Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.09.2012 року станом на 31.07.2015 року в загальному розмірі 6472,66 грн., яка включає заборгованість: за кредитом 186,45 грн., по процентам за користування кредитом 2921,80 грн., за пенею та комісією 2580 грн., а також штраф 500 грн. фіксована частина і 284,41 грн. процентна складова, а також судовий збір в розмірі 1218 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 04.09.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцем терміном повернення відповідно строку дії картки. Фактично вказаний Договір є договором приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згоду на укладення якого шляхом приєднання до умов встановлених банком відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. Свої зобовязання за кредитним договором від 04.09.2012 року банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобовязання не виконав, в результаті чого станом на 31.07.2015 року має заборгованість в загальному розмірі 6472,66 грн., яку позивач просить суд стягнути з [PERSON] в примусовому порядку, а також сплачений ними судовий збір в розмірі 1218 грн. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував (а.с.32, 37). Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив (а.с.47,48,49). За даних обставин неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.37), суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «ПРИВАТБАНК», згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві позичальника (а.с.5, 8-30). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» [PERSON] отримав кредит в розмірі 300 грн. з відновлювальною кредитною лінією з видачою кредитної картки MasterCard Mass зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 30% річних (за базовою ставкою 2,5% в місяць) та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним з визначенням розміру щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Погашення заборгованості за кредитом, сплата відсотків за користування ним, комісії здійснюються позичальником шляхом поповнення картки через внесення на неї коштів в готівковому чи безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника (п.2.1.1.12.3 Умов та Правил надання банківських послуг, а.с.28). Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою відсотковою ставкою 0,01% річних в межах встановленого пільгового періоду до 55 днів за кожною платіжною операцією, що визначено умовами п.2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.28) та згідно відомостей в графі «Пільговий період» Довідки про умови кредитування (а.с.6). У випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку у вигляді: - пені, яка складається з добутку пені (1) (базова процентна ставка по договору 2,5% : 30 нараховується за кожен день прострочки) та пені (2) (1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 чи більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.) (а.с.6) - штрафу в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову у випадку порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів (п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг) (а.с.6, 26). Як слідує з вимог п.1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.17), за несвоєчасну оплату послуг, передбачених кредитним договором, Умовами та Правилами, клієнт сплачує банку за кожним випадком порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за кредитним договором від 04.09.2012 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 300 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення. В порушення умов договору, ст.1054 ЦК України [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, сплативши лише 26.09.2012 року 100 грн. в рахунок повернення кредитних коштів (а.с.4), в результаті чого станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 6472,66 грн., яка включає заборгованість: за кредитом 186,45 грн., по процентам за користування кредитом 2921,80 грн., за пенею та комісією 2580 грн., а також штраф 500 грн. фіксована частина і 284,41 грн. процентна складова (а.с.4). Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, у випадку допущення сторонами порушень умов їх виконання, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення їх виконання. Імперативним приписом ст.625 ЦК України чітко визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. При цьому, як акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.29 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" (із змінами та доповненнями) передбачене ст.1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту є самостійним. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Отже, у звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх кредитних зобов'язань, з урахуванням норм чинного законодавства, визначених умовами кредитування розміром штрафу як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов'язань боржником, виходячи з істотності допущення відповідачем таких порушень, починаючи 28.09.2012 року та до моменту звернення позивача до суду, визначений позивачем станом на 31.07.2015 року в Розрахунку заборгованості розмір заборгованості за кредитом 186,45 грн., по процентам за користування кредитом 2921,80 грн. та штраф 500 грн. фіксована частина і 284,41 грн. процентна складова (а.с.4) суд вважає обґрунтованим. Щодо заявленого позивачем та сумарно нарахованого розміру пені та комісії в сумі 2580 грн., то проаналізувавши наявні у справі докази, умови надання [PERSON] кредитних коштів, суд вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості такого платежу як заборгованість по «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах Закону, свідчить про існування неузгодженості між їх умовами та предявленими позивачем вимогами, у звязку з чим вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626,629 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Системний аналіз наведених вище норм цивільного та цивільного процесуального законодавства України приводить суд до переконання, що при здійсненні будь-яких кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі і в частині формулювання назв таких нарахувань, що забезпечило б прозорість і однозначність вимог банку. Відповідно до п.3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі із зазначенням переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Судом встановлено, що окремим платежем, обовязок по сплаті якого покладений на відповідача за договором є "комісія за зняття з кредитної картки готівки в розмірі 3% від суми операції", яку в аспекті положень п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту суд розцінює як додаткову плату за розрахунково-касове обслуговування при користуванні кредитними коштами, зняття яких автоматично здійснюється безпосередньо в момент видачі готівки шляхом списання з карткового рахунку. Виходячи з того, що умовами кредитного договору, Правилами надання споживчого кредиту та Умовами кредитування не конкретизовано сплату позичальником комісії як супутньої послуги банку, що входить до сукупної вартості кредиту, не визначено її розмір, базу розрахунку, будь-яких застережень стосовно тотожності даного платежу з «комісією», про яку представник позивача зазначає у своєму позові та розрахунку заборгованості не надає, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України та п. 3 постанови Верховного суду України "Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, тому суд вважає вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії та пені одночасно такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України та погоджених сторонами умовах кредитування, в силу чого можливість задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії та пені в сумі 2580 грн. виключається. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14). Суд критично ставиться до заявлення заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобовязання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобовязань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобовязальних правовідносин. Враховуючи те, в розрахунку заборгованості (а.с.4) в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено в 2921,80 грн., натомість в частині розрахунку у визначенні загальних сум (а.с.4 зворот) вона вказана виключно як заборгованість по комісії, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку як доказу в обґрунтування заявлених вимог, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для її стягнення. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобовязань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.09.2012 року станом на 31.07.2015 року за кредитом 186,45 грн., по процентам за користування кредитом 2921,80 грн. та штрафу в розмірі 500 грн. фіксована частина і 284,41 грн. процентна складова, суд дійшов висновку про те, що допущене відповідачем порушення умов договору є істотним, а тому з нього на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню сума заборгованості за вказаним вище договором станом на 31.07.2015 року в загальному розмірі 3 892,66 грн. (з розрахунку: 186,45+2921,80+500+284,41). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, в силу ч.1 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору (а.с.1) пропорційно розміру задоволених вимог 60,14 % (3892,66 грн.*100% : 6472,66 грн. = 60,14 %) в розмірі 732,51 грн. (1218 грн. * 60,14% /100%).

Outcome: partial