Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому позовні вимоги викладені наступним чином: встановити факт проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] в період з травня 2005 року до часу відкриття спадщини 17.10.2011 року; визнати [PERSON] спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON]; визнати за [PERSON] право на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.10.2011 року померла прабабуся [PERSON], [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою: м. Кіровоград, вул. Лермонтова, 10. Проте позивачу стало відомо, що згідно заповіту від 08.08.2008 року, складеного померлою, все майно переходило у власність [PERSON]. Рішенням суду зазначений заповіт визнано недійсним, а також рішенням суду визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані [PERSON]. [PERSON] мешкала разом зі спадкодавцем з 1986 року. У 2003 році позивач уклала шлюб та зареєструвалась за місцем проживання чоловіка ([ADDRESS]), проте за місцем реєстрації ніколи не проживала. Після одруження [PERSON] з чоловіком близько одного року винаймали житло у сторонніх осіб, але через недостатність коштів у травні 2005 року повернулись до будинку № 10 по вул. Лермонтова у м. Кіровограді. У березні 2007 року позивач з чоловіком фактично розійшлися, в звязку з чим вона знялась з реєстрації за адресою його проживання та в березня 2008 року зареєструвалась разом з донькою з дозволу та згоди прабабусі в будинку по вул. Лермонтова, 10 в м. Кіровограді. В подальшому в цьому ж будинку у [PERSON] народилась друга дитина, яка також була зареєстрована за вищевказаною адресою. Позивач стверджує, що мала з [PERSON] спільний бюджет, вела спільне господарство, піклувалася про неї. Враховуючи похилий вік прабабусі, [PERSON] фактично виконувала всю домашню роботу: готувала їжу, прибирала, прала тощо. У 2007 році [PERSON] вперше поставлений діагноз дисциркуляторна енцефалопатія (ДЕ) ІІ ступеня змішаного ґенезу, вестибулярний синдром. Також [PERSON] мала захворювання: ішемічна хвороба серця, атерокардіосклероз, гіпертонічна хвороба (ГХ) ІІ ступеня. Тому позивач вдома здійснювала необхідні процедури по догляду за померлою. В березні 2008 року померла [PERSON] дочка [PERSON]. Після смерті дочки стан здоровя прабабусі значно погіршився. Таким чином, оскільки позивач проживала з померлою однією сімєю з травня 2005 року, тобто більше шести років до часу відкриття спадщини, позивач вважає, що вона є спадкоємцем за законом четвертої черги. Проте, постановою нотаріуса [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 17.10.2011 року [PERSON], що й стало причиною звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Позивач та її представник, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечили та просили відмовити в задоволенні позову, в звязку з його необґрунтованістю та незаконністю. В обґрунтування заперечень зазначено, що допитані в судовому засіданні свідки з боку відповідача [PERSON] не підтвердили перебування у безпорадному стані [PERSON], а один лише її похилий вік не може свідчити про вказаний стан. Також свідки вказували, що померла усвідомлювала значення своїх дій, мала дохід, яким розпоряджалась, фізично самостійно забезпечувала всі свої потреби. Спадкодавець на момент своє смерті мала достатні для свого утримання доходи, житло, що підтверджується належними доказами, при цьому надавала житло в оренду та отримувала додатковий дохід, а тому є безпідставними доводи позивача про те, що вона утримувала чи забезпечувала (купляла ліки, їжу) за свої кошти, ніде не працюючи. При цьому, навіть витрати на поховання померлої несла саме [PERSON], а не позивач. Також відповідач оплачувала комунальні послуги по утриманню будинку. Крім того, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову є сукупність певних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку, які повинен довести позивач. Також для визнання осіб сімєю, крім спільного проживання, необхідним є ведення спільного побуту та наявність у осіб певних прав та обов'язків. Однак відповідач заперечує ведення позивачем з померлою спільного господарства та побуту та наявних взаємних прав та обов'язків протягом 5 років до дня смерті. Крім того, відповідача просить застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи 29.09.2015 року, 15.10.2015 року та 21.01.2016 року повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 56, 70, 235). В судове засідання, призначене на 05.11.2015 року, 09.12.2015 року, 23.02.2016 року, 06.04.2016 року, 27.04.2016 року, 30.05.2016 року, 08.08.2016 року, 19.08.2016 року та 05.09.2016 року відповідач також не зявився. Судова повістка у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (т. 1 а.с. 97, 214, 230, 231, 247, 248; т. 2 а.с. 29, 47, 48, 67, 68, 81, 83, 125, 127, 129). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (т. 1 а.с. 31). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. [PERSON] 17.10.2011 року померла, про що складено відповідний актовий запис за № 2577, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ОЛ № 196935 від 04.11.2014 року, виданим повторно Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (т. 1 а.с. 26). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, увійшли житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: м. Кіровоград, вул. Лермонтова, 10, що підтверджується матеріалами справи, а саме: довідкою від 19.07.1984 року Кіровоградського бюро інвентаризації (т. 1 а.с. 129), довідкою від 24.02.1993 року, виданої Кіровоградським бюро інвентаризації (т. 1 а.с. 132), довідкою про належність нерухомого майна № 82084 від 24.07.2012 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 134) та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 34928130 від 24.07.2012 року (т. 1 а.с. 135), а також земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Кіровоград, вул. Лермонтова, 10 та підтверджується державним актом про право приватної власності на земельну ділянку, серії КР № 00001914, виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів, земельна ділянка, розташована на території м. Кіровограда, Кіровоградської міської Ради, по вул. Лермонтова, 10 належить [PERSON] (т. 1 а.с. 165). З матеріалів спадкової справи № 38/2011, заведеної після смерті [PERSON], (т. 1 а.с. 103-213) вбачається, що до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини зверталась [PERSON] (т. 1 а.с. 107). [PERSON], дошлюбне прізвище якої «Савіцька» (свідоцтво про укладення шлюбу, серії І-ОЛ № 272121 від 21.08.1971 року, т. 1 а.с. 116), є дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії ЯГ № 604555 від 12.01.1952 року (т. 1 а.с. 115). [PERSON] успадкувала після смерті матері майно за заповітом, однак рішенням суду заповіт визнано недійним та свідоцтва про право на спадщину скасовані (т. 1 а.с. 18-20, 21-23). При цьому, позивачеві, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 17.10.2011 року [PERSON] відмовлено постановою приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] № 63/02-31 від 18.04.2015 року, т. 1 а.с. 27-28, 203). Постанова нотаріуса мотивована тим, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 17.10.2011 року у [PERSON], приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу, заведена спадкова справа за заявою про прийняття спадщини спадкоємця за законом першої черги, дочки спадкоємця [PERSON], тобто спадщина прийнята нею у встановленому законом порядку. Рішення суду, що набрало законної сили про підтвердження проживання [PERSON] зі спадкоємцем однією не менше як пять років до часу відкриття спадщини та документи, підтверджуючі зміну черговості одержання права на спадкування, передбачені статтею 1256 Цивільного кодексу України, для оформлення спадщини не надані. Водночас, відповідно до частини 1 статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю. Слід зауважити, що у вищевказаній статті йдеться про проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, відтак умовою закликання до спадкування таких осіб є сплив п'ятирічного строку ще до дати смерті спадкодавця, а не в один день з нею. Цивільний кодекс України не роз'яснює змісту словосполучення "проживання однією сім'єю". За частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому стаття 2 Сімейного кодексу України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім'ї. Однак поняття "проживання однією сім'єю" та "член сім'ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім'ї, проте не проживати з ним однією сім'єю. Суттєвою ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. За довідкою від 07.10.2013 року, Квартального комітету № 20 Кіровського району м. Кіровограда, [PERSON] проживає за адресою: [INFO] разом із своїми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с. 72). На підтвердження своїх вимог позивач посилалась на показання свідків, які в судовому засіданні зазначали, зокрема свідок [PERSON] живе по-сусідству з померлою [PERSON] з 1983 року. Бачила, що за [PERSON] доглядала [PERSON]. [PERSON] померла бабусю возив на її особистій машині [PERSON]. [PERSON] постійно купувала бабусі ліки. При цьмоу [PERSON] свідок побачила тільки після смерті [PERSON]. В будинку, крім померлої, [PERSON] та її дітей, проживали квартиранти. [PERSON] часто викликала лікаря, який неодноразово спочатку відвідував свекруху свідка, а потім йшов до [PERSON]. В магазин ходила також позивач, оскільки бабуся не могла фізично. Свідок стверджує, що не бачила, щоб [PERSON] давала позивачу гроші, а остання просила їх. [PERSON], колишній чоловік позивача, в судовому засіданні зазначив, що проживав з позивачем до дня смерті бабусі по вул. Лермонтова, 10 в м. Кіровограді. [PERSON] почала хворіти після смерті старшої доньки, не виходила на вулицю, могла тільки один раз на день вийти з будинку на подвіря. Лікар відвідував [PERSON] не часто, приблизно два рази на місяць. Бабуся отримувала пенсію, яку складала в сейф. Свідок стверджує, що його заробітної плати вистачало, щоб утримувати родину та бабусю. [PERSON] бачив один раз на місяць, яка приїжджала в пятницю, а в суботу після обіду вже їхала. Останній місяць свого життя бабуся лежала взагалі. Похованнями [PERSON] займалася вся родина. За комунальні послуги свідок разом з дружиною та квартирантами плати порівно. Свідок [PERSON] бабусю знала особисто, оскільки проживає по сусідству та спілкується з [PERSON]. Зазначила, що допомагала позивачеві (купувала ліки), оскільки [PERSON] має малих дітей та інколи не мала змоги особисто сходити в аптеку. [PERSON] протягом двох останніх років свого життя хворіла, поводила себе дивно, оскільки влітку виходила в чоботах. Часто за адресою проживання померлої приїздила швидка медична допомога. Свідок зазначила, що не знає [PERSON] та бачила останню одного разу тільки на похоронах [PERSON], яка померла три роки потому. Позивач не проживає за адресою: [INFO] вже два роки. [PERSON], яка також була допитана в якості свідка зазначила, що позивач доводиться їй колишньою невісткою. Вказала, що позивач проживала у будинку прабабусі з 2003 року, проте зареєстрована з 2005 року. Син свідка, який є колишнім чоловіком позивача проживав за адресою: [INFO] з 2003 по 2007 рік. Родина [PERSON] допомагала бабусі, оскільки остання забувалась та фізично не могла працювати. [PERSON] за вищевказаною адресою ніколи не бачила. Свідок не бачила, щоб [PERSON] давала кошти позивачеві, оскільки [PERSON] купувала все необхідне для бабусі за свій рахунок. Прабабуся пенсію отримувала, проте [PERSON] нічого не давала. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON], зазначила, що остання постійно проживала за адресою: [INFO] з народження. [PERSON] останнім часом дуже хворіла, на вулицю майже не виходила. Свідок часто бачила, як позивач прибирала, готувала їсти, купувала продукти. Приблизно за два три роки до смерті померла не ходила взагалі. Бабуся завжди була чисто одягнута. [PERSON] свідок бачила приблизно один раз на два місяці. [PERSON] невідомо за чиї кошти позивач купувала продукти. Свідки, які були допитані за клопотанням відповідача, [PERSON] на підтвердження заперечень зазначали таке. [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] відвідувала [PERSON] кожні вихідні. Померла постійно тримала в літній кухні, а також в будинку квартирантів, а тому постійно мала дохід. [PERSON] ходила до останнього дня свого життя. Свідок приходила до бабусі кожного місця з 2008 року по 2011 рік. При свідку [PERSON] давала позивачеві кошти на ліки. [PERSON] колишня дружина відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що бабуся могла сама себе доглядати. Її оперували через грижу пуповини, але це було задовго до смерті. Перед смертю померла не підіймала тяжке. [PERSON] була забезпечена, не потребувала коштів та неодноразово давала в борг кошти свідку з її чоловіком. Свідок не бачила, щоб [PERSON] допомагала бабусі. Проте, [PERSON] часто відвідувала померлу та постійно щось їй привозила. [PERSON] постійно скаржилась на позивача. Комунальні послуги оплачувала бабуся. Останнім часом до бабусі навідувався чоловік свідка [PERSON]. Бабуся дзвонила свідку, щоб остання приїхала їй допомогти по господарству. Знає, що померла хворіла на грип та простуду. Свідок [PERSON], син [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] могла сама себе забезпечувати, оскільки отримувала пенсію та мала кошти від продажу автомобіля, який продала свідку у 2008 році за півтори тисячі доларів. Також у бабусі постійно проживала квартиранти. Свідок не бачив, як позивач допомагала бабусі. Крім того, [PERSON] до 2008 року не бачив взагалі. [PERSON] була в нормальному фізичному стані, самостійно їла, ходила в туалет. [PERSON] їздила до померлої щотижня з ліками та продуктами. Чоловік [PERSON] в будинку прабабусі проживав періодично. Допитана в судовому засіданні [PERSON] вказала, що знає [PERSON] та [PERSON], які доводяться їй родичами. [PERSON] свою прабабусю [PERSON] не доглядала, посуд не мила, їла те, що померла приготувала. В будинку постійно було брудно. [PERSON] завжди мала гроші, які часто давала в борг позивачеві. У [PERSON] постійно не вистачало грошей, а тому вона їх постійно позичала. Крім того, [PERSON] постійно тримала квартирантів, а тому мала крім пенсії додатковий дохід. [PERSON] постійно дурила прабабу, купувала їй таблетки за одну ціну, а вимагала повернення більшої. Позивач почала проживати за адресою: [INFO] з 2008 року та зареєструвалася за вказаною адресою з дозволу померлої, хоча мати позивача, [PERSON], знаючи негативні сторони своєї дочки, була проти. [PERSON] стверджує, що [PERSON] хворіла, при цьому позивач неодноразово залишала на неї своїх дітей. Мати свідка приїздила до померлої кожний тиждень, прибирала в будинку, сплачувала за комунальні послуги. Разом з тим, родина свідка допомагала бабі продуктами. Крім того, зі слів бабусі свідку відомо, що [PERSON] ображала [PERSON] та навіть била. Таким чином, позивачем суду не надано беззаперечних та переконливих доказів її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, оскільки із показань свідків та пояснень самого позивача вбачається, що у неї та спадкодавця були різні сімейні бюджети, тобто систематично спільне господарство не велось, не приймалась участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, до якої відносився б і спадкодавець. Також суд погоджується з доводами відповідача, [PERSON], що для визнання осіб сімєю, крім спільного проживання, необхідним є ведення спільного побуту та наявність у осіб певних прав та обов'язків, що позивачем не доведено. Щодо вимог [PERSON] про визнання її спадкоємцем за законом четвертої черги та зміну черговості у спадкуванні після смерті [PERSON] наряду із спадкоємцями першої черги, то частина 2 статті 1259 Цивільного кодексу України визначає, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В пункті 5.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина 1 статті 1259 Цивільного кодексу України), або на підставі рішення суду (частина 2 статті 1259 Цивільного кодексу України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем пятої черги спадкоємців за законом, оскільки родичем спадкодавця, а саме: спадкодавець є прабабусею позивача. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 Цивільного кодексу України. На підтвердження того, що [PERSON] перебувала в безпорадному стані позивач посилається на висновок судово-психіатричної експертизи № 217 від 25.04.2014 року, складений комісією Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», в якому зазначено, що [PERSON] на час складання заповіту 08.08.2008 року страждала судинною деменцією з маренням, за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними (т. 1 а.с. 24-25). В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року розяснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Однак вищевказаний висновок судово-психіатричної експертизи суд сприймає критично, оскільки в ньому йдеться тільки про усвідомлення померлою значення своїх дій під час підписання заповіту в певний день, проте не вказує, що померла протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані. Частина 3 статті 10 та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, враховуючи вищевикладене, а також показання свідків, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що [PERSON] тривалий час перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, оскільки докази подані позивачем на підтвердження зазначеного ґрунтуються на припущеннях. Крім того, заслуговує на увагу той факт, що позивачу за життя спадкодавця не було відомо про такий діагноз та не було вчинено відповідних дій на його встановлення. Крім того, позивач не спростувала того, що померла допомагала їй доглядати дітей, а відповідач [PERSON] (мати позивача) вказувала, що коли була паралізована її матір (дочка померлої) доглядала за безпорадною дочкою саме померла, [PERSON]. Також посилання позивача [PERSON] щодо здійснення саме нею домашньої роботи, готування, прибирання, тощо, судом не приймаються, оскільки такі дії не пов'язані з наданням допомоги спадкодавцю [PERSON], адже позивач вчиняла вищевказані дії в будинку за власним місцем проживання із своєю сімєю чоловіком та вказане не було обумовлено наявністю хворої чи літньої людини у будинку, а викликано життєвими потребами позивача та її сімї. Разом з тим, в матеріалах справи міститься свідоцтво про поховання [PERSON], видане 17.10.2011 року за реєстраційним номером 2275 [PERSON] (т. 2 а.с. 85), що підтверджує, що похованням померлої займалася саме відповідач. Таким чином, вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю, то за змістом статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справа про встановлення факту, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року розяснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. З огляду на наведе, вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем [PERSON] не менш як п'ять років теж не підлягають задоволенню, оскільки така вимога може бути встановлена при умові, що вона матиме юридичне значення і пов'язана із наступним вирішенням спору про право, зокрема і в разі, якщо із цього факту випливає встановлення права на спадщину поза чергою, в той же час судом не встановлено підстав для зміни черговості прийняття спадщини, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, представником відповідача [PERSON] заявлено про сплив позовної давності (т. 1 а.с. 113). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до частин 1 та 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Водночас суд не вважає за необхідне застосовувати положення статті 267 Цивільного кодексу України, в звязку з недоведеністю самого позову. Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed