Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який був ним неодноразово уточнений (а.с.11, 59, 72). Остаточними позовними вимогами є: - визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої йому відповідачем, в сумі 71320 грн. 71 коп. та стягнути з відповідача вказану суму, - стягнути з відповідача завдані позивачу втрати внаслідок інфляції (знецінення вкладу) в сумі 22724 грн. 20 коп., неустойку за порушення грошового зобов'язання в сумі 700 грн. та неодержану суму процентів в розмірі 5600 грн.. Позов обґрунтовано тим, що 17.01.2012 р. між сторонами було укладено договір №D220705790 банківського строкового вкладу (депозиту), за яким позивач здійснив депозитні внески на загальну суму 71320 грн. 71 коп. 18.02.2014р. позивач звернувся до відповідача з заявою про дострокове припинення вказаного договору, але відповідач не повернув йому суму вкладу та нараховані проценти на першу вимогу. Внаслідок цього, на переконання позивача, відповідач зобов'язаний йому відшкодувати суму знецінення вкладу, виходячи з підвищення курсу долару США, а також неустойку в розмірі 3% річних з розрахунку на 4 місяці та суму процентів за 4 місяці, виходячи з 24% річних. Крім того, позивач зазначає, що в результаті несвоєчасного повернення відповідачем вкладу йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з фактичною втратою свого майна та приниження його честі та гідності. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, з урахуванням уточнень, та підтвердив фактичні обставини, якими він обґрунтований в позовній заяві. Представник відповідача заперечувала проти позову, посилаючись на те, що відповідач знаходиться в процесі ліквідації, а позивачу було повернено в повному обсязі суму вкладу. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 17.01.2012 р. між сторонами було укладено договір №D220705790 банківського строкового вкладу (депозиту), предметом якого є прийняття відповідачем від позивача для зберігання грошових коштів у гривні, які надійшли від позивача на його вкладний (депозитний) рахунок з початковою (мінімальною) сумою вкладу у розмірі 1000 грн., які передані позивачем в день укладення договору (а.с.5). 03.02.2014р. та 17.02.2014р. позивач поповнив депозитний внесок за вказаним договором на суми 66320 грн. 71 коп. та 4000 грн. 00 коп. (а.с.6). 18.02.2014р. позивач звернувся до відповідача з заявою, якою просив достроково припинити дію депозитного договору та повернути йому суму вкладу з нарахованими, але несплаченими процентами (а.с.7). Як вбачається з виписки по рахунку позивача, наданої відповідачем, в період з 25.02.2014р. по 21.05.2014р. відповідачем було здійснено операції по видачі грошових коштів з депозитного рахунку позивача на суму 71311 грн. 50 коп., у тому числі: 25.02.2014р., 26.02.2014р., 28.02.2014р., 04.03.2014р. - на загальну суму 10000 грн., а також 21.05.2014р. - на суму 61311 грн. 50 коп. (як виплата по Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) (а.с.63, 64). Постановою правління НБУ від 28.02.2014р. №107 АТ «Брокбізнесбанк» було віднесено до неплатоспроможних. На підставі цієї постанови Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочала процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 03.03.2014р. по 02.06.2014р. (а.с.31). На підставі постанови правління НБУ від 10.06.2014р. №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 11.06.2014р. №45, яким розпочато ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію (а.с.60, 62). Таким чином, проаналізувавши встановлені факти та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Так, відшкодування моральної шкоди, яка завдана неналежним, на переконання позивача, виконанням відповідачем умов депозитного договору може бути застосована як наслідок порушення зобов'язання за правилами ст..611 ЦК України, оскільки даний цивільно-правовий спір виник у сфері зобов'язувальних правовідносин, а не позадоговірних Згідно з цією нормою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Тобто невиконання або неналежне виконання цивільно-правового зобов'язання може мати наслідком відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо це передбачено умовами договору, укладеного сторонами, або нормами закону, які регулюють конкретні цивільні зобов'язувальні правовідносини. В той же час ані законом ані договором банківського кладу, який був укладені між сторонамии, не передбачено такого наслідку у випадку порушення цих зобов'язань як відшкодування позивачу моральної шкоди. Ті ж доводи, які позивач приводить в обґрунтування своєї позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди стосуються деліктних (позадоговірних) відносин, які мають інший предмет та режим правового регулювання і не підпадають під дію закону, який регулює відносини у сфері цивільно-правового зобов'язання (у тому числі, договору позики). Також спірні правовідносини не підпадають під дію частини 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку позивач посилається в своєму позові, оскільки згідно з п.5 ч.1 ст.4 цього Закону споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, яка завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Щодо стосується решти позовних вимог про стягнення втрат внаслідок знецінення вкладу, неустойки та несплачених процентів, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Законом не передбачено обов'язку банку відшкодовувати вкладникам втрати по вкладах у гривні внаслідок коливання курсу гривні по відношенню до іноземної валюти. Крім того, враховуючи, що відповідач АТ «Брокбізнесбанк» є банком, то правовідносини між сторонами регулюються також Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: - задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; - примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; - нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; - зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; - нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Статтею 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено наслідки призначення уповноваженої особи Фонду, в тому числі: - строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; - припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону. Так, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, задовольняються в четверту чергу (п.4 ч.1 ст.52 цього Закону). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed