Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК" (далі - ПАТ "АЛЬФА-БАНК") звернулося до суду із позовом до відповідачів в якому просило виселити їх з квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначало, що 23.10.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі договору іпотеки, який було укладено між ЗАТ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON], [PERSON] вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS]. На даний момент зазначений виконавчий напис примусово виконується Центральним ВДВС ММУЮ. Після відкриття виконавчого провадження стало відомо, що в цій квартирі, зареєстровані мешканці, в тому числі і неповнолітня дитина. У зв'язку з зазначеним, на даний момент неможливо здійснити примусову реалізацію предмета іпотеки. На підставі вищевказаного та посилаючись на норми ст. 109 ЖК України, а також ст. 40 Закону України "Про іпотеку", просило задовольнити позов. В лютому 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до первісного позивача в якому просили визнати дії ПАТ "АЛЬФА-БАНК", такими, що порушують конституційні права та зобов'язати його припинити зловживання своїми правами, який протокольною ухвалою суду від 10.02.2014 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом В обгрунтування зустрічного позову зазначали, що враховуючи відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також те, що норми ст.ст. 33, 41 Закону України "Про іпотеку" є неконституційними, то заявлення з боку ПАТ "АЛЬФА-БАНК" позовних вимог про виселення відповідачів є зловживанням його правами у розумінні ч.6 ст. 13 ЦК України, а також порушує їх конституційні права. При цьому, посилалися на норми ст.ст. 8, 22, 47 Конституції України, ст.ст. 6, 8, 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 13, 16 ЦК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідачів та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив суду, що дії позивача щодо звернення до суду грубо порушує конституційні права відповідачів, а норми на які посилається позивач підлягають перевірці з боку Конституційного суду України. На вказаних підставах підтримав доводи зустрічного позову. Представник Служби у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва до судового засідання не з'явилася, при цьому направила до суду письмову заяву в якій просила розглядати справу без її участі, заперечувала проти задоволення позовних вимог, так як виселення малолітньої дитини без надання їй іншого житла грубо порушить її права. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 26.05.2008 р. між ЗАТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №800003987 на суму 60 000 дол. США. з процентною ставкою в 14,05% та цільовим використанням під особисті потреби. Того ж дня, у порядку забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON], [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1569. За цим договором позивачі передали в іпотеку відповідачу квартиру [ADDRESS], належну їм відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане фондом комунальної власності Миколаївської міської ради від 09.09.2005 р. за №2372-р., узгодженою вартістю 488 310 грн. 23.10.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, реєстровий №1952, згідно якого за рахунок звернення стягнення на передане в іпотеку майно - квартири [ADDRESS], запропоновано задовольнити вимоги банку за період 26.01.2009 року по 26.08.2012 року в розмірі 465 829 грн. 08 коп. заборгованості за кредитом, 260 797 грн. 44 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а всього 726 626 грн. 52 коп. Відповідно до постанов державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ Крисенко І.С. від 19.11.2012 р. під час здійснення виконавчого провадження №35138584 щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Після цього, ПАТ "АЛЬФА-БАНК" звернувся з письмовими вимогами від 22.07.2013 р. до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про добровільне виселення на підставі ст. 40 Закону України "Про іпотеку", які були отримані ними 24.07.2013 р., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймача та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення на передані в іпотеку житловий будинок або житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок або житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Положеннями пункту 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що згідно з ч. 4 ст. 9 , ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи, системний аналіз вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що виселення мешканців із житлового приміщення можливе лише при розгляді судом позовних вимог банку про звернення на нього стягнення. Вчинення виконавчого напису з боку нотаріуса до таких випадків не відноситься, а тому застосування ст. 40 Закону України "Про іпотеку" в якості нормативної підстави первісних позовних вимог не є вірним. Доводи позивача щодо неможливості примусового виконання виконавчого напису реєстровий №1952 без виселення малолітньої дитини та порушення цим його прав спростовується наявністю чіткої процедури дій державного виконавця у цьому випадку, яка передбачена п.п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 З огляду на це, позовні вимоги ПАТ "АЛЬФА-БАНК" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про їх виселення з житлового приміщення - задоволенню не підлягають. Щодо доводів зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання позовних вимог ПАТ "АЛЬФА-БАНК" про виселення, такими, що порушують конституційні права та зобов'язання первісного позивача припинити зловживання своїми правами, то вони за своїм змістом фактично є запереченнями на первісні позовні вимоги, так як містять фактичні та правові підстави незгоди з ними з боку первісних відповідачів. Крім того, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. У зв'язку з чим, проаналізувавши заявлені зустрічні позовні вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не містять положень про захист порушеного права, а спрямовані на заборону позивачу здійснювати реалізацію свого права на звернення до суду, що суперечить статтям 3 та 4 ЦПК України, які гарантують кожному право на захист в судовому порядку своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кожної особи у спосіб, визначений законами України. На підставі зазначеного, у задоволенні зустрічних позовних вимог слід також відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати сплачені сторонами при зверненні до суду та перерозподілу не підлягають.

Outcome: dismissed