Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

21 квітня 2016 року представник ПАТ АБ "Експрес-Банк" звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 13.03.2014р. між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Експрес-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 237597/52/к11 за яким Банк надав відповідачеві кредит на споживчі потреби у сумі 16000 ( шістнадцять тисяч )грн. 00 коп. строком на 24 місяців, до 13.03.2016р. зі сплатою 26 % річних. Відповідач зобовязалася забезпечити повернення кредиту та щомісячну сплату нарахованих відсотків. Банк виконав договірні зобовязання повністю. Проте, відповідач свої зобовязання по договору виконує неналежним чином, про що свідчить наявна заборгованість, яка виникла з жовтня 2015 р. Загальна сума боргу на 15.02.2016р. по Договору № 237597/52/к11 від 13.03.2014р. становить: 5484,50 грн. - залишок тіла кредиту, 692,23 грн. - нараховані відсотки, 240,00 грн. - залишок заборгованості по нарахованій комісії, 410,25 грн. - пеня на тіло кредиту, 37,65 грн. - пеня на відсотки, 7,58 грн. - пеня по нарахованій комісії, 421.70 - інфляційні нарахування на тіло кредиту, 1600.00 грн. - штраф. Всього 8542,02 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати. (а.с. 2-3). Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив задовольнити,\~ не заперечував проти ухвалення заочного рішення у цивільній справі. (а.с.26). Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлялася,причини неявки суду не відомі. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини. Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, 13.03.2014р. між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Експрес-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 237597/52/к11 за яким Банк надав відповідачеві кредит на споживчі потреби у сумі 16000 ( шістнадцять тисяч )грн. 00 коп. строком на 24 місяці, до 13.03.2016р. зі сплатою 26 % річних. (а.с. 14-16). Згідно розрахунку заборгованості за договором № 237597/52/к11 від 13.03.2014р. станом на 15.02.2016р. [PERSON] має заборгованість в сумі 8542,02 гривень, яка складається з: 5484,50 грн. - залишок тіла кредиту, 692,23 грн. - нараховані відсотки, 240,00 грн. - залишок заборгованості по нарахованій комісії, 410,25 грн. - пеня на тіло кредиту, 37,65 грн. - пеня на відсотки, 7,58 грн. - пеня по нарахованій комісії, 421.70 - інфляційні нарахування на тіло кредиту, 1600.00 грн. - штраф. (а.с. 4-5). Пунктом 4.3. Договору передбачено, що процентна ставка за користування простроченою сумою кредиту збільшується на 15%, тобто становить 41 % річних. Відповідач зобовязувався забезпечити повернення кредиту та щомісячну сплату нарахованих відсотків. Згідно п.п. 6.2., 6.4. Договору, за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом та строків повернення кредиту Відповідач повинен сплачувати Банку, додатково до встановленої відсоткової ставки за користування кредитом, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожний календарний день такого прострочення. Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В силу ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] особисто підписувала кредитний договір, а також отримувала кошти, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови. Наразі кредитний договір № 237597/52/к11 від 13.03.2014р. відповідачем не оскаржується, судовим порядком остання не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони повязані взаємними правами та обовязками, щодо його виконання, а отже в неї виникли зобовязання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відсотків за користування ним, відповідач не в повному обсязі виконала прийняті на себе відповідно до договору зобовязання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. За таких обставин із відповідача слід стягнути основну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 5484,50 грн., нараховані відсотки у розмірі 692,23 грн., залишок заборгованості по нарахованій комісії у розмірі 240,00 грн., пеню на тіло кредиту у розмірі 410,25 грн., пеню на відсотки у розмірі 37,65 грн., пеню по нарахованій комісії у розмірі 7,58 грн. Доводи позивача про те, що із відповідача підлягають стягненню інфляційні нарахування на тіло кредитуза період з 01.07.2014 по 31.01.2016 року суд до уваги не приймає, оскільки вони не відповідають умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Зокрема умовами кредитного договору (а.с.4-6) передбачено, що відповідно до п. 1.7. Договору "позичальник сплачує кредитодавцю щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості за цим договором. Розмір щомісячної комісії становить 0,3% від суми кредиту за договором." У звязку з цим відсутні будь-які обєктивні підстави для стягнення інфляційних втрат, що нараховані в період з 01.07.2014 по 31.01.2016 року. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 1600.00грн. в якості штрафу за неналежне виконання зобовязання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. У звязку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають, цього висновку також дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові по справі № 6-47цс12 від 31.10.12. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. \~\~ У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Також згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial