тобто строк позовної давності за кредитними зобов`язаннями не сплив. Відповідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. А відповідно до ч.4 ст.559 цього Кодексу порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів позивачем 02 липня 2019 року направлялася претензія за №845/19 з вимогами погасити заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача, самоусунулися від виконання зобов`язання. З позовом до суду позивач звернувся 19 грудня 2019 року. Отже, порука не припинилася на час звернення позивача до суду із вказаним позовом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Що стосується зустрічних позовних вимог та посилань [PERSON] на безпідставність позовних вимог, викладених у відзиві на первісну позовну заяву, суд приходить до наступного висновку. Стосовно заборгованості за тілом кредиту. 10 жовтня 2018 року між сторонами був укладений двосторонній Кредитний договір №593/18 за добровільним волевиявленням позичальника. [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами Кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. [PERSON] власноручно підписалася під вказаними умовами та прийняла на себе зобов`язання належним чином виконувати усі умови Кредитного договору. 10 жовтня 2018 року [PERSON] отримала кредит в сумі 40 000,00 гривень, що, як зазначалося вище, підтверджується видатковим касовим ордером №113 від 10 жовтня 2018 року, де [PERSON] особисто зазначила, яку суму коштів вона отримала та поставила свій особистий підпис. Однією із істотних умов укладеного Кредитного договору, яка узгоджена із Позичальником, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В розділі 4 Кредитного договору «Порядок погашення кредиту та нарахування/ сплати процентів» пунктом 4.1. передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється за строк користування кредитом, пунктом 4.2. передбачено, що порядок обчислення процентів за користування кредитом: щомісяця на залишок заборгованості за кредитом з розрахунку чотири цілих сімдесят сім сотих процентів. Тип процентної ставки є фіксованим. Сплата кредиту та нарахованих процентів здійснюється згідно наведеного графіку платежів. Наведений Графік платежів повернення кредиту та сплати процентів, в якому чітко наведена інформація до якої дати необхідно здійснювати черговий платіж, розмір загального платежу та зазначені суми, які йдуть на погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Графік передбачає щомісячне погашення заборгованості за кредитом ануїтетним способом, тобто рівними частинами впродовж усього строку дії Кредитного договору. Для розрахунку ануїтетних платежів використовуються спеціальні формули. Метод розрахунку ануїтетних платежів передбачає обчислення процентів за користування кредитом на припущенні, що договір залишається дійсним протягом погодженого строку та кредитодавець і позичальник виконують свої обов`язки на умовах та в строки, які визначено Кредитним Договором. В Кредитному договорі чітко зазначений порядок нарахування процентів, який використовується при обчисленні щомісячних платежів. В Графіку платежів повернення кредиту та сплати процентів чітко зазначені суми до сплати таким чином, що в першу чергу сплачуються відсотки за користування кредитом за весь час дії Кредитного договору, а потім сплачується сума отриманого кредиту. Із розрахунку заборгованості, який надано до позовної заяви, вбачається, що [PERSON] лише два рази здійснила платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 10 700,00 гривень. Кошти, які були сплачені 12 грудня 2018 року в сумі 4 700,00 гривень, враховані в погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом по строку - до 16 листопада 2018 року та до 16 грудня 2018 року в сумах по 2 344,00 гривень відповідно, та в сумі 12,0 гривень - як передплата в рахунок погашення нарахованих відсотків по строку до 16 січня 2020 року. Так як по строку до 16 січня 2019 року Позичальником не було здійснено жодних платежів, тому з лютого 2019 року право Позивача вважається порушеним. У випадку, якщо Позичальник неналежним чином виконує умови Кредитного договору, розмір процентів за користування кредитом нараховується відповідно до пункту 4.5. Кредитного договору № 593/18, який передбачає, що сторони дійшли згоди, що при порушенні Позичальником строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.3. цього Договору більш ніж на 15 календарних днів, з 16-го дня розмір процентів за користування кредитом складає 0,4% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення. [PERSON] не виконувала умови Кредитного договору, саме тому при нарахуванні процентів і був застосований п. 4.5. Кредитного договору. З умовами п. 4.5. Кредитного договору [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис на кожній сторінці Кредитного договору. Таким чином, в односторонньому порядку Кредитна спілка не збільшувала вартість кредиту і не змінювала відсоток за користування кредитом, даний факт підтверджується копією кредитного договору та розрахунком заборгованості. Сума нарахованих відсотків за період з 16 грудня 2018 року до 16 січня 2019 року складає, відповідно до графіку платежів, - 2 344,00 гривень. За період з 16 січня 2019 року по 30 січня (15 днів) відсотки нараховані в сумі 1 172,00 гривень з розрахунку: 2 344,00 гривень (платіж за місяць):30 днів х 15 днів =1 172,00 гривні, а з 01 грудня 2019 року - за ставкою 0,4% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості. Сума нарахованих прострочених процентів до 16 лютого 2019 року = 40 000,00 гривень х 0,4% х 15днів = 2 400,00 гривень. Сума нарахованих прострочених процентів з 16 лютого до 16 березня 2019 року = 40 000,00 гривень х 0,4% х 28 днів = 4 480,00 гривень. Сума нарахованих прострочених процентів до 16 квітня 2019 року = 40 000,00 гривень х 0,4% х 31день = 4 960,00 гривень. Таким чином, станом на 16 квітня 2019 року заборгованість за кредитом склала: 2 344 + 1 172,00 + 2 400,00 + 4 480,00 + 4 960,00 (нараховані відсотки)- 12,00 (переплата)= 15 344,00 гривень. Тому платіж, здійснений [PERSON] 27 березня 2019 року в сумі 6 000,00 гривень, зарахований в рахунок погашення заборгованості по процентах за користування кредитом, відповідно до Графіку платежів. В подальшому жодних платежів в погашення заборгованості за Кредитним договором від Позичальника (Відповідача-1) не надходило, тому і сума тіла кредиту не змінювалася. [PERSON] в своєму відзиві стверджує, що сплата процентів за кожен день прострочення заборгованості за Кредитним договором фактично є неустойкою (пенею). Це помилкове тлумачення, яке суперечить нормам матеріального права, а саме: положенням ст. ст. 536, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки», а також постанові № 1 Пленуму Вищого Господарського суду України від 24.11.2014 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», де в п. 3.1. зазначено, що «У вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) на підставі ч. З ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України суди повинні враховувати, що ці правові норми підлягають застосуванню лише до процентів, які нараховані як неустойка, і не можуть бути застосовані до процентів за кредитним договором, передбачених ст. 1054, 1056-1 ЦК України, оскільки проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом а не штрафними санкціями». Відповідно до ст. 1048 ЦК України: «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики». Відповідно до ст. 1054 ЦК України: «1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом». Згідно ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки»: «Кредитна спілка має право самостійно встановлювати: розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою; способи забезпечення кредитних зобов`язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів». Умовами укладеного між сторонами кредитного договору погоджене нарахування таких відсотків, які визначені в п. 4.5 Кредитного договору. В даному пункті зазначено, що це є процент за користування кредитом, а тому ототожнювати їх з неустойкою не вірно. Відповідно до узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що «однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звертати увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов`язань, а також: й однією з форм цивільно-правової відповідальності. Приймаючи рішення про стягнення сум за кредитним договором, суду слід керуватись положенням ч.І ст. 1050 ЦК України та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК - заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У таких випадках суду слід мати на увазі, що положення ч.3 ст. 551 ЦК щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вини є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч.2 ст. 625 ЦК, враховуючи її аналогічну компенсаційну природу, а проценти які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правшами основного грошового боргу». Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1964цс16: «Згідно із частинами першою і другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Зі змісту наведених норм випливає висновок, що зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом. При цьому, однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Відповідно до частини третьої статті 213 цього Кодексу при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. За визначенням статті 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) як вид забезпечення зобов`язання є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Виконання зобов`язання може бути забезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов`язань. Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання. За допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання. Неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності. Як встановили суди, передбачене кредитним договором підвищення процентної ставки відбувається внаслідок порушення зобов`язань, зокрема користування кредитом понад встановлений строк, тобто збільшення процентної ставки сторони пов`язали з певною подією - неповерненням кредитних коштів у встановлений у договорі строк. Таке підвищення процентної ставки є саме реакцією на порушення зобов`язань за договором і не може вважатися таким, що зумовлене збільшенням кредитного ризику, оскільки підвищення кредитного ризику - це ймовірна можливість виникнення ускладнень при виконанні договору, а в даному випадку йдеться про збільшення процентів внаслідок порушення договору. Оскільки сторони не визначили зазначені проценти як відсотки від суми невиконаного, або неналежно виконаного, або несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, то правова природа таких відсотків не може тлумачитись як неустойка (штраф, пеня). Разом з тим законодавством не заборонено встановлювати інші види забезпечення виконання зобов`язань, підстави сплати, правова форма та розмір яких визначаються договором або законом, а тому встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству. Отже, з аналізу викладеного можна зробити висновок, що підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки». В нашому випадку умовами укладеного кредитного договору чітко визначений та зазначений порядок, розмір та умови нарахування відсотків, що є платою за користування кредитом, про це зазначено в пункті 1.1 та розділі 4 кредитного договору та їхній розмір не підлягає зменшенню, так як це не передбачено нормами матеріального права. Таким чином, розрахунок процентів здійснений відповідно Кредитного договору. Кредитна спілка підтверджує, що заборгованість [PERSON] за відсотками, нарахованими відповідно до умов, передбачених Кредитним договором № 593/18 від 09 жовтня 2018 року, та не сплаченими станом на 30 січня 2020 року складає 45 824,00 грн. Кредитною спілкою, відповідно до ст. 16 ЦПК України, з метою досудового врегулювання спору вживалися заходи, а саме: надсилалися вимоги про погашення поточної заборгованості. У листах не зазначена вимога дострокового повернення всієї суми кредиту разом з нарахованими процентами, а встановлюється факт наявності заборгованості за кредитним договором на дату направлення повідомлення та прохання погасити її. Таким чином, направленням даної вимоги кредитодавець жодним чином не змінював строки виконання основного зобов`язання, а лише повідомляв позичальника про наявність поточної заборгованості за укладеними кредитним договором та прогни погасити відповідний розмір поточної заборгованості з метою повернення у графік платежів передбачений умовами укладеного кредитного договору. Так, у вимогах № № 846/19, 846/19, 847/19,848/19 від 02 липня 2019 року, на яку посилається [PERSON] зазначено, що сума до сплати станом на 01 липня 2019 року перевищує 20 000, 00 гривень. Ця сума складається з суми нарахованих та несплачених відсотків та суми частини кредиту, що повинна була бути повернутою відповідно до графіка, передбаченого, п. 4.3.Кредитного договору та відповідає розрахунку, який додано до позовної заяви за період з 10 жовтня 2018 року по 16 липня 2019 року ( 23 904,00 грн. = 34 604,00 гривень (нараховані відсотки)- 10 700,0 гривень (сума сплачених коштів за Кредитним договором). Тому твердження [PERSON] , що КС «Самара» вимагала дострокового повернення кредитних коштів являються безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. А тому, твердження Відповідача-1, що після направлення письмових повідомлень про погашення поточної заборгованості кредитний договір припинив свою дію є помилковим та таким, що не відповідає дійсності. Кредитна спілка «Самара» не вимагала дострокового повернення кредитних коштів в повному обсязі. Щодо членства в Кредитній спілці. В матеріалах справи містить заява [PERSON] від 14 грудня 2017 року від з проханням прийняти її в члени Кредитної спілки «Самара». Протоколом № 163/17 від 18 грудня 2017 року, [PERSON] прийнята в члени Кредитної спілки «Самара» і сплатила обов`язковий та вступний внески, про що свідчить прибутковий касовий ордер № 3784 від 18 грудня 2017 року та №3785 від 18 грудня 2017 року. Тому і кредит, відповідно до заяви [PERSON] від 05 жовтня 2018 року, був виданий їй, як члену Кредитної спілки «Самара» у відповідності до чинного законодавства. Твердження [PERSON] , що вона не являється членом кредитної спілки є хибними і не відповідають дійсності. Крім того, Кредитна спілка «Самара» відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових ринків» здійснює свою діяльність на підставі ліцензії. Інформація про ліцензії, які надано Кредитній спілці оприлюднена на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, (https://nfp.gov.ua/). В зв`язку з чим, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Вказаний борг в сумі 85 824,00 гривень слід стягти солідарно з відповідачів на користь КС "Самара", також на підставі ст.264 ЦПК України судовий збір в сумі 1 921,00 гривень. Решту судового збору віднести за рахунок держави, оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, а позивачів звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду відповідно до ЗУ "Про захист прав споживачів". На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved