Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України 500000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та зобов'язати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку вказану суму з відповідного казначейського рахунку на його користь. В обґрунтування позову посилається на те, що 28 січня 2002 року слідчим СВ МВВС м. Рівне стосовно нього було порушено кримінальну справу за ч.4 ст. 190 КК України, та затримано в порядку ст. 115 КПК України 1960 року, доставлено в ІТТ м. Рівне, де незаконно утримувався до 8 лютого 2002 року. Під час перебування його в ІТТ працівники міліції вимагали зізнання у скоєнні злочину, якого він не вчиняв, схиляли до підписання відповідних процесуальних документів, погрожували позбавленням волі, арештом. В ході розслідування даної справи його незаконно було визнано цивільним відповідачем, накладено арешт на його майно, проводився обшук. Протягом розслідування справи неодноразово приїжджав до слідчого в м. Рівне, цікавився в телефонному режимі, про хід її розслідування, завершення слідства, на що отримував відповіді, що слідство триває і про його результати буде повідомлено. На початку 2014 року на своє письмове звернення отримав відповідь, що 30 січня 2011 року справу закрито за відсутністю складу злочину в його діях. Таким чином кримінальна справа відносно нього перебувала у провадженні слідчого СВ МВВС м. Рівне з 28.01.2002 року по 30.01.2011 року, тобто 9 років, або 108 місяців. В зв'язку з наведеним йому завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації як простого громадянина та підприємця, порушенні нормальних життєвих зв'язків та стосунків з оточуючими. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], вимоги позивача підтримав, пояснив, що [PERSON] з моменту порушення проти нього кримінальної справи, як підозрюваний, був затриманий і перебував під вартою з 28.01.2002 року по 07.02.2002 року, в ході розслідування за місцем проживання підозрюваного незаконно проводився обшук, арештовувалось його майно. Фактично [PERSON] з моменту порушення проти нього кримінальної справи 28.01.2002 року і до моменту її закриття 30.01.2011 року був підозрюваним, і протягом вказаного часу обмежувалися його громадянські права, тому він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, яку з урахуванням тривалості перебування під слідством та тривалості душевних страждань визначив в 500000 грн. Позивач, будучи у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Представник відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області в судове засідання не з'явилася, направила заперечення на позов, за змістом яких вимоги позивача визнає частково, вважає, що йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана незаконним затриманням та триманням під вартою протягом 10-ти діб, незаконним проведенням обшуку та незаконним накладенням арешту на майно, визначена в межах, встановлених цивільним законодавством, відповідно до засад розумності та справедливості. Представник Державної казначейської служби України, будучи у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи №1/83-02, суд знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав.. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР), підлягає відшкодуванню державою у повному обсязі шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно. Згідно п.2 ч.1 ст. 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутності у діянні складу кримінального правопорушення. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода, що передбачено п. 5 ст. 3 Закону №266/94-ВР. Судом встановлено, що 28 січня 2002 року проти [PERSON] порушена кримінальна справа за ч.4 ст. 190 КК України, цього ж дня він затриманий в порядку ст. 115 КПК України (в редакції 1960 року). Постановою Рівненського міського суду від 31.01.2002 року продовжено затримання [PERSON] до 10-ти діб, а постановою цього ж суду від 07.02.2002 року відмовлено у задоволенні подання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Постановою старшого слідчого СВ Рівненського МВ УМВС від 30 січня 2011 року кримінальну справу по ст. 190 ч.4 КК України відносно [PERSON] про вчинення ним незаконного заволодіння майном закрито за відсутністю в його діях складу вказаного злочину. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) обчислення строку провадження у кримінальній справі розпочинається з моменту винесення постанови про притягнення особи як обвинуваченого, затримання особи за підозрою у вчиненні злочину чи допиту її як підозрюваного (навіть допиту особи як свідка, якщо з протоколу допиту вбачається, що на момент допиту слідчий вже підозрював допитуваного у причетності до конкретного злочину) залежно від того, яка із зазначених подій сталася раніше, і закінчується винесенням остаточного рішення у кримінальній справі. У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" зазначено, що "момент, з якого ст. 6 Конвенції починає застосовуватись до "кримінальних" питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу "сутнісній", а не "формальній" концепції "обвинувачення", про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 у справі "Шубінський проти Словенії". Таким чином, кримінальне переслідування щодо [PERSON] тривало з моменту його затримання 28.01.2002 року і до закриття 30.01.2011 року відносно нього кримінальної справи за відсутністю в його діях складу злочину, такий строк складає 9 років 2 дні. Судом встановлено, що в ході розслідування по вищевказаній кримінальній справі [PERSON] перебував під вартою 11 днів, неодноразово допитувався в якості підозрюваного, за місцем його проживання в присутності сторонніх осіб проводився обшук, в результаті якого було накладено арешт на його майно. В результаті незаконного порушення кримінальної справи, незаконного затримання та перебування під вартою, що обмежувало його вільне пересування, втратою звичного способу життя, численними викликами до слідчого для проведення слідчих дій, незаконного проведення обшуку, обмеженням права власності на майно в зв'язку з накладенням на нього незаконного арешту, [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у стражданнях, пов'язаних з відчуттям страху, беззахищеності, порушенні нормальних життєвих зв'язків, спаплюженні його імені серед рідні, друзів та знайомих із-за їх обізнаності про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, створенні додаткових життєвих труднощів для відновлення своїх прав. Відповідно до ст. 13 Закону №266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Мінімальний розмір заробітної плати на час ухвалення судом рішення становить 1218 грн., тому виходячи з строку перебування позивача під слідством 108 місяців 2 дні, розмір моральної шкоди має становити не менше 131544 грн. ( 108 міс. Х 1218 грн.). Однак, виходячи з наведеного, тривалості моральних страждань, в тому числі і зумовлених позбавленням волі та обмеженням права власності на майно, розумності і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню позивачу в сумі 132000 грн. Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим підлягають до задоволення у визначеному судом розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 25 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Outcome: partial