Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Представник позивача 27.05.2019року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 03.04.2017року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 6197851, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] . Вказує, що 24.10.2017року на автодорозі Львів-Шегині сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (відповідача) та автомобіля «Fiat Lancia», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Відповідно до постанови Мостиського районного суду Львівської області від 01.12.2017 року особою винною в настанні ДТП визнано [PERSON] , та притягнено останнього до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Зазначає, що в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Fiat Lancia», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ремонтної калькуляції Audatex № 187812 від 01.11.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 71 193 грн. 69 коп. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 31 060 грн. 05 коп. Стверджує, що у зв`язку з тим, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Також зазначає, що 12.02.2018року до [PERSON] , було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу з метою урегулювання спору у досудовому порядку, яка була отримана відповідачем 15.02.2018 року, проте залишилась без уваги останнього. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 31060,05грн, а також понесені витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді від 16.08.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у відсутності представника позивача та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позов визнав. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 24.10.2017року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстр.номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (відповідача у справі) та автомобіля марки «Fiat Lancia», реєстр.номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Так, відповідно до постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 01.12.2017року у справі №448/1448/17, яка набрала законної сили, встановлено, що [PERSON] 24.10.2017року о 11:20год. на 50км+900м а/д Львів-Шегині, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Фольксваген», реєстр.№ [NUMBER] , виконуючи маневр поворот ліворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Такими своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України. Даною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Мостиського районного суду Львівської області від 01.12.2017року, яка набрала законної сили та є обов`язковою для суду, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Як вбачається із матеріалів справи, на момент вищевказаної ДТП транспортний засіб під керуванням відповідача, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Golf», реєстр.номер [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК 6197851 від 03.04.2017року. Ліміт відповідальності згідно даного договору становить 100000 гривень, франшиза 0 гривень. Відповідно до ремонтної калькуляції Audatex №187812 від 01.11.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Fiat Lancia», реєстр.номер [NUMBER] , становить 71193 грн. 69 коп. На підставі заяви потерпілого [PERSON] про настання страхового випадку від 25.10.2017року та страхового акту №UА2017102400015/L01/01 від 28.11.2017 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 31 060 грн. 05 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8926 від 29.11.2017року. 12.0.2018року до [PERSON] було направлено письмову вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу. Дана вимога була отримана відповідачем 15.02.2018 року, проте залишилась проігнорована, грошові кошти сплачені не були. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами: копією постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 01.12.2017року; копією страхового акту ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» №UА2017102400015/L01/01 від 28.11.2017 року; копією заяви [PERSON] про настання страхового випадку від 25.10.2017року; копією розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UА2017102400015/L01/01 від 28.11.2017 року; копією ремонтної калькуляції Audatex №187812 від 01.11.2017 року; копією платіжного доручення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» № 8926 від 29.11.2017року; копією листа вимоги ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 12.02.2018року та іншими матеріалами справи. Між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ст.1188 ЦК України шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме: 1)\~шкода,\~завдана одній\~особі з\~вини іншої\~особи,\~відшкодовується винною\~особою; 2)\~за наявності\~вини лише\~особи,\~якій завдано\~шкоди,\~вона їй\~не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 979 Цивільного кодексу України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.\~\~ Згідно з п.22.1\~ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до абзацу «ґ» п.п.38.1.1 п.38.1 ст. 38 Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" страховик\~після виплати\~страхового відшкодування\~має право\~подати регресний\~позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у\~підпункті 33.1.2\~пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" у\~разі настання\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка може\~бути підставою\~для здійснення\~страхового відшкодування\~(регламентної\~виплати),\~водій транспортного\~засобу,\~причетний до\~такої пригоди,\~зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який міститься у постанові від 13.02.2014 року неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 і 35 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін\~Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-V1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Будь-яких доказів сповіщення страхової компанії протягом трьох робочих днів про дорожньо-транспортну пригоду, або наявності у відповідача поважних причин які вплинули на повідомлення страхової компанії про страховий випадок, матеріали справи не містять. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, оскільки відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, тому після виплат страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 1921 грн.

Outcome: approved