Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору №б/н від 29.06.2013 року в розмірі 14215 гривень 94 копійки та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 червня 2013 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 30.11.2018 року становить 14215 гривень 94 копійок та складається з наступного: - 2972,23 грн. - заборгованість за кредитом; - 9090,57 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 1000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500.00 грн. штраф (фіксована частина); - 653,14 грн. штраф (процентна складова). Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 30.11.2018 року; "Умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою"; копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт. В судове засідання представник позивача не з'явився. Натомість подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому вказав, що в разі неявки відповідача, АТ КБ "ПриватБанк" підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника Банку з постановленням заочного рішення у справі. ( а.с. 42) Відповідач [PERSON],\~будучи належним\~чином повідомленим\~про час,\~дату і\~місце розгляду\~справи,\~в судове\~засідання не\~з'явився.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Так як відповідач не зявився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини 1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 29.06.2013 року кредитного договору №б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] отримав кредитні кошти на загальну суму 4000 грн., зі сплатою відсотків за його користування та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується документально. ( а.с. 5-8) В подальшому [PERSON] користувався кредитними коштами до 24.08.2013 року. Отже, як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем та складається з Анкети позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг", "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку", а також з розрахунку заборгованості, Банк свої зобов'язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній картці, про що свідчить рух коштів по рахунку. ( а.с. 5-6) Поряд з цим, в подальшому свого обов'язку по поверненню використаних кредитних коштів у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.11.2018 року йому нараховано заборгованість в сумі 14215,94 грн., яка складається з наступного: - 2972,23 грн. заборгованість за кредитом; - 9090,57 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 1000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 653,14 грн. - штраф ( процентна складова). Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком (а.с. 5-6) Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас, в постанові ВСУ №444/9519/12 від 28.03.2018 року відображена наступна позиція щодо строку стягнення процентів за кредитом, а саме: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Судом встановлено, що в позовній заяві та доданих до неї доказах позивачем не надано відомостей щодо строку дії кредитної картки, а відтак і дії кредитного договору та строку кредитування. А тому, неможливо визначити строк, по закінченні якого нарахування процентів на тіло кредиту припиняється. Відтак, стягненню підлягає лише тіло кредиту, оскільки обґрунтованості та правомірності нарахування процентів в сумі 9090,57 гривень, а також нарахованої суми пені у межах відповідного строку кредитування, позивачем не доведено. Крім цього, до стягнення підлягає фіксована частина штрафу в сумі 500 гривень, так як її стягнення передбачено за порушення строку платежів більш ніж на 30 днів. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження частково, тобто в межах заборгованості за тілом кредиту та фіксованої частини штрафу. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial