Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 15019,53 грн. та судових витрат у розмірі 1762 гривні. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, підписала заяву б/н від 09.02.2015 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України. Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника передбачений обов'язок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Станом на 01.07.2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 15019,53 грн., яка складається з наступного: 6104,36 грн. - заборгованість за відсоткам за користування кредитом 8077,81 грн. - заборгованість за пенею 500 грн. - штраф (фіксована частина) 691,41 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на ст.ст. 509,525,526,527,530,1054,549,610,617,598,599,1050 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] 15019,53 грн. заборгованості за кредитним договором від 09.02.2015 року без номера та 1762,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, в позові наявне клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти винесення заочного рішення позивач не заперечує. Всі заявлені позивачем процесуальні клопотання ґрунтуються на нормах ЦПК України та підлягають задоволенню. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомлені. З клопотанням про відкладення слухання справи відповідач до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 09.02.2015 року [PERSON] підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій не зазначено розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки та типу банківської платіжної картки (а.с.8) У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 09.02.2015 року заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складовими частинами договору. Інших документів з підписом клієнта позивач не надав. Виписка по рахунку відповідача за період з 09.02.2015 року по 01.07.2018 року суду не надана. Підписаний відповідачем документ з зазначенням розміру процентної ставки за кредитом відсутній. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 09.02.2015 року станом на 31.12.2015 року у [PERSON] поточної та простроченої заборгованості за кредитом не було. Заборгованість за тілом кредиту, яка утворилась з 01.01.2016 року, до стягнення не пред'явлена. У розрахунку заборгованості за договором, починаючи з 01.01.2016 року відсутня така розрахункова величина, як заборгованість за тілом кредиту. Пеня нарахована в розмірі 8077,81 грн. (а.с. 5-7). У розрахунку зазначено, що процентна ставка (поточна та прострочена) до 01.04.2015 року становила 32,40%, з 01.04.2015 року склала 42,00%, а з 01.01.2016 року - 3,50. Загальний залишок заборгованості за відсотками у розрахунку вказаний у сумі 6104,36 грн. (а.с. 5-8). Позов в частині стягнення заборгованості по процентам за користуванням кредитом, пені та штрафу суд вважає недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: У пункті 1.1.3.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, проінформувавши про це клієнта за 7 днів до введення змін. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Жодного доказу про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) будь-яким способом - направлення виписки, СМС - повідомлення тощо, позивач не надав. Починаючи з 09 січня 2009 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно з пунктом 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів, надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. Таким чином, відповідач був позбавлений передбаченої законом гарантії отримати попередження про зміну процентної ставки за 15 днів, а також права не погодитися на зміну умов договору, і, у випадку незгоди із запропонованими змінами, зобов'язаний ініціювати розірвання договору. Отже, умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, і позивач не довів, що відповідач був повідомлений та погодився на зміну процентної ставки хоча б мовчазною згодою. Оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, за матеріалами даної справи не відповідали Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, які втратили чинність 10.06.2017 року, однак були чинними станом на 09.02.2015 року. Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при тримання, завдатком. Згідно з ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Дане положення підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року по справі №756/2999/15-ц, в якій сказано, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином вимоги банку про стягнення з боржника одночасно пені та штрафу за невиконання умов кредитного договору не ґрунтуються на законі. Окрім того, за обставинами даної справи, за відсутності позовних вимог про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсутності посилання у позовній заяві на те, коли виникла заборгованість за тілом кредиту, відсутності виписки по рахунку відповідача за період з 09.02.2015 року по 01.07.2018 року, відсутності зрозумілих для сприйняття даних у розрахунку заборгованості за договором про строк та розмір заборгованості за тілом кредиту, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування пені на цю суму заборгованості. Зважаючи на висновок суду про безпідставне нарахування відповідачу процентів за користування кредитом, не підлягає задоволенню і позов в частині нарахування пені за загальною сумою простроченого зобов'язання. Як було зазначено вище, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. При перевірці розміру нарахованої процентної складової штрафу суд дійшов висновку, що вона нарахована на суму 13828,20 грн. (5%) та складає 691,41 грн., у свою чергу сума 13828,20 грн. складається з суми заявлених до стягнення процентів 6104,36 грн. та пені 8077,81 грн., тобто позивач нарахував неустойку на неустойку (штраф на пеню), що на думку суду суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. З огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу, який означає, що цивільні процесуальні правовідносини як правова форма цивільного судочинства виникають, розвиваються та закінчуються за волею й ініціативою сторін правового спору в ре\-зультаті розпорядження своїми матеріальними та процесуальними правами, суд вважає за неможливе довільно обирати, яку з видів неустойки, штраф чи пеню стягнути на користь позивача. Виходячи з вищевикладеного, пред'явлений позов не підлягає задоволенню оскільки є необґрунтованим та не підтверджується належними та беззаперечними доказами.

Outcome: dismissed