Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

20.12.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним (нікчемним) договору дарування коштів на депозитному рахунку, в якому просить суд: визнати недійсним (нікчемним) Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та зареєстрований в реєстрі за №471, що укладений між [PERSON] та [PERSON] з 05 квітня 2016 року. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 30.11.2015 року між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячною сплатою процентів. Серед іншого, за Договором №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року позивачка (вкладник) мала право передати свої повноваження на розпорядження вкладом і процентами по ньому іншій особі на підставі довіреності, оформленої в Банку, або в іншому порядку, згідно з чинним законодавством Украйни (пп.2.4.2 п.2.4 Договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року). 05 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та зареєстрований в реєстрі за №471 у розмірі 1/13 частини депозитного вкладу Дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року. Укладання Договору дарування від 05.04.2016р. 1/13 частини банківського депозиту за договором №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах CШA від 30.11.2015 року відповідало умовам депозитного договору на момент укладання. Постановою Правління Національного банку України від 04.04.2016р. №231/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» до категорії проблемних. 06 квітня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено повідомлення: «На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016р. № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016р. № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». В порушення умов договору від 30.11.2015р. ПАТ «КБ «Хрещатик» не повернув позивачу ні суму вкладу у розмірі 91500,00 доларів США, ні проценти, передбачені договором, і тому позивач має намір позиватись до власників ПАТ «КБ «Хрещатик» з вимогою повернути кошти, що були розміщені на депозитному рахунку. На момент укладання Договору дарування від 05.04.2016р. позивачу не було відомо про те, що 04.05.2016р. Постановою Правління НБУ від 04.04.2016р. №231/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії проблемних, оскільки таке рішення є банківською таємницею, при цьому банк має вживати всіх передбачених законом заходів для її збереження, а коло осіб, яким можливе надання такої інформації, обмежене, і клієнти банку до кола таких осіб не входять. У червні 2016 року відповідач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення його в реєстр кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик». Відповідно до відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.07.2016р. №21-036-29700/16 на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку відповідач не обліковувався як вкладник депозитного рахунку і тому не підлягають відшкодуванню Фондом операції, не відображені за даними банку. 29 вересня 2017 року відповідач звернувся до позивача із вимогою, в якій зазначив, що фактично кошти за Договором №471 від 05.04.2016р. він не отримав і вимагав передати йому оригінал примірника позивача Договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року, як необхідний доказ для звернення до суду, передбачений ч. 4 ст. 722 ЦК України - документ, що посвідчує належність дарувальникові предмета договору дарування. 03 жовтня 2017р. позивач надав відповідачу відповідь на вимогу, в якій зазначив, що 04.05.2016 року ПАТ «КБ Хрещатик» віднесено до категорії проблемних, а 05.04.2016 року в ПАТ «КБ «Хрещатик» була запроваджена тимчасова адміністрація і настання реальних правових наслідків за умовами договору є неможливим. Позивач, як власник депозитного вкладу договором №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року, у розмірі 100% 91500,00 доларів США фактично не передав предмет дарування за Договором дарування №471 від 05.04.2016р. і залишається реальним власником депозитного вкладу, що був розміщений в ПАТ «КБ «Хрещатик». Примірник договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах СІІІА від 30.11.2015 року, належить позивачу так само як і вклад за даним договором, в тому числі і сума 7038,46 доларів США, що є 1/13 частиною депозитного вкладу та розміщені в ПАТ «КБ «Хрещатик» на підставі договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року, у зв'язку з чим позивач відмовився надавати відповідачу оригінал договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року. Позивач вказує, що за таких умов, відповідач позбавлений реальної можливості замінити позивача у правовідносинах, які склалися між Дарувальником та Банком згідно з Договором №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року та відкрити депозитний рахунок у ПАТ «КБ «Хрещатик» з причин перебування банку у ліквідаційній процедурі і стати власником 1/13 депозитного вкладу за Договором дарування від 05.04.2016р. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 717, 718, 722, 1058 ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» затвердженого постановою НБУ №516 від 03.12.2003 року і зазначає, що днем початку процедури виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» є 05.04.2016р. і саме з цього дня були зупинені всі повноваження органів управління ПАТ «КБ «Хрещатик», що унеможливило виконати умови договору дарування від 05.04.2016р. та відкрити рахунок банківського вкладу (депозиту) на ім'я відповідача у ПАТ «КБ «Хрещатик». 30 серпня 2017 року позивач звернувся до ПАТ «КБ «Хрещатик» із письмовим запитом №4780 від 30.08.2017 року. Листом від 01.09.2017р. за №22-2/4032 ПАТ «КБ «Хрещатик» повідомило про прийняття Правлінням Національного банку України рішень: «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» №463 від 05.04.2016 р. та «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» №46-рш від 02.06.2016р. Процедура ліквідації триває з 06.06.2016 року по 05.06.2018 року. Відповідно до листа ПАТ «КБ «Хрещатик» від 01.09.2017р №2-2/4032 кошти, що знаходились на депозитному рахунку згідно Договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року були списані з особового рахунку позивача, що позбавляє можливості прийняти дарунок відповідачем за Договором дарування від 05.04.2016р. Посилаючись на положення ст.ст. 203, 204 ЦК України, Закону України «Про національний банк України» позивач зазначає, що враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції, в тому числі рішенням Правління Національного банку України. Запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» унеможливлює настання реальних правових наслідків, що обумовлені Договором дарування від 05.04.2016р. Ухвалою суду від 20.12.2018 року відкрито провадженні у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «КБ «Хрещатик». 08.01.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який приєднано до матеріалів і зі змісту якого вбачається, що відповідач визнаю позовні вимоги в повному обсязі та просить позов задовольнити посилаючись на те, що договір дарування від 05.04.2016 року є укладеним, але реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, неможливе з незалежних від волі сторін договору причин. Треті особи отримали ухвалу суду про відкриття провадження у справі та залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб (26-27.12.2018 року), однак своїм процесуальним правом надання пояснень не скористались. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 30 листопада 2015 року між позивачкою та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США в сумі 91500,00 із щомісячною сплатою процентів. Відповідно до п. 1.1. Договору банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США, Банк приймає грошові кошти Вкладника, в подальшому «Вклад», на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER], в подальшому «Вкладний», що відкривається Банком на його ім'я, в сумі 91500,00 доларів США на термін з 31.11.2015 року по 30.12.2016 року. Згідно з п. 2.1.3 Договору Банк зобов'язався нараховувати та сплачувати проценти відповідно до Розділу 3 Договору. Відповідно до пункту 2.1.4. Договору Банк зобов'язаний був в останній день терміну розміщення «Вкладу» повернути Вкладнику внесену суму та нараховані проценти за дні поточного місяця. Згідно з п. 5.1 Договору договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та внесення вкладником коштів на Вкладний рахунок, що підтверджується квитанцією відповідної форми, яка свідчить про внесення готівки або випискою Вкладного рахунку. Як зазначає позивач, серед іншого, за вищевказаним Договором позивачка мала право передати свої повноваження на розпорядження вкладом і процентами по ньому іншій особі на підставі довіреності, оформленої в Банку, або в іншому порядку, згідно з чинним законодавством України (п.п. 2.4.2 п. 2.4 Договору). 05 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та зареєстрований в реєстрі за №471, відповідно до якого дарувальник [PERSON] подарувала обдарованому [PERSON], а останній прийняв в дар від дарувальника грошові кошти в сумі 7038,46 (сім тисяч тридцять вісім доларів сорок шість центів) доларів США (що виходячи з офіційного обмінного курсу (1 долар США = 25.99 грн.), встановленого Національним банком України на день укладення даного договору, еквівалентно 182929,61 грн. (сто вісімдесят дві тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять гривень 61 копійка), які знаходяться на депозитному рахунку дарувальника [NUMBER] в ПАТ «КБ «Хрещатик» і є 1/13 частиною депозитного вкладу Дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року. Відповідно до п. 3 Договору дарування, згідно ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняттям дарунка вважатиметься одержання обдарованим оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Укладання Договору дарування від 05.04.2016 р. 1/13 частини банківського депозиту за Договором №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року відповідало умовам депозитного договору на момент укладання. Постановою Правління Національного банку України від 04.04.2016 р. №231/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії проблемних. Пунктом 6 частини 1 статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. 06 квітня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено повідомлення: «На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. № 234 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05 квітня 2016 р. № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно. Позивачка в позові зазначає, що в порушення умов Договору від 30.11.2015 р. ПАТ «КБ «Хрещатик» не повернув позивачці ні суму вкладу у розмірі 91500,00 доларів США, ні проценти, передбачені договором, і тому вона має намір позиватись до власників ПАТ «КБ «Хрещатик» з вимогою повернути кошти, що були розміщені на депозитному рахунку. У червні 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення його в реєстр кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик». Однак, відповідно до відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №21-036-29700/16 операції, які не відображені за даними обліку банку станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку не підлягають відшкодуванню Фондом. Отже, відповідач позбавлений можливості звернутися до Банку, як до належного позивача у правовідносинах, які склалися між Дарувальником та Банком згідно Договору банківського вкладу. Згідно з ч 1 ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Частиною 1 статті 722 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. За умовами Договору дарування від 05.04.2016 р. позивачка подарувала 1/13 частини банківського депозиту, що знаходились на її депозитному рахунку за з Договором №225D- 642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року у ПАТ «КБ «Хрещатик». Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Відповідно до пункту 1.1 глави 1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577 (далі - Положення №516), вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з пунктом 1.2 глави 1 Положення №516 договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку. Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. Пунктом 2.1 глави 2 Положення №516 визначено, що грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Відповідно до пункту 2.2 глави 2 Положення №516 додержання письмової форми договору є обов'язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником. У зв'язку із запровадженням у ПАТ «КБ «Хрещатик» тимчасової адміністрації на підставі статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочав процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України". Наслідки запровадження тимчасової адміністрації встановлені статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Днем початку процедури виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» є 05.04.2016 р. і саме з цього дня були зупинені всі повноваження органів управління ПАТ «КБ «Хрещатик», що унеможливило виконати умови Договору дарування від 05.04.2016 р. та відкрити рахунок банківського вкладу (депозиту) на ім'я відповідача у ПАТ «КБ «Хрещатик». Листом від 01.09.2017р. за №2-2/4032 ПАТ «КБ «Хрещатик» повідомило позивачку про прийняття Правлінням Національного банку України рішень: «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» №463 від 05.04.2016 р. та «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик» №46-рш від 02.06.2016 р. Процедура ліквідації триває з 06.06.2016 року по 05.06.2018 року. Тобто позивачка дізналася про розпочату процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» після того як уклала Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016 року. На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. №234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням, розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «Хрещатик»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). З урахуванням вимог ст. 4 Цивільного кодексу У країни, зміст правочину має відповідати: Цивільному кодексу України; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільному кодексу України; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції, в тому числі рішенням Правління Національного банку України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зміст Договору дарування від 05.04.2016 р. свідчить, що фактично дарувальник наділив обдарованого всіма правами вкладника за договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року, в частині набутих у власність за даним Договором дарування грошових коштів в сумі 7038,46 доларів США, що еквівалентно 182929,61 грн., які є 1/13 (однією тринадцятою) частиною депозитного вкладу Дарувальника. Однак запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» унеможливлює настання реальних правових наслідків, що обумовлені Договором дарування від 05.04.2016 р. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В свою чергу ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Пунктом п'ятим постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зокрема, встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Аналізуючи положення Договору дарування від 05.04.2016 року та ту обставину, що 04.05.2016 року ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних, а 05.04.2016 року в ПАТ «КБ «Хрещатик» була запроваджена тимчасова адміністрація, вбачається, що настання реальних правових наслідків за умовами Договору є неможливим. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки факт неможливості виконати умови Договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку знайшов своє підтвердження та є доведеним доказами сторони позивача, а тому позов [PERSON] є підставним та обґрунтованим. За таких умов суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки наявні законні підстави для ухвалення у справі рішення про задоволення позову і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved