Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

В лютому 2017 року позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом про стягнення моральної шкоди в зв'язку з нещасним випадком. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказала, що з 13.09.1983 року по 31.07.2008 року працювала у відповідача стволовою 4 розряду у підземних умовах на ш. Ювілейна, ПрАТ « Євраз [PERSON]». 22 грудня 1993 року з нею стався нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала травму - забійна рана (здавлиної) правої голені ноги. За наслідками розслідування нещасного випадку складено акт форми Н-1. Нещасний випадок призвів до стійкої втрати працездатності. Зазначає, що при первинному огляді 10 квітня 1993 року їй було встановлено 25% втрати професійної працездатності, в подальшому при повторних переоглядах відсоток втрати працездатності залишався в тому ж розмірі а в 2006 року встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково, без встановлення групи інвалідності. Вказує, що у зв'язку з отриманою виробничою травмою їй було завдано моральну шкоду, яка пов'язана зі зміною життя, внаслідок чого їй доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної позивач оцінює у 640000,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, оскільки у нещасному випадку наявна вина самого позивача. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 13.09.1983 року по 31.07.2008 року, часу звільнення за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, перебувала у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Євраз [PERSON]», даний факт не заперечувався представником відповідача у судовому засіданні. Відповідно до акту про нещасний випадок, форми Н-1 за № 52, затвердженого 04.02.1994 року, вказано, що 22.12.1993 року о 18 годині 15 хвилин стався нещасний випадок на Руднику "Суха Балка" (правонаступником є ПрАТ "Євраз [PERSON]"), в результаті якого [PERSON] отримала забійну рану (здавленої) правої голені ноги. Нещасний випадок був скритий та розслідування проведено за заявою постраждалої. Згідно зазначеного акту основною причиною настання нещасного випадку є невиконання посадових обов'язків, супутньою причиною зазначено невиконання вимог інструкцій з охорони праці. Відповідно до п.13 зазначеного Акту особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є [PERSON] стволова, якою порушено п. 6 розділу "Загальні вимоги щодо безпечного виконання робіт (організація робот по спуску та видачі вагонів)" та [PERSON] бригадир стволових, яким порушено п.п.4.15.1., 4.15.2 "Положення про систему управління охорони праці на руднику "Суха Балка". Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 10 квітня 1993 року, при первинному огляді позивачу [PERSON], встановлено 25% втрати професійної працездатності, а при наступних переоглядах - 08.05.1996 року, 26.05.1998 року, 27.05.1999 року, 06.06.2000 року, 15.05.2002 року, 05.05.2004 року відсоток втрати працездатності позивача залишався в тому ж розмірі - 25%. При переогляді 24 травня 2006 року [PERSON] встановлено 25 % втрати професійної працездатності, безстроково, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК від 24.05.2006 року. Згідно виписки з амбулаторної карти Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №6», [PERSON], вбачається, що позивач періодично звертається до лікаря терапевта, неодноразово перебувала на денному стаціонарі, з діагнозом: остереатроз суглобу правої голені ноги. Згідно ст.ст.15,\~16 ЦК\~кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ст. ст.\~23,\~1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Як зазначено у Рішенні Конституційного [PERSON] №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I\~Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам\~статті 22 Конституції України. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців. За п.3 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~\~\~\~ Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачці під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують її можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв'язку із нещасним випадком на виробництві під час виконання нею трудових обов'язків, яке призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачці заподіяна моральна шкода. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ПрАТ «Євраз [PERSON]» є винним підприємством у трудовому каліцтві позивача, яке виникло внаслідок нещасному випадку, який стався із [PERSON] під час виконанням нею трудових обов'язків та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у [PERSON] 25% втрати працездатності, у зв'язку з трудовим каліцтвом, наявність вини самого позивача у нещасному випадку пов'язаному з виробництвом, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Євраз [PERSON]», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 15000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~з ПрАТ «Євраз [PERSON]» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial