Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

В квітні 2016 р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPC0GI0000004347 від 13.08.2008 р. В позовній заяві Позивач зазначив, що 13.03.2008 р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPC0GI0000004347, за умовами якого позичальником було отримано кредит в розмірі 153 000,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.03.2019 р. 13.03.2008 р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки № ZPC0GI0000004347, за умовами якого [PERSON] поручився відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором ZPC0GI0000004347 від 13.03.2008 р. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі 153 000,00 грн. 13.08.2008 р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №ZPC0GI0000004347 від 13.03.2008 р., за умовами якого суму заборгованості за кредитом з 150 731,79 грн. було переведено в 32 555,46 дол. США. В зв'язку з невиконанням [PERSON] та [PERSON] умов кредитного договору, Позивач просить стягнути з відповідачів солідарну суму заборгованості, яка утворилася станом на 31.03.2016 р. у розмірі 114 236,34 дол. США, яка складається з заборгованості за тілом 31 876,64 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 25 191,17 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 5572,12 дол. США, заборгованість за пенею 51 596,41 дол. США, що за курсом НБУ складає 2 994 134,47 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з зустрічним позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", який пізніше уточнили, про визнання недійсним кредитного договору №ZPC0GI0000004347 від 13.03.2008 р., та додаткової угоди до нього, договору поруки №ZPC0GI0000004347 від 13.03.2008 р., укладеним з [PERSON], Іпотечний договір від 13.03.2008 р., укладений з [PERSON] та [PERSON], в якому зазначили що оскаржувані договори не відповідають вимогам законодавства, були укладені з застосуванням банком нечесної підприємницької практики та введенням Позивачів в оману, а тому підлягають визнанню недійсними в цілому. В судове засідання з'явився представник ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON], первісний позов просила задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічний позов підтримали. Суд, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються зустрічні позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що первісний позов ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON] [PERSON] підлягають частковому задоволенню. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13.03.2008 р. між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPC0GI0000004347. Пунктом 1.1 Кредитного договору зазначається, що сума кредиту становить 153 000,00 грн., відсотки: 15,00% річних. Пунктом 1.2 зазначається, що детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п. 1.1., 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4., 4.1., 5.2., 5.3.3., 5.3.12, 6.3, 6.5, а також у Додатку №1 до цього договору, а саме: суми кредиту, відсотків за користування Кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладення договорів страхування та договорів забезпечення. Пунктом 1.3. зазначається, що кредит надається строком погашення не пізніше 13.03.2019 р., на: поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2.4 Позичальник зобов'язується щомісячно до 13 числа кожного місяця, починаючи з наступного дня після укладення кредитного договору здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2392,97 грн. Останню плату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 13.03.2019 р. 13.03.2008 р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки №ZPC0GI0000004347. Пунктом 1 Договору поруки зазначається, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит № ZPC0GI0000004347 від 13.03.2008 р. та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення Договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому. Пунктом 1.3 Договору поруки Поручитель дає згоду на зміну умов Договору про іпотечний кредит без додаткового погодження змін з Поручителем. Як встановлено розрахунком заборгованості за кредитним договором, виписками з рахунків боржника, в період з 13.03.2008 р. по 13.08.2008 р. [PERSON] здійснювала щомісячне погашення кредиту відповідно до його умов, вносячи щомісячний платіж, визначений п. 2.4 Кредитного договору. 13.08.2008 р. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ "Приватбанк" з заявою про бажання змінити валюту кредиту за кредитним договором № ZPC0GI0000004347 від 13.03.2008 р., а саме просила залишок заборгованості за договором в розмірі 150 731,79 грн. конвертувати в долари США. З цією метою 13.08.2008 р. [PERSON] підписала заяву №82 про продаж іноземної валюти, якою доручила ПАТ КБ "Приватбанк" здійснити операцію щодо продажу 32 555,46 дол. США з метою погашення заборгованості за кредитом в сумі 150 731,79 грн., для здійснення операції щодо зміни валюти кредиту з гривні на долари США. 13.08.2008 р. між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" було підписано додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № ZPC0GI0000004347 від 13.03.2008 р., яким було змінено валюту кредиту з гривні на долари США, зміст кредитного договору було викладено в новій редакції. Пунктом 1.1., 1.2 Додаткової угоди визначено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти, строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагрод, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розмірі 8 Договору. Розділом 2.2 Додаткової угоди зазначається обов'язок позичальника повертати кредит шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до умов договору. Пунктом 2.2.2 Додаткової угоди визначено, що позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування Кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 8.1 Даного договору. Сплатити банку винагороду згідно п.п. 7.2 та 8.1 даного договору (п. 2.2.3). Погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 2.3.3 та 8.1 цього Договору (п. 2.2.4). Розділом 3 Додаткової угоди зазначається порядок розрахунків позичальника за наданий кредит: За користування кредитом позичальник щомісяця сплачує відсотки по кредиту (п. 3.1.). Нарахування відсотків, а також винагород, передбачений п.п.7.2 та 8.1 Договору здійснюється в останню дату їх сплати. Відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Розділом 4 Додаткової угоди зазначається обов'язок позичальника сплатити комісію банку за резервування ресурсів. Згідно п. 4.1 Договору, для виконання зобов'язань за даним договором банк резервує ресурси у розмірах зазначених у графіку погашення кредиту (додаток №2) до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право зазначене у статті 4.1 Договору позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів у розмірі, зазначеному у статті 8.1 Договору. (п. 4.2). Винагорода сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно ст. 4.2 Договору. (п. 4.5). Пунктом 5.1 на позичальника покладається відповідальність у вигляді сплати пені за невиконання умов договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості. Пеня нараховується в гривні. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Пунктом 5.5 Договору визначено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Розділом 8 Договору "Особливі умови" викладено умови договору: п. 8.1 Банк надає Позичальнику суму кредиту на строк з 13.08.2008 р. по 13.03.2009 р. в розмірі 32 555,46 дол США із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, сплати винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору. Станом на 13.08.2008 р. залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №ZPC0GI0000004347 від 13.03.2008 р. складає 150731,79 грн., що еквівалентно 32 555,46 дол. США. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток №1), який розраховується згідно залишку заборгованості за кредитом станом на 13.08.2008 р. п. 8.4 При порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Як встановлено розрахунком заборгованості та випискою по рахунку позичальника, в період з 13.08.2008 р. по 14.11.2008 р. Позичальником в повному обсязі, відповідно до графіку погашення кредиту вносилися щомісячні платежі за кредитом, враховуючи відсотки та винагороди банку. В період з 14.12.2008 р. по 24.09.2009 р. Позичальник частково виконував умови кредитного договору, вносячи щомісячні платежі за кредитом в розмірі, меншому від зазначеного в графіку погашення. 24.09.2009 р. Позичальником здійснено останній платіж по кредиту в розмірі 217,73 дол. США, який було банком зараховано в рахунок сплати процентів, відповідно до черговості погашення платежів. Після 24.09.2009 р. Позичальник взагалі перестав вносити платежі за кредитним договором. До квітня 2016 р., тобто до моменту подання вказаного позову Позичальник не зверталася до банку з заявами щодо поручення банком умов договору та інтересів споживача. 09.06.2017 р. за клопотанням відповідачів за первісним позовом судом було призначено по справі судово-економічну експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту [PERSON] 05.10.2017 р. експертом було надано суду висновок по справі №134/10-17, яким було надано відповіді щодо заявлених питань: 1. Подорожчання загальної ціни договору склало 5 529,69 дол. США, що за курсом 4,63 грн. за дол. США складає 25 602,47 грн., що не відповідає вимогам Постанови НБУ №168. 2. Згідно умов додаткової угоди від 13.08.2008 р., банком нараховувалася щомісячна комісія, яка за 127 місяців складає 6 798,06 дол. США, позичальником сплачено комісії в розмірі 425,28 дол. США, що складає 2 652,68 грн. 3. Документально визначити суму щомісячного платежу по кредиту, що направляється на погашення процентів, суми кредиту не видається за можливе. Загальна ціна договору, абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) не визначені. Графік погашення кредиту від 13.08.2008 р. не підписаний. 4. Сукупна вартість кредиту згідно графіка погашення від 13.08.2008 р. з урахуванням всіх фінансових послуг та інших фінансових зобов'язань не визначені. Сума що направляється на погашення процентів становить 31 814,87 дол. США; на комісію 6 798,06 дол. США; на тіло кредиту 32 555,46 дол. США. Значення подорожчання кредиту складає 5529,69 грн. 5. Загальна ціна договору, абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором не визначені. Щомісячний платіж по кредиту повинен становити 2372,90 грн., а не 2392,97 грн., та є завищеним на 20,07 грн. Реальна процентна ставка складає 19,1106%, та є заниженою на 4,1106%. Щомісячний платіж з 13.08.2018 р. повинен становити 554,86 дол. США, а не 559,83 дол. США, та є завищеним на 4,97 дол. США. 6. Визначити самостійно який розмір заборгованості повинен бути станом на момент пред'явлення позову не надається можливим. 7. Відповідність положення банку змісту договору експертом не встановлювалася. 8. Згідно платіжних документів та меморіальних ордерів, підтверджено видача позичальнику кредиту в розмірі 153 000,00 грн., відображено погашення боргу в період з 13.03.2008 р. по 13.08.2008 р. 2268,05 грн., з 15.09.2008 р. по 24.09.2009 р. 678,82 дол. США. 02.11.2016 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися з зустрічним позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", який пізніше уточнили, в якому просили визнати недійсним кредитний договір та додаткову угоду до нього, договір поруки та іпотеки, які були укладені в забезпечення його виконання. В позовній заяві зазначили, що між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір від 13.03.2008 р. на суму 153 000,00 грн., на споживчі цілі, для поліпшення якості квартири. 13.08.2008 р. за наполяганням Банку між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору, основні зміни вказаної угоди стосувалися зміни валюти кредитного договору з гривні на долари США, а також змінилися відсотки по кредиту. Після конвертації сума кредиту склала 32555,46 дол. США. Спочатку позичальник як могла погашала кредит, проте в зв'язку з ростом курсу долару США перестала виконувати його умови. Перед підписанням кредитного договору та додаткової угоди до нього банком в порушення ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не було надано позичальнику інформації щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки по кредиту, спосіб його розрахунку, переваги та недоліки схем кредитування та інше. Як стало відомо [PERSON] після проведення експертного дослідження умови кредитного договору та додаткової угоди до нього не відповідає вимогам постанови НБ України №168 "Про затвердження правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Текст кредитного договору не містить істотних умов споживчого кредитного договору, а саме відсутні: сукупна вартість кредиту з урахуванням супутніх послуг, вартість кредиту в процентному значенні і в грошовому виразі, реальна відсоткова ставка. Так, експертом було встановлено, що подорожчання загальної ціни договору склало 5529,69 дол. США, що не відповідає вимогам правилам №168. Банком безпідставно нараховувалася комісія за винагороду за резервування ресурсів, не було надано для підпису графік погашення кредиту до додаткової угоди, що свідчить про порушення Закону України "Про захист прав споживачів" та правила №168. Висновком експерта підтверджується, що внаслідок внесення змін до кредитного договору 13.08.2008 р., подорожчання загальної ціни договору склало 5 529,69 дол. США, про що Позичальник не була попереджена кредитором. Також експертом було встановлено, що щомісячний платіж по кредиту повинен був становити 2372,97 грн., а не 2392,90 грн., що свідчить про збільшення щомісячного платежу по кредиту на користь банку на 20,07 грн. Експертом було встановлено, що розмір реальної відсоткової ставки по кредиту становить 19,1106% річних, а не 14,04% на рік. Щомісячний платіж по кредиту згідно додаткової угоди повинен становити 554,86 дол. США, а не 559,83 дол. США, як зазначено в графіку. Вищеозначені порушення банком умов договору, встановлення щомісячних платежів по кредиту, що підтверджується експертним висновком, на думку позивача, свідчать про ведення [PERSON] банком в оману щодо суттєвих умов договору, використання банком нечесної підприємницької практики стосовно споживача, та у відповідності до ст. 11, 15, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 203, 215 ЦК України, свідчать про недійсність кредитного договору та договорів забезпечення до нього. Суд вважає, що позов ПАТ КБ "Приватбанк" та зустрічний позов [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, договорів забезпечення до нього: Як встановлено матеріалами справи, та не заперечується сторонами, [PERSON] на підставі кредитного договору від 13.03.2008 р. було отримано кредит в розмірі 153 000,00 грн. Підписавши п. 1.2 Кредитного договору [PERSON] погодилася з тим, що вона ознайомлена з детальним описом загальної вартості кредиту (а.с. 19) та Додатком 1 до договору "Загальна вартість кредиту" (а.с. 102). В період до 13.08.2008 р. позичальник належним чином виконувала умови кредитного договору, що свідчить про повне погодження з порядком нарахування платежів за договором. Підписуючи заяву на зміну валюти кредиту, заяву на продаж іноземної валюти та Додаткову угоду від 13.08.2008 р., а саме п. 1.1, позичальник визнала що сума заборгованості за кредитним договором станом на 13.08.2008 р. становила 150 731,79 грн. (а.с.20-22). На думку суду [PERSON] не доведено невиконання банком вимог ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в частині не надання в письмовому вигляді інформації про умови кредитування в письмовому вигляді. Законом не передбачено отримання підпису позичальника про ознайомлення з такими умовами перед укладанням кредитного договору. Фактом підписання кредитного договору та його виконанням підтверджується обізнаність [PERSON] з умовами кредитування. Крім того, як визначено абз. 16 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не включає підстав визнання недійсним правочину. Судом береться до уваги той факт, що [PERSON] не скористалася правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору, як це визначено ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", що також свідчить про повне розуміння та погодження позичальника з умовами кредитного договору. Щодо висновку експерта слід зазначити наступне: За змістом статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судом критично оцінюється висновок судового експерта від 05.10.2017 р. щодо обрахунку щомісячних платежів по кредиту. Формула розрахунку ануїтетного платежу за кредитним договором в редакції від 13.03.2008 р. визначена п. 2.4 Договору. Згідно п. 2.5 Кредитного договору, відсотки не нараховуються в дату останнього погашення кредиту 13.03.2019 р. Експертом було проведено розрахунок щомісячного платежу не відповідно до формули, визначеної сторонами кредитного договору, з урахуванням нарахування відсотків до 12.03.2019 р. включно, а на підставі вбудованої фінансової функції Microsoft Exel "ПЛТ", що не відповідає поставленим питанням та цілям дослідження. При цьому з дослідження експерта можна встановити що ним нараховувалися відсотки в тому числі за останній день погашення кредиту, що не відповідає п. 2.5 Кредитного договору. Аналогічним чином експертом не наведено належних розрахунків обчислення щомісячного платежу згідно умов додаткової угоди від 13.08.2008 р., а тому висновки експерта про завищення щомісячного платежу в доларах США на 4,07 долари на місяць суд вважає необґрунтованими та недоведеними. Щодо встановлення експертом реальної відсоткової ставки по кредиту: Згідно абз а) п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту від 10.05.2007 р. №168, розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням такої формули: де d - реальна процента ставка; ЧСК - чиста сума кредиту S - знак суми; t - порядковий номер періоду n - загальна залишкова кількість періодів дії договору Потік t - сума коштів, яку споживач сплачує банку та/або іншим особам за кредитом. В таблиці №1 Експертом зазначається, що реальна кредитна ставка становить 19,1106%, проте арифметичний розрахунок реальної відсоткової ставки, проведений у відповідності до формули, визначеної п. 3.3 Правил №168 експертом не зазначається взагалі. Якими розрахунками керувався експерт при визначенні реальної відсоткової ставки по кредиту, у висновку не зазначається. Також експертом при розрахунку реальної процентної ставки взято щорічні платежі за страхування за період 11 років хоча вказані платежі позичальник не здійснювала, оскільки перестала виконувати умови договору ще в квітні 2009 р., та витрат на страхування не несла. Інші висновки експерта на поставлені питання відносяться до оцінки доказів по справі або не дають інформації щодо заявлених питань, в зв'язку з неможливістю експерта надати відповідь в звязку з відсутністю необхідних матеріалів та інформації. Посилання [PERSON] на те, що нею не було підписано графік погашення кредиту до додаткової угоди від 13.08.2008 р. суд оцінює критично, як намагання уникнути відповідальності за невиконання умов кредитного договору, оскільки згідно п. 8.1 Додаткової угоди сторони визначили, що кредит буде погашатися згідно графіка погашення кредиту №1, який є частиною договору, а тому підписуючи вказану угоду позичальник визнав наявність вказаного документу. Після підписання додаткової угоди [PERSON] вносила щомісячні платежі згідно графіку погашення кредиту, що свідчить про її погодження з змістом вказаного графіку погашення. Враховуючи обізнаність [PERSON] з розміром щомісячного погашення за кредитом, який є незмінним протягом усієї дії кредитного договору, та знаючи строк кредитування при підписанні договору позичальник мала об'єктивну можливість обрахувати загальну вартість кредиту: 559,93*127 платежів = 71 168,79 дол. США та оцінити для себе доцільність отримання кредиту на таких умовах. Посилання [PERSON] на те, що підписання Додаткової угоди від 13.08.2008 р. було за наполяганням банку не знайшли свого підтвердження, оскільки [PERSON] добровільно написала на адресу банку заяву від 13.08.2008 р. про своє бажання змінити валюту кредиту з гривні на долар США, а в подальшому підписала угоду та виконувала її. Враховуючи вказане, суд вважає що Позивачем за зустрічним позовом не доведено факту введення позичальника в оману під час підписання та виконання кредитного договору, відсутні обставини, які б свідчити про використання банком нечесної підприємницької практики та порушення законодавства про захист прав споживачів. Факт підписання та виконання умов договору свідчить про володіння [PERSON] всієї необхідної інформації щодо умов кредитування, що забезпечило її свідоме підписання кредитного договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень, закріплених у п. 2 ч. 1, ч. ч. 2, 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору. Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Умовами кредитного договору визначено його істотні умови: сума кредиту, відсоткова ставка, строк та порядок його погашення, що свідчить про відповідність умов договору вимогам Законодавства. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ЗАТ КБ "Приватбанк" при укладенні кредитного договору здійснював нечесну підприємницьку практику та використовуючи необізнаність позивача у питаннях фінансових послуг ввів його в оману щодо істотних умов кредитування. В зв'язку з цим позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягають. В той же час суд вважає, що є підстави для визнання недійсним положення пункту 8.1. Додаткової угоди від 13.08.2008 р. до Кредитного договору в частини сплати позичальником за кредитом винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 (три) % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору, виходячи з наступного: Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь- яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно зі ст. 1 цього Закону, послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними й не потребують визнання недійсними. Враховуючи той факт, що винагорода за резервування ресурсів не є послугою в розумінні ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", яка здійснюється на замовлення споживача, вказана умова договору підлягає визнанню судом недійсною. Вказане підтверджується постановами Верховного суду по справам №225/6790/15-ц, №310/1521/15-ц, №766/1497/16-ц, №315/353/17, №513/72/16-ц. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. В зв'язку з цим, сума сплаченої винагороди в розмірі 425,28 дол. США підлягає зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту. Щодо позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором: Як встановлено матеріалами справи, між сторонами виникли зобов'язання за кредитним договором. Згідно ст. ст. 526, 530 ч. 1 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту позивач має право достроково вимагати повернення усієї суми кредиту. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 31.03.2016 р. у позичальника існує заборгованість в розмірі: 114 236,34 дол. США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту: 31 876,64 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 25 191,17 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 5572,12 дол. США, заборгованість за пенею 51 596,41 дол. США, що за курсом НБУ складає 2 994 134,47 грн. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов'язувався щомісячно погашати заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією окремими платежами (п.п. 2.2.2, 3.1-3.6, 8.1, 8.2 Кредитного договору в редакції від 13.08.2008 р.), а саме до 13-го числа відповідного місяця. Останній платіж позичальник за кредитом здійснила 24.09.2009 р., чим порушила умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Таким чином, сторони визначили в договорі, що кожний щомісячний платіж за кредитом є окремим зобов'язанням з відповідним строком виконання до 13 числа відповідного місяця. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст.253 ЦК). В судовому засіданні представником відповідачів було заявлено про застосування строків позовної давності, вказана заява на думку суду підлягають застосуванню частково. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Пунктом 5.5 Додаткової угоди від 13.08.2008 р. сторонами було збільшено строки позовної давності до 5 років. Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 06.11.2013р., ухваленої по справі №6-116цс13, позовна давність за кредитними зобовязаннями, які виконуються сплатою окремих платежів, обраховується окремо відносно кожного платежу. Аналогічна позиція відображена також в наступних постановах Верховного суду України по справам: 6-95цс14, 6-127цс14, 6-167цс14, 6-160цс14, ; Постанові ВСУ від 19.03.2014р. по справі 6-95цс14; Постанові ВСУ від 01.10.2014р. по справі 6-133цс14; Постанові ВСУ від 18.06.2014р. по справі 6-61цс14. Оскільки банк звернувся до суду з позовом лише 24.04.2016 р., що підтверджується конвертом про направлення позову до суду, задоволенню підлягають вимоги лише щодо стягнення заборгованості в межах п'ятирічної позовної давності до дня направлення позовної заяви, тобто за період з 24.04.2011 р. по 31.03.2016 р. (день проведення розрахунку). Згідно розрахунку заборгованості, в період з 13.08.2008 по 23.04.2011 р., тобто за межами позовної давності банком заявлено вимоги про стягнення тіла кредиту в сумі 2994,66 дол. США., за відсотками у сумі 4878,69 дол. США. Також заборгованість за тілом кредиту підлягає зменшенню на суму безпідставно сплаченої комісії в розмірі 425,28 дол. США. В зв'язку з цим, заборгованість за тілом кредиту, що підлягає стягненню з позичальника становить: 31 876,64-2994,66-425,28 = 28 456,70 дол. США. Заборгованість за відсотками: 25191,17-4878,69 = 20 313,02 дол. США а всього: 48 769,72 дол. США, що відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 31.03.2016 р. складає 1 278 254,36 грн. Позовні вимоги про стягнення судових витрат підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, та становлять: 1278254,36*1,5% = 19 731,82 грн. Щодо стягнення суми заборгованості з поручителя [PERSON], суд вважає, що задоволенню підлягають вимоги виключно в межах строку дії поруки за окремими платежами за договором. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Вказана правова позиція підтверджується постановою Верховного суду України по справі №6-53цс14 від 17.09.2014 р., постановами Верховного суду по справам № 755/19433/13-ц від 31.10.2018 р., № 0907/2-8197/2011 від 12.09.2018 р. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за поручителя підлягають задоволенню лише за період з 24.11.2015 р. (6 місяців до подання позову) до 31.03.2016 р. (день складення розрахунку). Згідно розрахунку заборгованості, в період з 13.08.2008 по 23.11.2015 р., тобто за межами строків пред'явлення вимог до поручителя, банком заявлено вимоги про стягнення тіла кредиту в сумі 14 906,00 дол. США., за відсотками у сумі 24 309,22 дол. США. Також заборгованість за тілом кредиту підлягає зменшенню на суму безпідставно сплаченої комісії в розмірі 425,28 дол. США В зв'язку з цим, заборгованість за тілом кредиту, що підлягає стягненню з поручителя становить: 31 876,64-14906,00-425,28 = 16 545,35 дол. США. Заборгованість за відсотками: 25191,17-24309,22 = 881,95 дол. США, , а всього: 17427,30 дол. США, що відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 31.03.2016 р. складає 456 769,53 грн. Позовні вимоги про стягнення судових витрат з поручителя підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, та становлять: 456 769,53*1,5% = 6 851,54 грн. Сума заборгованості за комісією в розмірі 5572,12 дол. США не підлягає стягненню з позичальника та поручителя в зв'язку з визнанням судом недійсною умови договору щодо нарахування комісії. Щодо стягненню розміру заборгованості за пенею, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки згідно п. 5.1, 8.4 Додаткової угоди від 13.08.2008 р. пеня нараховується в гривні, що відповідає також ст. 549 ЦК України, проте позивачем не надано суду розрахунок суми пені в гривні, що не відповідає умовам договору. Крім того, розмір пені банком було нараховано з урахуванням комісїї, умову щодо нарахування якої судом визнано недійсною з моменту укладення, що свідчить про необгрунтованість розрахунку заборгованості за пенею. На підставі викладеного,

Outcome: partial