Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 86062,03 грн. та судових витрат у розмірі 1921 гривня. Вимоги обґрунтовує\~тим,\~що [PERSON] \~відповідно до\~укладеного договору\~б/н\~від 30.07.2010\~отримала кредит\~у розмірі\~50\~000\~грн.\~ у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну\~картку зі\~сплатою відсотків\~за користування\~ кредитом\~у розмірі\~27,60%\~ \~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом\~з кінцевим\~терміном повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки.\~ Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України. Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника передбачений обов`язок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Станом на 21.12.2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 86062,03 грн., яка складається, як зазначає позивач, з наступного: 50000 грн. тіло кредиту 31487,7 грн. - заборгованість за відсоткам за користування кредитом 500 грн. штраф (фіксована частина) 4074,38 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на ст.ст. 509,525,526,527,530,1054,549,610,617,598,599,1050 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] 86062,03 грн. заборгованості за кредитним договором від 30.07.2010 року без номера та 1921,00 грн. судового збору. Позовна заява надійшла до суду 14.01.2019, залишена без руху ухвалою судді від 17.01.2019. Ухвала виконана позивачем 25.01.2019. відомості про зареєстроване місце проживання відповідача надійшли до суду 30.01.2019, спрощене провадження у справі відкрито 04.02.2019. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, в позові наявне клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник відповідача [PERSON] О [PERSON] В. в судовому засіданні позов не визнав. У відзиві та в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] послався на те, що позивач не надав жодних належних доказів укладення з відповідачем договору про отримання кредиту та встановленого ліміту на картковий рахунок, заповнена анкета-заява жодним чином зазначений факт не доводить. Примірник договору відповідач не отримав, тарифи з обслуговування кредитних карт підпису відповідача не містять, наміру оформити кредит анкета - заява не містить, позивачем не надані докази отримання кредитних коштів саме за договором від 30.07.2010. не доведений сам факт надання кредиту та використання позивальником кредитних коштів. Окрім того, позивач не мав права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, відсотки за весь час користування кредитом повинні нараховуватись з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 27,6% річних без урахування їх односторонньої зміни банком. Встановлення банком будь-яких зборів, комісій, платежів та інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконними відповідно до вимог Закону «Про захист прав споживачів», а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідач заявляє про застосування загального і спеціального строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками та можливими штрафними санкціями. Відповідаючи на відзив, позивач наполягав на правомірності своїх вимог посилаючись на свободу договору, триваюче порушення виконання зобов`язання, що унеможливлює застосування строку позовної давності. Належне виконання відповідачем до певного часу зобов`язань за кредитом свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнавав свої зобов`язання. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.07.2010 року [PERSON] підписала анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій не зазначено розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки та типу банківської платіжної картки (а.с.7) У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 30.07.2010 року заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складовими частинами договору. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 30.07.2010 року, з 26.06.2014 року у [PERSON] виникла непогашена заборгованість за наданим кредитом, яка змінювалась, що свідчить про фактичне користування кредитними коштами (а.с. 5-6). Тіло кредиту станом на 21.12.2018 становить 50000 грн. Нараховані відсотки 31487,65 грн. Сума штрафів нарахована у розмірі 4574,38 грн. У розрахунку зазначено, що процентна ставка поточна з 11.12.2013 року склала 27,60 %, прострочена 27,60%, з 01.09.2014 року 32,40%, з 01.04.2015 42% (а.с.5-6). Відповідачу були видані кредитні картки (8 штук) починаючи з 15.10.2009 року, остання - 22.02.2018 зі строком дії до 09/21 (а.с. 51). Дослідивши надані докази, вислухавши представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: в частині стягнення тіла кредиту та фіксованої частини штрафу, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 30.07.2010 року, поточна заборгованість за наданим кредитом зростала, до грудня 2018 року вносились суми на погашення кредиту та відсотків, що дає підстави для висновку про те, що відповідач дійсно отримала кредит у розмірі, зазначеному позивачем. (а.с. 5-6, 52-78). Банком було надано детальну виписку про рух коштів за вказаними картками, з якої вбачається, що відповідач постійно користувалась кредитними коштами, знімала готівку, та поповнювала кредитні кошти на умовах та правилах користування карткою (а.с.52-78, 163/168 ). Факт користування коштами та часткового погашення заборгованості також підтверджується розрахунком заборгованості. Вищевказане дає підстави стверджувати, що підписавши заяву та отримавши кредитну картку, відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку становлять між ним та АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, який до певного часу відповідачем виконувався. Строк дії першої кредитної картки, яка була видана на підставі заяви, становить 3 роки, в той же час виданням нової картки строк дії договору кожного разу продовжувався. Таким чином, посилання представника відповідача на те, що кредитний договір між сторонами не укладений, а факт отримання кредитних коштів не доведений, наведеними документами спростований. У пункті 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, проінформувавши про це клієнта за 7 днів до введення змін. Згідно\~зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6\~ст. 1056-1 ЦК України. Жодного доказу про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) будь-яким способом - направлення виписки, СМС повідомлення тощо, позивач не надав. Починаючи з 09 січня 2009 року, тобто з моменту набрання чинності\~Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку"\~ умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі\~ст. 1056-1 ЦК України\~у зв`язку з прийняттям\~Закону України від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.\~ст. 641-642 ЦК України\~або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1\~ЦК України. При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно з пунктом 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів, надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. Таким чином, відповідач був позбавлений передбаченої законом гарантії отримати попередження про зміну процентної ставки за 15 днів, а також права не погодитися на зміну умов договору, і, у випадку незгоди із запропонованими змінами, зобов`язаний ініціювати розірвання договору. Отже, умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, і позивач не довів, що відповідач був повідомлений та погодився на зміну процентної ставки хоча б мовчазною згодою. Оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, за матеріалами даної справи не відповідали Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, які втратили чинність 10.06.2017 року, однак були чинними станом на 30.07.2010 року. Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд виходить з наступного. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах №6-14цс14 від 19.03.2014 року, № 6-134цс14 від 01.10.2014 року, підтвердженої постановами Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №490/4115/14 та від 06.03.2018 року у справі №2120/12694/12, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначене узгоджується також із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13, від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14, та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 червня 2018 року у справі №686/6697/16-ц. Строк дії перевипущеної позивачем кредитної картки № 5168742209863210 отриманої відповідачем, встановлений до 09/21 року, до суду позивач звернувся 05.01.2019, тобто в межах строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та щодо стягнення суми заборгованості по сплаті процентів за три роки, які передували зверненню до суду. Встановивши, що зміна відсоткової ставки була проведена банком з порушенням умов договору, суд при розрахунку суми позову в цій частині виходить з відсоткової ставки, яка існувала на момент укладення договору, становила 27,60 % річних, та про яку було відомо відповідачу. За період з 05.01.2016 року (три роки до звернення з позовом до суду) по 21.12.2018 (в межах заявленого позову), з розрахунку 27,60 % сума відсотків за користування кредитом, мала становити: 50000 грн. (тіло кредиту) : 100 х 27,60 (%) : 360 (кількість днів у розрахунковому періоді) х 1081 (кількість днів у межах строку позовної даності) = 40870,68 грн. Однак, в цій частині розмір позовних вимог є меншим та становить 31487,65 грн., що свідчить про те, що відповідач вносив кошти на погашення відсотків за кредитом. Досліджуючи розрахунок заборгованості за договором б/н від 30.07.2010 суд дійшов наступного висновку: в розрахунку наявний стовпчик «погашені проценти» з якого вбачається, що в межах трирічного строку позовної давності [PERSON] внесла на погашення відсотків за кредитом 37207,13 грн., що перевищує розмір заявлених позовних вимог в цій частині (а.с. 5-6). Таким чином, суд дійшов висновку, що проценти за користування кредитом по ставці 27,60 %, яка існувала на момент укладення договору, відповідачем погашені, і підстав для задоволення позову в частині їх стягнення нема. Висновок суду про часткове задоволення позову в частині стягнення тіла кредиту та частини штрафу ґрунтується на вимогах ЦК України: Згідно зі ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до\~ч.\~1,2,3\~ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача один з видів неустойки, заявленої до стягнення штраф у фіксованому розмірі 500 грн., оскільки його процента складова є похідною від суми позову, яку суд вважає в заявленому розмірі недоведеною. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у мінімальному розмірі для юридичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру, що становить 1921 грн., який відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial