Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача за участю третьої особи [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 11 квітня 2008 року між ТОВ «Фінансова компанія «МІТЕХ» та позивачем укладено договори про участь у Фонді фінансування будівництва за [NUMBER] та [NUMBER], за якими довіритель на підставі повного визнання ним Правил фонду будівництва виду А, створеного для фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: [ADDRESS], дав згоду на участь у Фонді фінансування будівництва виду А та взяв на себе зобов'язання виконувати правила Фонду фінансування будівництва, передати управителю грошові кошти в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування, а управитель в свою чергу прийняв на себе зобов'язання прийняти в управління кошти відповідно до Фонду. Згідно свідоцтва [NUMBER] та свідоцтва [NUMBER] до Договору про участь у Фонді фінансування будівництва типу «А» від 11 квітня 2008 року забудовник зобов'язався виконати умови чинного Генерального договору своєчасно та в повному обсязі незалежно від обсягу фінансування забезпечити введення об'єкту будівництва в експлуатацію, передати об'єкти інвестування довірителям у встановлені строки. 16 травня 2008 року між відповідачем та позивачем укладено кредитний договір № 0019/08/00-1, відповідно до якого позивач отримала кредит у розмірі 324 392,00 доларів США на придбання нерухомості. 16 травня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку відповідачу квартиру [ADDRESS]. 16 травня 2008 року між відповідачем та третьою особою [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором. Рішеннями державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м.Києві позивачу відмовлено в реєстрації права власності на об»єкт інвестування на підставі того, що в Єдиному реєстрі заборони відчуження наявні записи про обтяження забороною щодо цього майна. Тому позивачу стало відомо, що записи про обтяження забороною на об»єкти інвестування було внесено у 2006 році у зв»язку з отриманням забудовником кредиту від відповідача на об»єкт будівництва під заставу майнових прав щодо цього майна. Вважає, що при укладанні кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки в діях відповідача мав місце обман шляхом замовчування існування зазначених обставин(наявність іншого кредиту під заставу майнових прав на об»єкти інвестування), які могли стати перешкодою для їх укладання. Просить суд визнати недійсним кредитний договір № 0019/08/00-1 від 16 травня 2008 року, укладений між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON], із наступними змінами згідно Додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2009 року, Додаткової угоди № 2 від 21 червня 2011 року, Додаткової угоди № 3 від 07 березня 2012 року, Додаткової угоди № 4 від 29 січня 2013 року, Додаткового договору № 5 від 13 березня 2014 року, стягнути з відповідача 15 412 848,60 грн. матеріальних збитків, 1 000 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що позивач не має можливості зареєструвати право власності на об»єкти інвестування через наявність запису про обтяження забороною на об»єкти інвестування. Позивач не уклала б кредитний договір, якби відповідач повідомив її про існування цієї обставини. Представник відповідача Головко О.С. позовні вимоги не визнав. Підтримав письмові заперечення Публічного акціонерного товариства "Банк Форум", в яких, зокрема, зазначено, що заборони, які зазначені в Рішеннях державного реєстратора прав на нерухоме майно ніякого відношення до квартир, які передані в іпотеку банку не мають, оскільки на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. 16 травня 2008 року за № 2035, позичальником передано в іпотеку банку квартири, заборони зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна за реєстраційними № 7223013, № 7222929, а також вчинено запис в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним № 7289851. Просив застосувати строк позовної давності (а.с. 214-216). Додатково пояснив, що відповідач виконав зобов»язання за кредитним договором. Також банк не перешкоджав позивачу в оформленні документів на проведення державної реєстрації прав на об»єкти інвестування. Представник третьої особи [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснення представника позивача. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 11 квітня 2008 року між ТОВ «Фінансова компанія «МІТЕХ» та позивачем укладено договори про участь у Фонді фінансування будівництва за [NUMBER] та [NUMBER], за якими довіритель на підставі повного визнання ним Правил фонду будівництва виду А, створеного для фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: [ADDRESS], дав згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А та взяв на себе зобов'язання виконувати правила фонду фінансування будівництва, передати управителю грошові кошти в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування, а управитель в свою чергу прийняв на себе зобов'язання прийняти в управління кошти відповідно до Фонду (а.с.10-16, 18-25). Згідно свідоцтва [NUMBER] та свідоцтва [NUMBER] до Договору про участь у Фонді фінансування будівництва типу «А» від 11 квітня 2008 року забудовник зобов'язався виконати умови чинного Генерального договору своєчасно та в повному обсязі незалежно від обсягу фінансування забезпечити введення об'єкту будівництва в експлуатацію, передати об'єкти інвестування довірителям у встановлені строки (а.с.17,26). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 16, № 17, № 18, № 19 від 16 травня 2008 року позивачем було проінвестовано закріплені за нею об'єкти відповідно до умов договорів [NUMBER] та [NUMBER] від 11 квітня 2008 року (а.с. 31). 16 травня 2008 року між відповідачем та позивачем укладено кредитний договір № 0019/08/00-1, за умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 324 392,00 доларів США на придбання нерухомості на строк до 15 травня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% річних. Згідно п. 2.2. вказаного договору кредитні кошти надаються банком за умови,зокрема, надання витягу з Державного реєстру іпотек, який свідчить про відсутність попередніх іпотек та витягу про внесення запису до реєстру про обтяження іпотекою нерухомого майна, переданого в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань (а.с.27-30). 16 травня 2008 року між [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ» та закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» укладено договір уступки майнових прав, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ» передав позивачу майнові права на об'єкт інвестування, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.32-34). 