Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування вартості навчання, посилаючись на те, що 01 вересня 2007 року між сторонами була укладена угода №34/08-07 про підготовку фахівців із базовою вищою освітою. Згідно умов даної угоди позивач забезпечив навчання та підготовку відповідача за спеціальністю «Медико-профілактична справа», та після закінчення навчання забезпечив направленням на роботу в Кельменецьку СЕС Чернівецької області, де відповідач була зобовязана відпрацювати не менше трьох років. Однак [PERSON] взяті зобовязання за вказаною угодою не виконала. Навчання відповідача фінансувалось з державного бюджету України за період з 2007 2011 рік та складає 12 336 (дванадцять тисяч триста тридцять шість) гривень. Крім цього за період навчання отримала 14 250 (чотирнадцять тисяч двісті п'ятдесят) гривень стипендії. Однак взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала та не прибула за місцем направлення і не відпрацювала зазначений термін. 07.08.2014 року [PERSON] була направлена претензія про добровільне погашення суми навчання та стипендії, яка залишилася без задоволення. Позивач просив стягнути з відповідача на користь держави суму вартості навчання за договором від 01.09.2007 року в розмірі 26 586 (двадцять шість тисяч п'ятсот вісімдесят шість) гривень. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. В судове засідання представник позивача не зявилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити. Просить справу розглянути без її участі. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася направила на адресу суду заперечення на позов та просила суд відмовити в задоволенні позову Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету у зв'язку з закінченням терміну позовної давності та по інших причинах. В судовому засіданні було встановлено, що 01 вересня 2007 року між Чернівецьким медичним коледжом Буковинського державного медичного університету та [PERSON] була укладена угода про підготовку фахівців з вищою освітою (а.с.11), за рахунок державного замовлення згідно наказу №25 від 2.08.2007 р. (а.с.12). Згідно умов угоди позивач мав забезпечити навчання та підготовку відповідача за спеціальністю «Медико-профілактична справа», а відповідач зобов'язався крім оволодіння всіма видами професійної діяльності, прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання. В 2011 році [PERSON] закінчила Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету, здобула кваліфікацію фельдшера, та їй видано диплом молодшого спеціаліста РН №40000442 (а.с.12). Після закінчення навчання [PERSON] була направлена на роботу в Кельменецьку СЕС Чернівецької області, про що свідчить її підпис в журналі обліку направлень (а.с.13), де відповідач була зобовязана відпрацювати не менше трьох років. Зауважень, застережень, заперечень щодо направлення [PERSON] не ставила, а навпаки у вказаному журналі власноручно розписалася та написала слово "згідна", яке визначило її волю на запропоноване місце роботи. Однак [PERSON] взяті зобовязання за вказаною угодою не виконала, про що свідчить лист Кельменецького міжрайонного управління держсанепідслужби у Чернівецькій області (а.с.15). Встановивши фактичні обставини справи і відповідні правовідносини суд вважає, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами книги п'ятої цивільного кодексу України, яким передбачено наступне. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст.629, 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Крім цього відповідно до ст. 52 ЗУ "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджету, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням в порядку встановленому КМУ. Виходячи із положень п.п.8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженим постановою КМУ від 22.08.1996 р. №992, випускник зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. В разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його за ініціативою адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати, у встановленому порядку до Державного бюджету, вартість навчання. Згідно довідки бухгалтерії Чернівецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету навчання відповідача фінансувалось з державного бюджету та складає 12 336,00 гривень. Крім цього, [PERSON] отримувала стипендію. За вказаний період навчання з 2007 2011 рік вона отримала стипендію в розмірі 14 250 грн. (а.с.17). На думку суду всі вказані фактичні обставини справи дають підстави вважати що вимоги позивача є обгрунтованими, однак вказані вимоги задоволенню не підлягають через пропуск позивачем строку позовної давності. При цьому всі інші заперечення відповідача не спростовують висновків суду щодо правомірності позовних вимог, а тому судом до уваги не приймаються. Згідно вимог ст.ст. 256, 257, 260, 267 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідач подавши до суду письмове заперечення просить застосувати строк позовної давності та у зв'язку з цим відмовити в задоволенні позовних вимог. Право на позов у позивача виникло, згідно вимог ст.261 ЦК України, від дня коли він довідався або повинен був довідатися про порушення відповідачем умов договору. Згідно п.2 ч.2 Угоди від 01.09.2007 р. (а.с.11)відповідач зобов'язалася після закінчення навчального закладу прибути за місцем призначення. Диплом спеціаліста [PERSON] отримала 25.02.2011 р. і саме цю дату слід вважати датою закінчення навчання. Зважаючи на те що до Кельменецької СЕС на працевлаштування в якій погодилась [PERSON] остання не прибула, то про таке неприбуття відповідача до місця призначення позивач повинен був довідатися не пізніше вересня місяця 2011 року, тобто на початок наступного навчального року. Таким чином строк в межах якого позивач міг звернутися до суду за захистом своїх прав закінчився у вересні 2014 року, а позов поданий у квітні 2015 року, що очевидно є підставою для відмови в позові. На підставі ст. ст. 256, 257, 260, 216, 267, 526, 610, 611, 629 ЦК України, ст.52 ЗУ "Про освіту", ст. ст. 18, 32 ЗУ "Про вищу освіту", ст. 22 БК України, та

Outcome: dismissed