Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У грудні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «Європейський страховий альянс») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про стягнення коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.05.2017 на вул. Суворова, 9, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача, та автомобіля Lexus NX 300Н, д.н.з. [NUMBER]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2017 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Відповідно до Договору страхування №41431 від 28.12.2016, автомобіль Lexus NX 300Н, д.н.з. [NUMBER], було застраховано у ПрАТ «Європейський страховий альянс». 28.12.2016 позивачем згідно із страховим актом №1080/17/50/ТР25/00/2 від 28.12.2016 було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування власнику автомобіля Lexus NX 300Н, д.н.з. [NUMBER], а саме у розмірі 195 568 грн. 25 коп. Також, позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» на підставі Полісу ОСЦПВВНТЗ №АК/3552918, та 19.09.2017 ПрАТ «СК «Уніка» відшкодувало відповідно до ліміту відповідальності страховика на користь позивача 100 000 грн. 00 коп. Отже, залишок не відшкодованих позивачу фактично понесених витрат складає 95 568 грн. 25 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2017 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Разом з цим, учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками, та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Копію ухвали від 26.12.2017 відповідач отримав 12.02.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач, будучи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. За вказаних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 17.05.2017 приблизно о 21:20 год., відповідач, керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero Wagon, д.н.з. [NUMBER], по вул. Суворова, 9, в м. Києві, всупереч вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Lexus NX 300Н, д.н.з. [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, після чого всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху України залишив місце ДТП. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2017 у справі №757/30328/17-ц [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, в результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки Lexus NX 300Н, д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON], транспортний засіб якої було застраховано у ПрАТ «Український страховий альянс» відповідно до Договору страхування №41431 від 28.12.2016. Судом також встановлено, що [PERSON] звернулася до позивача з повідомленням про подію з транспортним засобом. На підставі повідомлення страхувальника про подію із застрахованим автомобілем, заяви на виплату страхового відшкодування було проведено автотоварознавче дослідження та складено Страховий акт №1080/17/50/ТР25/00/2 від 12.07.2017. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 23.06.2017, виконаного суб'єктом оціночної діяльності СПД [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу [PERSON], склала 264 047 грн. 51 коп. Як вбачається з платіжних доручень, зокрема: №6564 від 18.07.2017; №05597 від 19.07.2017; №05644 від 20.07.2017; №5695 від 21.07.2017; №6593 від 24.07.2017; №05751 від 25.07.2017; №1320 від 26.07.2017; №6635 від 27.07.2017; №6665 від 28.07.2017; №05881 від 31.07.2017, позивачем були перераховані грошові кошти на розрахунковий рахунок станції технічного обслуговування ФОП [PERSON] з метою проведення відновлювального ремонту. Грошові кошти у розмірі 27 335 грн. 14 коп. перераховані позивачем на свою користь у рахунок несплаченої страхувальником [PERSON] частини страхового платежу за Договором страхування №41431 від 28.12.2016. Отже, всього на виконання умов Договору страхування №41431 від 28.12.2016 позивачем здійснено страхове відшкодування страхувальникові [PERSON] у розмірі 195 568 грн. 28 коп. 19.09.2017 ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до ліміту відповідальності [PERSON] відшкодувало на користь позивача 100 000 грн. 00 коп., про що між позивачем та ПрАТ «СК «Уніка» було укладено Угоду про проведення заліку однорідних вимог на суму 100 000 грн. 00 коп. Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суд вважає за необхідне зазначити і те, що у позовній заяві позивач просить стягнути страхове відшкодування в порядку регресу, посилаючись на ст. 993 ЦК України, таким чином, не розрізняє поняття "регрес", який регулюється ст. 1191 ЦК України та "суброгація", яка регулюється ст. 993 ЦК України, що є не вірним. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13, вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПрАТ «Європейський страховий альянс» перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved