Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту трудових відносин між ним, як помічником адвоката, та адвокатом, [PERSON], з 23 серпня 2011 року, вказавши в обгрунтування заяви, що з 23 серпня 2011 року між ним та приватним адвокатом [PERSON] був укладений письмовий трудовий договір про прийняття його на роботу помічником вказаного адвоката, до підписання якого він надав паспорт громадянина України та його копію, копію диплому про закінчення у 2011 році Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ про повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста та трудову книжку, в свою чергу приватним адвокатом [PERSON] йому були роз'яснені права і обов'язки помічника адвоката, умови праці, визначене робоче місце в Першій Кіровоградській приватній адвокатській конторі по [ADDRESS], заробітну плату, яку було визначено у мінімальному розмірі відповідно до чинного законодавства, крім того, його було забезпечено необхідними для роботи засобами, він виконував доручення адвоката у справах, що знаходяться у провадженні останнього. Крім того, зазначив, що він і на теперішній час працює помічником адвоката, виявив бажання стати адвокатом, у зв'язку з чим має намір складати кваліфікаційні іспити в Кіровоградську обласну кваліфікаційну дисциплінарну комісію адвокатів для здобуття професії адвоката, однак в порушення вимог ст.24-1 КЗпП України зазначений трудовий договір між ним та адвокатом [PERSON], останнім не був зареєстрований в службі зайнятості, а відтак він не має можливості підтвердити наявність у нього стажу роботи в галузі права два роки три місяці, який є однією з передумов права звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту. Крім того, зазначив, що встановлення зазначеного юридичного факту має для нього юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення у нього особистого права подачі до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури відповідної заяви про допуск до складення кваліфікаційного іспиту для здобуття професії адвоката. З огляду на зазначене та з підстав, передбачених ст.ст.234, 256 - 258 ЦПК України заявник [PERSON] просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт трудових відносин між ним, як помічником адвоката, та адвокатом, самозайнятою особою [PERSON], з 23 серпня 2011 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримав, з підстав, зазначених у ній, просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] не заперечувала щодо задоволення заяви заявника [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, підтвердивши при цьому факт трудових відносин між нею та заявником, [PERSON], як помічником адвоката, з 23 серпня 2011 року. Крім того, зазначила, що 23 серпня 2011 року вона уклала трудовий договір з заявником, за умовами якого заявник [PERSON] мав виконувати обов'язки помічника адвоката, та який (трудовий договір) нею не був зареєстрований відповідно до статті 24-1 КЗпП України у службі зайнятості за місцем проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Заслухавши пояснення заявника [PERSON], заінтересовану особу [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] у 2011 році закінчив Кіровоградський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ та отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юрист. (диплом серії [NUMBER] від 25 червня 2011 року) (а.с.8). Відповідно до відомостей в трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] з 06.06.2011 року по 22.08.2011 року служив в органах внутрішніх справ та системи виконання покарань безперервно два місяці 16 днів (наказ про прийняття УДДУПВП №36 о/с від 06.06.2011 року, наказ про звільнення УДДУПВП №54 о/с від 22.08.2011 року) (а.с.7). Судом також встановлено, що 23.08.2011 року між [PERSON], як адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, та [PERSON], укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, за умовами якого, працівник зобов'язувався виконувати обов'язки помічника адвоката, в свою чергу фізична особа зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної заробітної плати. Крім того, умовами зазначеного трудового договору визначено та погоджено між сторонами час виконання роботи, вихідні дні, тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання, а також передбачено, що при вирішенні питань, які не передбачені зазначеним договором, право сторін керуватися загальними нормами законодавства про працю України.(а.с.9). Як пояснив в судовому засіданні заявник [PERSON] після укладення 23.11.2011 року з адвокатом [PERSON] трудового договору, його обов'язки, як помічника адвоката, що були безпосередньо визначені адвокатом, включали роботу з документами, в т.ч. процесуальними документами, вивчення нормативної бази, роз'яснень з правових питань, аналіз та узагальнення судової практики, з урахуванням судових рішень, прийнятих судами різних інстанцій, які містяться в Єдиному реєстрі судових рішень, підбір нормативних документів по справах, які знаходилися в провадженні адвоката, виконання інших доручень адвоката. Заінтересована особа [PERSON] пояснила, що з 23.08.2011 року вона дійсно перебуває в трудових відносинах з [PERSON], як помічником адвоката, що підтверджується укладеним між ними трудовим договором, який не був зареєстрованим в службі зайнятості, оскільки на момент виникнення зазначених трудових правовідносин Законами України не було передбачено порядку щодо обов'язкової реєстрації адвокатами, які здійснюють незалежну професійну діяльність щодо здійснення захисту, зазначених договорів в службі зайнятості. Крім того, зазначила, що до обов'язків заявника [PERSON], як помічника адвоката, належали здійснення підбору актів законодавства та матеріалів судової практики, узагальнення судової практики, підготовка проектів запитів, листів, отримання відповідей на адвокатські запити, подання оголошень в газети. Зазначені обставини щодо наявності між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] трудових відносин, останньою не оспорюються. Крім того, зазначені вище умови трудового договору підтверджують допуск заявника до роботи з відома та за дорученнями заінтересованої особи, виконання заявником трудових функцій, визначених угодою з заінтересованою особою, особистий характер прав та обов'язків працівника, його обов'язок виконувати трудові функції, попередньо обумовлені в трудовому договорі, виконання трудової функції в умовах загальних положень законодавства про працю, що, в свою чергу, відмежовує зазначений трудовий договір від інших видів правовідносин. Право кожної людини на працю закріплено ст.43 Конституції України, якою також визначено, що кожний має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Особа, яка бажає стати працівником, реалізує право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ст. 2 КЗпП України). Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі, при укладенні якого громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами та проінструктувати працівника з техніки безпеки виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Законом України «Про внесення змін в Кодекс Законів про працю України» від 24 грудня 1999 року №1356-XI передбачено обов'язок приватних підприємців укладати трудові договори з найманими працівниками у письмовій формі. Форма трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю і порядок його реєстрації затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 травня 2001 року №260. Так, відповідно до п.п.1, 2 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зазначений Порядок поширюється на фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо); укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у 3-ох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Відповідно до п.5 Порядку відповідальна особа центру зайнятості в день подання трудового договору реєструє його у книзі реєстрації трудових договорів за формою, згідно з додатком. Трудовому договору присвоюється номер, за яким він зареєстрований у книзі, і ставиться дата його реєстрації. Підпунктом 3.8.1 пункту 3.8 розділу III Класифікації організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004, затвердженої наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 травня 2004 р. №97 визначено, що підприємцем є фізична особа, яка є громадянином України, іноземним громадянином, особою без громадянства, що здійснює підприємницьку діяльність. В свою чергу, підприємницька діяльність це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик діяльність із виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг та заняття торгівлею з метою одержання прибутку. Відповідно до ст.ст.2, 4,8 Закону України «Про адвокатуру» від 19.12.1992 року №2887- XII, чинного на момент виникнення між сторонами трудових відносин, та який втратив чинність на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» N 5076-VI від 05.07.2012 року, адвокатом може бути особа, яка має вищу юридичну освіту, підтверджену дипломом України або відповідно до міжнародних договорів України дипломом іншої країни, стаж роботи у галузі права не менше двох років, володіє державною мовою, склала кваліфікаційні іспити, одержала в Україні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняла Присягу адвоката України. Адвокат має право займатись адвокатською діяльністю індивідуально. Адвокат може мати помічника або кількох помічників із числа осіб, які мають вищу юридичну освіту. Умови роботи визначаються контрактом між адвокатом (адвокатським об'єднанням) і помічником адвоката з додержанням законодавства про працю. Помічник адвоката може виконувати доручення у справах, які знаходяться у провадженні адвоката, крім тих, що належать до процесуальних повноважень останнього. Відповідно до ч.1 ст.6, ст.16 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Адвокат може мати помічників з числа осіб, які мають повну вищу юридичну освіту. Помічники адвоката працюють на підставі трудового договору (контракту), укладеного з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням, з додержанням вимог цього Закону і законодавства про працю. Стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає адвокатську діяльність як незалежну професійну діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (ст.4 Закону). Самозайнятою особою є адвокат, який здійснює свою діяльність індивідуально (ст.13 Закону). Відповідно до п. 63.5 статті 63 Податкового кодексу України, фізичні особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи в органах державної податкової служби. Під терміном "самозайнята особа" відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України мається на увазі платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПКУ визначено, що працівником вважається фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону. З аналізу зазначених вище правових норм встановлено, що заінтересована особа адвокат [PERSON] здійснює адвокатську діяльність індивідуально, тобто, вона є самозайнятою особою, та взята на облік в органах державної податкової служби. Відповідно до статті 24-1 КЗпП України у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, тобто, при оформленні працівника на роботу адвокат повинен укласти з ним трудовий договір та зареєструвати цей договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання. З огляду на зазначене, суд вважає, що в порушення вимог ст.24-1 КЗпП України укладений між сторонами 23.08.2011 року трудовий договір не був зареєстрований заінтересованою особою в службі зайнятості, що, в свою чергу, позбавляє заявника підтвердити наявність у нього стажу роботи в галузі права, з моменту укладення з заінтересованою особою трудового договору та по день звернення до суду з відповідною заявою. Відповідно до п.1 Розділу 1 та п.п.1, 2 Розділу 2 Порядку допуску до складання кваліфікаційного іспиту, порядку складання кваліфікаційного іспиту та методики оцінювання результатів складання кваліфікаційного іспиту для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні (нова редакція), затвердженого рішенням Ради адвокатів України №154 від 01.06.2013 року зазначений порядок визначає перелік документів, що подаються особами, які виявили бажання складати кваліфікаційний іспит на право заняття адвокатською діяльністю; особа, яка виявила бажання набути статус адвоката, звертається до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону за місцем проживання із заявою про допуск до складання кваліфікаційного іспиту, при цьому, одночасно із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту Заявник серед інших документів, надає документ, що підтверджує наявність у Заявника стажу роботи в галузі права не менше ніж два роки. До стажу роботи в галузі права слід зараховувати роботу на посадах: помічника адвоката, помічника судді або нотаріуса (п.п.2 п.5 Розділу 2 Порядку), при цьому підтвердженням наявності у Заявника стажу роботи в галузі права до якого зараховується, зокрема, робота на посаді помічника адвоката, - є трудовий договір з відміткою про його реєстрацію в державній службі зайнятості у встановленому законом порядку (для адвокатів, що здійснюють свою діяльність індивідуально (самозайнятих осіб). Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України та з урахуванням роз'яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, при цьому наведений у ст.256 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, Зазначене роз'яснення у Постанові Пленуму кореспондується з ч.2 ст.256 ЦПК України, відповідно до якої у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на викладене вище, суд вважає, що встановлення факту трудових відносин між заявником [PERSON], як помічником адвоката, та адвокатом [PERSON], породжує для заявника юридичні наслідки, так як від встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення, залежить виникнення у заявника права на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту для здобуття професії адвоката, при цьому, судом враховано, що чинним законодавством України, яке регулює зазначені вище правовідносини, не передбачено іншого порядку встановлення вказаного факту, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, на підставі чого заява заявника [PERSON] про встановлення факту трудових відносин є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. На підставі вищевикладеного, відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.ст.21, 24, 24-1, 29 КЗпП України, ст.ст.14, 63 Податкового кодексу України, Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 року №260, зареєстрованого в Мін"юсті 27.06.2001 року за №554/5745,

Outcome: approved