Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

06.09.2019 з Харківського районного суду Харківської області до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , в якій позивач просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його доньки [PERSON] , 2007 р.н.; визнати [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , 2007 р.н.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , 2007 р.н., в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , зареєструвала народження доньки [PERSON] , [INFO] , в Покотилівській селищній раді Харківського району Харківської області 11.12.2007 за відповідним актовим записом №71. Батьком дитини був записаний [PERSON] , 1980 р.н. Дочка позивача - [PERSON] , померла [INFO] . [PERSON] з моменту народження дитини і до останнього часу не виявляє будь-якої турботи про дитину. Він забув про свої батьківські права та обов`язки щодо дитини. Він ніде не працює, у державній службі зайнятості на обліку не перебуває, а тому заробляє кошти несистематично і матеріально забезпечувати дитину нездатний. Батько дитини, [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, свідомо ухиляється від спілкування з нею. Так, в грудні 2016 року відповідач покинув малолітню дитину - [PERSON] та зник в невідомому напрямку. Бабуся дитини [PERSON] на теперішній час займається вихованням дитини, належним чином доглядає за онукою, створює необхідні умови для утримання та розвитку дитини, стежить за її здоров`ям. Дівчинка завжди охайна, фізичний і розумовий розвиток дитини відповідає віку. На теперішній час місце знаходження [PERSON] не відоме. За наявних умов можна зробити висновок, що батько не піклується про дитину, негативно впливає на дитину, має бути позбавлений батьківських прав щодо дитини, а дитину необхідно передати під опіку бабусі [PERSON] . З історією розвитку дитини, медичним висновком про стан здоров`я та правовими наслідками взяття під опіку позивач ознайомлена. Згідно акту обстеження житлово-побутових умів зроблено висновок, що умови проживання неповнолітньої дитини [PERSON] добрі, в родині бабусі є всі необхідні умови для розвитку, виховання та утримання онуки. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.08.2019 позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова Ухвалою суду від 09.09.2019 справу прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.01.2020 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечує. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, до суду також подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з`явилась, 14.01.2020 подала до суду висновки Харківської районної державної адміністрації від 21.12.2019 та від 08.01.2020, зазначила щодо можливості розгляду справи за її відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Київському району м.Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, враховуючи, що позивачем та представником третьої особи подані до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви по суті справи, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Мати дитини [PERSON] , [INFO] , яка являється донькою [PERSON] , зареєструвала народження дитини [PERSON] , [INFO] , в Покотилівській селищній раді Харківського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] від 11.12.2007. За відповідним актовим записом № 71, батьком дитини був записаний [PERSON] , [INFO] (а.с.9). [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.7).. [PERSON] не виявляє будь-якої турботи про дитину, ніде не працює, у державній службі зайнятості не перебуває, заробляє кошти несистематично і матеріально забезпечувати дитину не здатен. В грудні 2016 року [PERSON] покинув малолітню дитину [PERSON] , [INFO] та на теперішній час його місцезнаходження невідоме. Вихованням дитини займається бабуся [PERSON] , вона доглядає за онукою, створює необхідні умови для утримання та розвитку дитини, стежить за її здоров`ям. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 1003 вд 01.07.2019 виданою Виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с.8). Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.05.2008, зареєстрованого відділом приватизації КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації", квартира належить померлій [PERSON] - та [PERSON] , що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2008 (номер витягу: 18821097, реєстраційний номер: 23253360) (а.с.10). Відповідно до акта депутата Покотилівської селищної ради від 09.07.2019 квартира однокімнатна, є складовою одноповерхового жилого будинку дореволюційної забудови, дерев`яний, обладнаний цеглою. Будинок підключено до телефонної мережі, водопроводу, каналізації та газопостачання, опалення індивідуальне, площа квартири 37,10 м. кв. Відповідно до акта обстеження умов проживання від 01.11.2019 житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з однієї кімнати. Фактично в квартирі обладнано 3 житлові кімнати (1 кімната прибудована), кухню та санітарну кімнату. В квартирі чисто, тепло, охайно. Родина забезпечена меблями та побутовою технікою, необхідною для життєдіяльності родини. У [PERSON] є окрема кімната, обладнана спальним ліжком, тумбою, шафою для зберігання особистих речей, столом та стільцем для навчання. В наявності підручники, ноутбук, телевізор, на стінах висять грамоти та дипломи дівчинки. Стосунки в сім`ї довірливі, теплі та родинні. Онуки [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти призначення над [PERSON] піклувальником [PERSON] , яка була піклувальником над [PERSON] до 18 років. За інформацією Харківського районного центра соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 872 від 31.10.2019 [PERSON] , [INFO] , - пенсіонер, ветеран праці, має 43 роки стажу, займається вихованням онуків. Відповідно до довідок від 04.09.2019, 09.12.2019 № 01-34/222 та № 01-34/301 виданими Покотилівським ліцеєм «Промінь» [PERSON] , [INFO] , навчається в Покотилівському ліцеї «Промінь» в 6-В класі. Дитина проживає з бабусею, батько жодного разу не був присутній на батьківських зборах, не брав участі у шкільному житті дитини, не цікавився його успіхами та не приділяв уваги вихованню дитини. Вихованням дитини займається тільки бабуся [PERSON] . За висновком про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 29.10.2019 та довідкою № 1411 від 02.12.2019, виданих «ЦПМД № 1 Харківського району» АЗПСМ сел. Покотилівка, [PERSON] , [INFO] , здорова, жодних скарг на самопочуття у дитини немає. Також, зазначено, що батько дитини, а саме [PERSON] , [INFO] , не цікавиться вихованням та здоров`ям дитини. За медичною допомогою в амбулаторію дитина зверталася з бабусею [PERSON] , [INFO] . Факт невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини [PERSON] підтверджується актом складеним депутатом Покотилівської селищної ради від 05.12.2019, де зафіксовано, що [PERSON] з родиною не проживає, матеріальної допомоги не надає, вихованням доньки не займається, про що також свідчать сусіди. Відповідно до довідки серія ПА № 1326188 [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Кіровобад, Азербайджан на території України станом на 02.07.2019 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та у розшуку не перебуває. [PERSON] , згідно медичного висновку Мереф`янської районної лікарні, медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 10ААЕ № 966018 від 07.07.2019 та довідки № 001410 про обстеження на антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ) від 03.07.2019 за станом здоров`я може бути опікуном та виконувати обов`язки щодо виховання та догляду [PERSON] , [INFO] . За інформацією центра соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Київського району м. Харкова від 30.10.2019 № 1016, фахівцями Центру здійснено відвідування [PERSON] за місцем його реєстрації. Зі слів сусідів стало відомо, що в указаній квартирі проживає молода жінка. Було залишено повідомлення з проханням терміново звернутися, або зателефонувати до центру. На даний час звернень не надходило, та зазначений громадянин до Центру так і не з`явився. На теперішній час його місцезнаходження невідоме. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення від виховання дитини, незаінтересованістю життям дитини, її навчанням та здоров`ям, свідомого нехтування [PERSON] , [INFO] , своїми батьківськими обов`язками. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). Харківською районною державною адміністрацією Харківської області розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та надано висновок від 21.12.2019 №01-22/2811, в якому Харківська районна державна адміністрація Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] у судовому порядку. (а.с.55-60). Крім того, службою у справах дітей Харківської районної державної адміністрації надано висновок від 08.01.2020 №26 про доцільність встановлення опіки та відповідність його інтересам дитини (а.с.61-63). Згідно даного висновку служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації вважає, що в разі прийняття судом рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , служба вважає доцільним встановлення опіки [PERSON] над малолітньою [PERSON] , що відповідає її інтересам. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Зі змісту ч.1 ст.184 СК України вбачається, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що зазначається у приписах постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 17). Згідно до ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач перебуває в працездатному віці, не обтяжений турботами щодо утримання непрацездатних батьків, а також з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей вважає, що аліменти у твердій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини, є сумою, що відповідатиме обов`язку батька дитини забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Положеннями ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст.. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 243 СК України, опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом, у випадках, передбачених Цивільним Кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також підлягає задоволенню вимога позивача про встановлення опіки над [PERSON] , [INFO] , оскільки судом встановлено, що дитина позбавлена батьківського піклування. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 768,40 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved