Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

05.05.2014 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва, з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним правочин - договір іпотеки № 84307 від 25.04.2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] відносно квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 84307. За вказаним незаконним договором у іпотеку було передано майно - квартиру, що належить малолітньому [PERSON], [INFO], що набув право спільної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] у результаті приватизації 07.08.2007 року. Право вимоги за вказаним договором Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», 08.12.2011 року передало Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк». Як зазначає [PERSON], відповідно до положень ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно положень ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до частини 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 4 ст. 177 Сімейного кодексу України, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Також посилається на положення ст. 19 Закону України «Про охорону дитинству», якою передбачено, що батьки, опікуни, піклувальники не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житлової площі, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання, укладати інші угоди, які істотно обмежують права та інтереси дитини. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивач пояснив суду, що під час укладення іпотечного договору відповідачем були порушені права його неповнолітньої дитини, який прожививав в спірній квартирі на момент укладення договору. В той же час, зазначив, що він вважав що банку відомо про проживання дитини в квартирі. Особисто був присутній при підписанні договору іпотеки, однак у нотаріуса договір не читав та не звернув увагу на те, що син не зазначений співвласником квартири. Підготовкою документів для посвідчення договору іпотеки займався [PERSON], який згодом уклав з ним договір про отримання в борг коштів та на даний час щодо нього слухається кримінальна справа в суді. Документи на квартиру нотаріусу під час посвідчення договору іпотеки передавав [PERSON] та представник банку. Представник відповідача: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що вимоги є необґрунтованими. Спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін. Вважає, що позивачем в позовній заяві не наведено жодних переконливих аргументів того, що в момент вчинення оспорюваного правочину сторонами не додержано вимог, встановлених ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Зазначила, що подання позову про визнання договору іпотеки недійсним подано позивачем з метою уникнення відповідальності за невиконання кредитного зобов'язання перед банком. Вказала на те, що при укладенні іпотечного договору позивачем було надано всі передбачені законом документи, з яких не вбачалось право володіння або право користування квартирою неповнолітньою дитиною, а відтак й не вимагалось згоди органу опіки й піклування на укладення вказаних правочинів позивачем. Просила в позові відмовити. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, просила суд розгляд справи проводити у її відсутність. Представник третьої особи: відділу опіки та піклування та сімейних форм виховання Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, з проханням розглядати справу у їх відсутність на підставі вимог чинного законодавства з врахуванням житлових та майнових інтересів малолітньої дитини. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що суду, що 25.04.2008 року нею було посвідчено договір іпотеки, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] за зобов'язаннями [PERSON] Вказаний договір іпотеки посвідчено відповідно до вимог діючого законодавства. Встановлено особи сторін та визначено цивільну дієздатність іпотекодавців та перевірено цивільну правоздатність та дієздатність, повноваження представника іпотекодержателя. Витребувано всі необхідні документи для вчинення вказаної нотаріальної дії, а саме, правовстановлюючий документ на нерухоме майно зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, довідка -характеристика з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, довідка з експлуатаційної контори про зареєстрованих осіб за місцем проживання, витяги з державних реєстрів обтяжень майна, договори про надання споживчих кредитів. З наданих їй документів, копії яких знаходяться в справі нотаріуса, не вбачалось, що неповнолітні чи малолітні особи мають які-небудь права на квартиру, яка є предметом договору іпотеки. Наголосила на тому, що позивач [PERSON] при укладені договору іпотеки не надав відомості щодо наявності права власності або права користування квартирою мололітньою дитиною. Крім того, відповідно до п. 1.4. договору іпотеки, іпотекодавці свідчили, що укладанням зазначеного договору не порушені права та інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість, в тому числі, не порушені права дітей. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відповідно до умов даного договору відступає Публічному акціонерну товариству «Дельта Банк» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. Відповідно до акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало Публічному акціонерну товариству «Дельта Банк» документи кредитної справи відносно [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року змінило назву на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 111340350000 (а.с.87-90) та договір про надання споживчого кредиту № 111340330000 (а.с.90-93). За умовами кредитного договору № 111340330000 від 25.04.2008 року банком надано позичальнику кредит у сумі 100.000,00 дол. США з процентною ставкою 14% річних на строк до 25.04.2018 року. Погашення кредиту повинно було здійснюватись у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. За умовами кредитного договору № 111340350000 від 25.04.2008 року банком надано позичальнику кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є 2485,62 грн. з процентною ставкою 23% річних на строк до 25.04.2018 року. Погашення кредиту повинно було здійснюватись у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. За приписом частини 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України). Відповідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 25.04.2008 року з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаними договорами про надання споживчого кредиту між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки № 84307 (а.с.85,86). Статтею 2 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п 1.1 вказаного іпотечного договору іпотекодавець передає в забезпечення у повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором № 111340330000 та кредитним договором № 111340350000 від 25.04.2008 року в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 07.08.2007 року згідно з розпорядженням (наказом) від 07.08.2007 року № 2201, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 02.11.2007 року у реєстрову книгу за № 7355, і не має жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки. Пунктом 1.4 іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки до цього часу жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду/лізинг/довірче управління не переданий. іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору не порушення права та/або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість в тому числі не порушені права дітей. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням вищевказаного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було накладено заборону відчуження зазначеного у договорі іпотеки майна, а саме: трикімнатної квартири під [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], що зареєстрована в реєстрі за № 1785 (а.с.106). Згідно ч. 2 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. 25.04.2008 року нотаріусом було зроблено витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру заборон, відповідно до вказаних витягів власниками предмета іпотеки були [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що між сторонами було укладено вищезазначений іпотечний договір, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору, дотримались принципу свободи договору (ст. 627 Цивільного кодексу України) та принципу волевиявлення учасника провочину, що визначений ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував на те, що на момент укладення між сторонами договору іпотеки в квартирі що знаходиться за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований та проживав його малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Форми №3 (а.с. 15), яка видана ЖЕК № 318 14.03.2014 року та те, що договором в іпотеку було передано майно - квартиру, що належить малолітньому [PERSON] на праві спільної власності в результаті приватизації 07.08.2007 року (а.с. 14). А відтак для укладення цих договорів, у відповідності з вимогами закону, необхідно було отримання дозволу органу опіки та піклування, чого зроблено не було, що свідчить про нікчемність укладених договорів. Суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника та ту обставину, що внаслідок укладення іпотечного договору № 84307 від 25.04.2008 року були порушені права малолітнього сина позивача - [PERSON], [INFO] з огляду на наступне. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, ч. 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей. Так, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 224 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 41 цього Кодексу), є нікчемним. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Відповідно до п. 44 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь - які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 32 Цивільного кодексу України, статтею 177 Сімейного кодексу України та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402 «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Слід зазначити, що, по-перше, обов'язок дотримання прав дітей та отримання, у випадку необхідності, дозволу органів опіки та піклування покладається саме на батьків; по-друге, в даному випадку із матеріалів справи неможливо встановити які саме документи, що підтверджують право власності на дану квартиру є достовірними, адже саме позивачем, який підтвердив в судовому засіданні свою особисту присутність при підписанні договору іпотеки, були надані документи нотаріусу з яких не вбачається що співласником квартири є малолітній, також не надав нотаріусу відомостей чи будь-яких документів про реєстрацію в спірній квартирі малолітнього [PERSON], адже звертаючись з даним позовом позивач надає правовстановлюючі документи, що містять інші відомоті щодо власників та осіб що проживають в заставній квартирі. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов'язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчинення якої звернулася особа. Згідно ст. 55 Закону України «Про нотаріат», угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Разом з цим, з матеріалів справи та наданих нотаріусом документів, копії яких зберігаються в справі нотаріуса вбачається, що при укладенні іпотечного договору сторонами було надано всі передбачені законом документи, з яких не вбачалось право володіння або право користування квартирою неповнолітньою дитиною, а відтак, окрім позивача, ні банк, ні нотаріус, не могли знати про право власності та можливу реєстрацію у квартирі малолітньої дитини. При підписанні договору іпотеки нотаріусу було надано: свідоцтво про право власності на житло (а.с. 96), видане відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 07.08.2007 року згідно з розпорядженням (наказом) від 07.08.2007 року № 2201, відповідно до якого власниками квартири, яка передавалась в іпотеку є: [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Довідка-характеристика № 1291393 від 24.04.2008 року (а.с.95), яка видана Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна для оформлення договору застави та відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, яка передавалась в іпотеку на підставі свідоцтва про право власності на житло в рівних частках. Довідка Форма №3, видана ЖЕК № 318 (а.с.97), відповідно до якої [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані в квартирі, що передавалась в іпотеку. Під час розгляду справи в суді не було встановлено підробленість свідоцтва про право власності на житло, яке видане відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 07.08.2007 року згідно з розпорядженням (наказом) від 07.08.2007 року № 2201, довідки Форми № 3 виданої ЖЕК № 318 від 29.04.2008 року, судова експертиза щодо справжності підписів службових осіб та відбитку печатки не проводились, а тому жодні підстави для висновку про неналежність цих документів, як доказу, у суду відсутні. Таким чином, варто зазначити, що сторонами під час укладення договору іпотеки були дотримані всі вимоги закону і жодним чином не були порушені права дитини. Натомість позивач своїм підписом свідчив про відсутність у нього на момент укладання договору іпотеки малолітніх або неповнолітніх дітей, а також те що їхні права не порушуються цим договором (п.1.4 Договору іпотеки). Також з матеріалів справи вбачається, що під час укладання договору іпотеки нотаріус вжив необхідних та можливих заходів, в межах своєї компетенції, щодо з'ясування наявності/відсутності у [PERSON] малолітніх або неповнолітніх дітей. Отже, з урахуванням наданих особисто позивачем даних, на час укладення іпотечного договору у нотаріуса не було жодних підстав для отримання згоди органу опіки та піклування на його укладення, оскільки жодні відомості про наявність права користування квартирою малолітньою дитиною були відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» та п. 36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Тому, виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, під час укладення іпотечного договору від 24.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], суд приходить до висновку, що підстави для визнання цього правочину недійсним з підстав передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України відсутні, оскільки при його укладенні обставини, які б перешкоджали нотаріусу засвідчити його були відсутні. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що вони спростовують твердження позивача, що спірний іпотечний договір порушує права його малолітнього сина - [PERSON] [INFO], оскільки як вбачається з наданих нотаріусу документів останній не був власником або співвласником квартири, що є предметом іпотеки, в ній не проживав та не мав права користування квартирою на момент укладення договору іпотеки, а отже згода органів опіки та піклування не була потрібна, в зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати понесені позивачем по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed