Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк "НОВИЙ", що є правонаступником Акціонерного комерційного банку "НОВИЙ", до [PERSON], посилаючись на те, що між АКБ "НОВИЙ" та [PERSON] 11 липня 2008 року був укладений Кредитний договір щодо надання кредитних коштів в загальній сумі 8 300 грн. 00 коп. з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 09 липня 2010 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів та з оплатою 25% річних. Позивач виконав свої зобов»язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 11 лютого 2015 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 23 859 грн. 46 коп., з яких: 7 843 грн. 50 коп. - прострочений кредит; 12 864 грн. 06 коп. - прострочені відсотки: 53 грн. 72 коп. - нараховані відсотки з 01.02.2015 року по 10.02.2015 року; 3 098 грн. 18 коп. - прострочена комісія. В судовому засіданні представник позивача Заяц К.О., діюча на підставі довіреності від 29 травня 2015 року (а.с.41), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов»язань за кредитним договором та його умов. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за закінченням терміну виконання умов договору та застосування судом строку позовної давності, про що подала відповідну заяву. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у договірних/зобов»язальних правовідносинах. Так, між між АКБ "НОВИЙ" та [PERSON] 11 липня 2008 року був укладений Кредитний договір щодо надання кредитних коштів в загальній сумі 8 300 грн. 00 коп., з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 09 липня 2010 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, та з оплатою 25% річних (а.с.5-6). Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов»язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Позивач виконав свої зобов»язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості (а.с.9-13), проте відповідач не належним чином виконував умови договору, який, як позичальник, зобов»язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов»язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк - 09 липня 2010 року. Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Станом на 11 лютого 2015 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 23 859 грн. 46 коп., з яких: 7 843 грн. 50 коп. - прострочений кредит; 12 864 грн. 06 коп. - прострочені відсотки: 53 грн. 72 коп. - нараховані відсотки з 01.02.2015 року по 10.02.2015 року; 3 098 грн. 18 коп. - прострочена комісія (а.с.9-13). Проте, з підстав закінчення строку виконання умов договору, яке відбулося 09 липня 2010 року, суд за заявою відповідача застосовує положення ст. 266, ч. 4 ст. 267 ЦК України, як до основної, так й додаткової вимог, оскільки позивач звернувся до суду із захистом порушеного права лише 27 лютого 2015 року, тобто понад строк, визначений ст. 257 ЦК України. Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач із заявою про поновлення строків позовної давності до суду не звертався, вважаючи їх такими, що не попурешні. Суд не визнав поважними причини позивачем пропущення строку позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 627, 1050, 1054, ст. 266, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed