Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство по збору боргів» (надалі -Позивач) звернулось до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська із позовною заявою до [PERSON].(надалі -Відповідач-1), в якій просить суд стягнути на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, з урахуванням збільшення позовних вимог, в сумі 71890,66 грн. та відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по справі. Обґрунтовує позовні вимоги наявністю не виконаних Відповідачем-1 зобов'язань зі своєчасного та повного повернення запозичених коштів, сплати процентів, комісійної винагороди та нарахованих штрафних санкцій за прострочку платежів. Представник Позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав у повному обсязі. Пояснив, що Відповідач безпідставно ухиляється від виконання умов договору про надання споживчого кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку просить стягнути в примусовому порядку. Відповідач позовну заяву не визнала. Подала позовну заяву про захист прав споживачів, про визнання недійсним кредитного договору, встановлення факту противоправних дій з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Банк Руський стандарт», та стягнення моральної шкоди, оскільки їй працівниками банку не були роз'яснені умови кредитування. Крім того, вказала, що порушення зобов'язання виникло без її вини, оскільки її родина опинилась у складному фінансовому становищі, пов'язаному з її станом здоров'я та станом здоров'я малолітньої дитини, крім того, вона є багатодітною матір'ю і в теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Ухвалою Баглійського районного суду від 28.10.2013 р. цивільні справи були об'єднані в одне провадження на підставі ст. 126 Цивільного процесуального кодексу України. В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство по збору боргів» заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути суму заборгованості в примусовому порядку, зустрічну позовну заяву не визнав, посилаючись на її безпідставність, просив відмовити в її задоволенні. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Банк Руський стандарт» зустрічну позовну заяву не визнав, суду пояснив, що при наданні кредиту працівники банку діяли в межах діючого законодавства України, а зустрічна позовна заява була подана з метою уникнення цивільної відповідальності за порушення зобов'язань по сплаті кредитних коштів. Просив суд відмовити в її задоволенні. Дослідивши матеріали судової справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає первісний позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Між ТОВ "Руський стандарт" , правонаступником якого є ТОВ "Агентство по збору боргів" далі за текстом - позивач, або "Кредитор", та [PERSON] ("Позичальник") був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 78094640 від 15.08.2008 р. (надалі - Кредитний договір). Кредитний договір складався з заяви про надання кредиту, яка була підписана [PERSON], Умов надання та обслуговування кредитів ТОВ "Банк Руський стандарт" та анкети до заяви про видачу кредиту. Відповідно до умов вказаного Кредитного договору Позивач надав [PERSON], а остання зобов'язалася отримати в порядку і на умовах, зазначених у Кредитному договорі, кредит в розмірі 42154,08 грн. з терміном повернення не пізніше 18.08.2013 року. Надання Позивачем та отримання позичальником кредитних коштів у повному обсязі підтверджується заявою на відкриття поточного рахунку, рахунком для сплати кошів, договором купівлі-продажу від 14.08.2008 р., квитанцією банку про надання коштів, копії яких є в матеріалах судової справи. ТОВ "Банк Руський стандарт" уклав договір відступлення права вимоги № 40 від 30.03.2011 р. із ТОВ "Агентство по збору боргів", у зв'язку з чим відбулася заміна кредитора в зобов'язанні, про що [PERSON] була повідомлена у встановленому законом порядку. Таким чином, Позивач виконав свої зобов'язання за вказаним кредитним договором у повному обсязі. Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити комісійні платежі. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно умов вказаного кредитного договору, Відповідач, як Позичальник, зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені комісії) у терміни, встановлені цим Кредитним договором. Отже, як вбачається із умов вказаного кредитного договору та графіку погашення суми кредиту, строк повернення частини кредитних коштів на час розгляду судом цієї судової справи вважається таким, що настав, однак, позичальник не виконує умови договору та взяті на себе зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту у встановлені Кредитним договором терміни. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов'язок Позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Відповідно до умов вказаного Кредитного договору, за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини), Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити банку пеню за порушення зобов'язання. Позивач скористався своїм правом про дострокове стягнення з Відповідача-1 частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Так, за розрахунками позивача станом на 27.09.2013 року, за розрахунком Позивача, заборгованість відповідача, як позичальника, складає 71890,66 грн. та складається з: суми 18434,86 грн. заборгованості за простроченим кредитом; суми 5,00 грн. - комісії за закриття рахунку; суми 53 450,80 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом. На час розгляду цієї справи доказів погашення наданого позивачем кредиту відповідачем суду не надано. В матеріалах справи є письмові докази складного фінансового стану родини відповідачки, а саме медичні документи про її стан здоров'я та стан здоров'я малолітньої дитини. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт того, що [PERSON] припинила виконувати свої зобов'язання по кредитному договору у зв'язку зі складним фінансовим становищем, викликаним її хворобою та хворобою її дитини. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися у відповідності до вимог договору та чинного законодавства у встановленні строки, а одностороння відмова від зобов'язань не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки тощо. Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Щодо зустрічних позовних вимог Відповідача до Позивача про визнання недійсним вказаного кредитного договору, та договору поруки, то у їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність - банк - це юридична особа, яка має виключне право і на підставі ліцензії НБУ здійснювати у сукупності, зокрема, такі операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення цих коштів(незалежно від валюти, яка використовується) від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківський кредит - це зобов'язання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Стаття 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч.1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір складається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частина 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається в письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві, та обов'язково має містити такі умови: 1) суму кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річну відсоткову ставку за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Згідно приписів ч.ч. 1 і 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Як вбачається із тексту зазначеної заяви на видачу кредиту на момент звернення із цією заявою [PERSON] була ознайомлена з Умовами надання банківських послуг та з тарифами Банку та висловила згоду, що ця заява разом Умовами надання банківських послуг, складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Заява про видачу кредитних коштів має підписи [PERSON] та уповноваженої особи банку, яка скріплена печаткою банку. Отже, слід визнати, що між [PERSON] та банком було укладено письмовий договір про надання банківських послуг, який містить, зокрема, умови про надання банком у користування позичальника грошових коштів а умови цього договору складаються із Заяви про видачу кредиту, Умов надання банківських послуг з тарифами Банку, з якими [PERSON] була ознайомлена в момент укладення цього кредитного договору. Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання вказаного договору недійсним з тих підстав, що сторонами цього договору не було дотримано письмової форми, а тому ці вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 Цивільного Кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Нарахована пеня більш ніж в два рази перевищує суму взятого кредиту, тому з урахуванням принципу розумності, а також тієї обставини, що мається суттєва неспівмірність розміру заборгованості по кредиту з розміром нарахованої пені, а також з урахуванням складних сімейних обставин відповідачки, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачки, до 1843,00 грн. В силу приписів ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у встановлений договором або законом спосіб, зокрема шляхом примусового виконання обов'язку в натурі. На підставі викладеного позовні вимоги Позивача за первісним позовом до [PERSON] про примусове стягнення з неї грошових коштів є обґрунтованими та законними, тому підлягають частковому задоволенню з урахуванням зменшення розміру пені, а саме: 18 434,86 грн. заборгованості по кредиту, 5,00 грн. комісії та 1843,00 грн. пені за порушення зобов'язань, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Зустрічна позовна задоволенню не підлягає. Судові витрати у справі покладаються на [PERSON] згідно ст. ст. 79, 81, 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial