Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Дубровицького районного суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] 34406,13 грн. заборгованості за кредитним договором №SAMDN23000003934920 від 19.09.2005 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №SAMDN23000003934920 від 19.09.2005 року, відповідач отримав кредит у розмірі 4120,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу грошові кошти, проте, у свою чергу Відповідач своїх зобов'язань не виконав належним чином, в результаті чого станом на 30.08.2015 року за ним рахується заборгованість на загальну суму 34406,13 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте у клопотанні, яке надійшло до суду разом із матеріалами позову, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява, у якій просить відмовити у задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності, врахувавши при цьому рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 23.05.2014 року та ухвалу колегії суддів палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 10.09.2014 року, копії яких долучив до матеріалів справи. Також просить розглянути справу без його участі. Оглянувши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Із матеріалів справи судом встановлено, що 19 вересня 2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №SAMDN23000003934920 (а.с.5,6). Відповідно до п.6.2 Договору, Відповідач зобов'язаний був, як клієнт «Погасить задолженность по Кредиту в полном объёме, уплатить начисленные за весь период пользования Кредитом проценты и комиссию не позднее даты, указанной в п.1.1.» Як зазначено у долученому позивачем до матеріалів позову розрахунку заборгованості за договором №SAMDN23000003934920 від 19.09.2005 року, за Відповідачем станом на 30.08.2015 року рахується заборгованість на загальну суму 34406,13 грн., яка складається з наступного: 4000,44 грн. - заборгованість за кредитом; 30405,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.3,4). Як вбачається із копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 травня 2014 року, по справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке долучено Відповідачем до матеріалів справи, у задоволенні позову судом було відмовлено за пропуском строків позовної давності. Ухвалою колегії суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 10 вересня 2014 року Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 травня 2014 року - залишено без змін. Вказані рішення набрали законної сили. Дослідивши за клопотанням позивача матеріали справи №560/1861/13-ц, судом було встановлено, що даний спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме про стягнення із [PERSON] заборгованості за договором №SAMDN23000003934920 від 19.09.2005 року. Тому відмовляючи у задоволенні, судами було встановлено, що позивачем пропущений загальний строк позовної давності в три роки. Відповідач з серпня 2006 року припинив вносити будь-які платежі на погашення кредиту. Строк дії картки 2 роки, тобто до 19.09.2007 року, а отже термін позовної давності для звернення банку до суду сплив 19.09.2010 року. При тому, що до суду Позивач з позовом звернувся лише 30 жовтня 2013 року та повторно 21.09.2015 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності (а.с.21-24). Згідно зі ст. 14 Цивільного процесуального кодексу судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості у задоволенні позову було відмовлено за пропуском строків позовної давності. Вказане рішення суду набрало законної сили, тому суд приходить до висновку, що оскільки судом вже було вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме про стягнення із [PERSON] заборгованості за договором №SAMDN23000003934920 від 19.09.2005 року, тому у задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed