Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

26.12.2019 до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів звернулась [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та збільшити розмір аліментів, що стягуються на утримання [PERSON] за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2016, стягуючи аліменти у збільшеному розмірі 1700 гривень, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття. Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 28.01.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання . Ухвалою суду від 18.03.2020, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у судове засідання. 16.06.2020 до судового засідання позивачем [PERSON] надано заяву в якій остання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позовні вимог задовольнити та розглядати справу за її відсутністю, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином за місцем реєстрації місця мешкання, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, однак суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , який орган опіки підтримує та вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно свого сина [PERSON] , [INFO] . Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження №23 від 26 липня 2011 року, складений виконавчим комітетом Саф`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області). Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 липня 2015 року, цивільна справа №500/1983/15-ц, шлюб між батьками дитини розірвано. Батько дитини - гр. [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітнього, не проявляє до нього турботи та уваги, не цікавиться справами дитини та станом його здоров`я. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, виданим 06.05.2019р. Ізмаїльським міськрайоним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, станом на 06.05.2019 року заборгованість по сплаті аліментів. [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , становить 35261, 68 грн. Суду було надано висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.10.2019 року №1612/01-11, згідно якого всі питання виховання малолітньої дитини вирішуються матір`ю. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , з метою з`ясування його думки щодо позбавлення батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , запрошувався до територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, шляхом розміщення оголошення в засобах друкованої масової інформації: газета Одеської обласної ради "Одеські вісті" від 27 липня 2019 року № 57 (5180), але до служби не з`явився. Одеським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Одеської міської ради від 17.09.2019 року №04/01-2282, було надано результати психологічної роботи з малолітнім [PERSON] , [INFO] , за результатами яких на малюнках "Моя сім`я", "Сім`я тварин" та "Три дерева" авторитетними та вагомими фігурами в сім`ї є мама та вітчим, саме його малолітній вважає та називає своїм батьком, що свідчить про достатній взаємозв`язок у спілкуванні між ними. Малолітній [PERSON] , свого біологічного батька, [PERSON] , не знає та не пам`ятає. На засіданнях комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради які відбулись 22.08.2019р. та 10.10.2019р. була присутня заявниця - [PERSON] , яка просила задовольнити її заяву, пояснюючи це тим, що батько дитини жодної участі у вихованні малолітнього не приймає, станом здоров`я не цікавиться, матеріально не допомагає. [PERSON] , [INFO] , також зазначила, що дитина вважає своїм батьком [PERSON] , [INFO] , з яким вона перебуває у шлюбі. Також суд звертає увагу на той факт, що органом опіки та піклування встановлено, що звернути увагу, що жодних звернень від гр. [PERSON] , [INFO] , стосовно перешкод матір`ю дитини у його спілкуванні з малолітнім сином на адресу Київської районної адміністрації Одеської міської ради не надходило, з чого можливо зробити висновок про те, що перешкод для цього з боку гр. [PERSON] , [INFO] , не створювалось. Враховуючи, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток тощо, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїх батьківських обов`язків. Тобто з даного висновку вбачається, що орган опіки та піклування висловив свою думку щодо ставлення батька [PERSON] до виконання ним своїх батьківських обов`язків та вважає доцільним позбавлення останнього батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження Вирішуючи спір виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи зазначені обставини суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з сином, таким чином втратив з ним психологічний зв`язок, на спростування вказаного з боку відповідача не надано жодних доказів. Дитина перебуває на утримання та матеріальному забезпечення матері, вихованням сина також займається лише позивачка. Таким чином, з огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, про задоволення позовних вимог, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно свого сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів, суд зазначає наступне. Також, ст. 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина 2011 р.н. стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно до 21.07.2029 року . [PERSON] перед [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів , яка відповідно до розрахунку заборгованості від 06.05.2019 року становить 35261,68 гривень. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що фактично є зміною розміру, стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Зазначена правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 25.04.2018 року (по справі № 640/16750/16-ц). Судом встановлено, що Відповідач належним чином свої зобов`язання зі сплати аліментів за рішенням суду не виконує, у останнього існує заборгованість у розмірі 35261,68 грн.. Витрати позивачки з утриманням та доглядом за сином зросли так само як і змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлений чинним законодавством. З урахуванням викладеного, виходячи з положень діючого законодавства, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо збільшення розміру стягуваних аліментів та змінити розмір аліментів, стягнутих на підставі Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , 2011 року народження з 1000 гривень на 1700 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved