Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. З позову вбачається, що 20 вересня 2008 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 149. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них не склалося, відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача. Шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2013 року, спільне господарство не ведеться, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сім'ї немає. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, між ними немає. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягав, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти позовних вимог не заперечувала.Після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу " [PERSON] ". Суд, заслухавши позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 20 вересня 2008 року уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 149, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.09.2008 року (арк. с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (арк. с. 7). Сімейне життя у них не склалося, відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача. Шлюбні відносини між ними припинені з 21 жовтня 2013 року, спільне господарство не ведеться, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сім'ї немає. Після розірвання шлюбу відповідач просить залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу " [PERSON] ". Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час мешкають окремо без ведення спільного господарства, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки відповідач просить суд залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу - " [PERSON] ", суд, відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, залишає за останньою прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу "[PERSON]".

Outcome: approved