16 травня 2008 року між [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ» та закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» укладено договір уступки майнових прав, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ» передав позивачу майнові права на об'єкт інвестування, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.32-34). 02 вересня 2009 року, 21 червня 2011 року , 07 березня 2012 року, 29 січня 2013 року, 13 березня 2014 року між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди до кредитного договору № 0019/08/00-1 від 16 травня 2008 року, згідно з якими сторони домовилися провести реструктуризацію кредитної заборгованості, а також викладено п. 1.3, 2.3 у новій редакції (а.с. 38, 39-40,41, 42-43, 44-45). 16 травня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] передала в іпотеку майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, що стане власністю іпотекодавця після завершення будівництва, а саме: квартиру за будівельним № 69 на поверсі - 22, за будівельною адресою: [ADDRESS] (а.с. 46-49). 02 вересня 2009 року, 21 червня 2011 року , 07 березня 2012 року, 29 січня 2013 року, 13 березня 2014 року між позивачем та відповідачем були укладені додаткові договори до договору іпотеки від 16 травня 2008 року (а.с.50-59). 16 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором № 0019/08/00-1 від 16 травня 2008 року (а.с. 60). 02 вересня 2009 року, 21 червня 2011 року , 07 березня 2012 року, 29 січня 2013 року, 13 березня 2014 року між позивачем та [PERSON] були укладені додаткові договори до договору поруки від 16 травня 2008 року (а.с. 61-65). Згідно акту прийому-передачі квартири від 18 квітня 2014 року на виконання умов договору про участь у Фонді фінансування будівництва [NUMBER] від 11 квітня 2008 року позивачу було передано житлове приміщення за будівельним номером 69, розташоване в адміністративно-житловому комплексі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 66-67). Згідно акту прийому-передачі квартири від 24 квітня 2014 року на виконання умов договору про участь у Фонді фінансування будівництва [NUMBER] від 11 квітня 2008 року позивачу було передано житлове приміщення за будівельним номером 70, розташоване в адміністративно-житловому комплексі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68-69) Підставою для визнання кредитного договору із наступними змінами згідно додаткових угод недійсним позивачем зазначено, що в діях відповідача мали місце обман шляхом замовчування обставин, які могли стати перешкодою для укладання кредитного договору,а саме, наявність запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладення заборони на нерухоме майно, а саме на квартири [ADDRESS], На підтвердження підстав визнання недійсним кредитного договору позивачем надано рішення № 13559207 та рішення № 13559409 про відмову у державній реєстрації прав власності, які прийняті 04 червня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно, оскільки заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна в Єдиному реєстрі заборон та відчуження наявні записи про обтяження забороною на нерухоме майно № 3702777 від 07 вереснія 2006 року, № 3701770 від 07 вересня 2006 року, № 3703113 від 07 вересня 2006 року (а.с.150-151) та витяг з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, в якому міститься запис про накладення обтяження на адміністративно-житловий комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, за адресою: [ADDRESS] (а.с.187-191). Представник відповідача заперечував проти позову та пояснив, що заборони, які зазначені в Рішеннях державного реєстратора прав на нерухоме майно ніякого відношення до квартир, які передані в іпотеку банку не мають, оскільки на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. 16 травня 2008 року за № 2035 позичальником передано в іпотеку зазначені квартири. На підтвердження заперечень представником відповідача надано витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна інформації про накладення заборони на нерухоме майно, а саме на квартири [ADDRESS], на підставі листа Акціонерного комерційного банку «Форум» № 2143/13.3.2 від 16 травня 2008 року (а.с.217) та інформацію з Державного реєстру іпотек про обтяження договором іпотеки № 2035 від 16 травня 2008 року нерухомого майна, а саме на квартири [ADDRESS], іпотекодержатель Акціонерний комерційний банк «Форум» (а.с.219). Згідно з ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 203 ЦК України умовами чинності правочинів є: законність змісту правочину; наявність у сторін(сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності; наявність об»єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його адекватність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочинів на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату. Статею 215 ЦК України визначені загальні правові підстави визнання правочину недійсним - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Під обманом розуміється навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ст. 230 ЦК України). Так, обман може стосуватись як обставин самого правочину, які мають істотне значення, а саме: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; так і обставин, які знаходяться за межами правочину, в тому числі мотиву та мети правочину. Згідно ч.2 ст.230 сторона, яка застосовує обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдана у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За вказаних обставин відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору № 0019/08/00-1 від 16 травня 2008 року із наступними змінами згідно Додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2009 року, Додаткової угоди № 2 від 21 червня 2011 року, Додаткової угоди № 3 від 07 березня 2012 року, Додаткової угоди № 4 від 29 січня 2013 року, Додаткового договору № 5 від 13 березня 2014 року. Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Представник відповідача звернувся із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с.214-216). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила. Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено,що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необгрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю. Тому позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» за участю третьої особи [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину,стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди задоволенню не підлягають за безпідставністю. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed