Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальність "Еліта" ( в подальшому ТОВ "Еліта") про стягнення несплаченої орендної плати за період користування земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказав, що 11.01.2005 року між [PERSON]Н та відповідачем по справі було укладено договір оренди земельної ділянки, яка належала [PERSON] строком на 5 років, що підтверджується довідкою Хорошівської сільської ради від 16.04.2013 року № 200. 02.12.2005 року. [PERSON] померла і він тільки 12.12.2012 року за рішенням Петропавлівського районного суду від 21.11.2012 року отримав права на вказану земельну ділянку і у 2012 році отримав правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку. Договір оренди на вказаних земельних ділянок, між померлою бабусею та відповідачем закінчився у 2010 році. До 2007 року відповідач виплачував йому орендну плату за користування земельною ділянкою, а у 2007 році припинив виплати. 24.12.2013 року він звернувся до відповідача з вимогою про виплату орендної плати за період 2007 року по 2012 рік, але відповідач йому відмовив. Позивач вважає, що його право як власника земельної ділянки порушене і він на підставі ст. ст. 13,21,24,35,32,36 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 3,15,16,23,611,1166,1167 ЦК України звернувся до суду та просить суд стягнути з відповідача на його користь несплачену орендну плату за період 2007-2012 року в розмірі 38433,62 гривні та 20000 гривень моральної шкоди. Провадження по справі було зупинене ухвалою суду 01.07.2012 року за клопотанням відповідача, який надав суду копію апеляційної скарги на рішення Петропавлівського районного суду від 12.12.2012 року за позовом [PERSON] до Хорошівської сільської ради про визнання за ним права на дані спірні земельні ділянки, до розгляду апеляційної скарги Апеляційним судом Дніпропетровської області. Провадження по справі було поновлено ухвалою суду після отримання копії Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.09.2013 року, на підставі якого рішення суду першої інстанції було скасоване а у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Розгляд справи призначений на 10 годину 17.10.2013 року. Позивач надав суду письмове клопотання, яке він підтримав в судовому засіданні, в якому вказав, що він вважає, що провадження у справі необхідно зупинити на підставі п.4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, надав суду копію ухвали суду про відкриття провадження по справі № 188/2123/13-ц від 24.10.2013 року. Ухвалою суду від 28.10.2013 року провадження по справі було зупинене до розгляду вказаної цивільної справи суддею Бурда П.О. Згідно даних обліково-статистичної картки по справі № 188/2123/13-ц рішення по справі було винесено 16.03.2015 року і набрало чинності 05.05.2015 року. Саме з цих підстав суд поновив провадження по даній справі ухвалою від 22.05.2015 року. Представник позивача та Позивач в судовому засіданні позовні вимоги не змінили, підтримали їх в повному обсязі. Ніяких нових доказів щодо обґрунтування позовних вимог суду не надали. Представник позивача запевнив суд , що позивач [PERSON] на даний час належний власник земельних ділянок, які належали померлій [PERSON] він самостійно їх обробляє. Інших доказів щодо належності права власності на земельні ділянки, на даний час, саме Позивачеві суду НЕ НАДАНО. Клопотань щодо витребування доказів представник позивача не заявив. Представник позивача підтримав розрахунки щодо орендної плати за використання земельних ділянок з 2007 року по 2012 рік включно і наполягає на тому щоб 38433,62 гривні були стягнуті з відповідача на користь Позивача [PERSON] При цьому він не заперечував, що між сторонами по справі ніяких ДОГОВІРНИХ відносин ніколи не існувало і вони відсутні на даний час, але на його думку відповідач повинен сплатити [PERSON] орендну плату за період з 2007 року по 2012 рік, за використання земельних ділянок які належали [PERSON] померлій 02.12.2005 року. При цьому представник вказує, що право власності на земельні ділянки [PERSON], як спадкоємець після смерті [PERSON], набув у 2015 році. Моральну шкоду в сумі 20000 гривень Позивач обґрунтував тим, що він змушений довгий час в судових інстанціях, наче б то з вини відповідача, доводити своє право на земельні ділянки померлої [PERSON] А також тим, що його дружина втратила роботу. Представник відповідача - директор ТОВ "Еліта" [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просить суд відмовити в його задоволенні. Пояснив суду, що він ніколи не перебував з позивачем в договірних відносинах. З його боку, ніякого порушення прав Позивача не відбулося. Навпаки він сам запропонував Позивачеві як можна скоріше належним чином оформити право власності на земельні ділянки, які перебували у нього в оренді, згідно договору оренди, укладеного з власницею земельних ділянок. У 2005 та 2006 роках він навіть віддав [PERSON] орендну плату за використання вказаних ділянок, але Позивач не набув права власності на ділянки і в наступних роках через, що він як орендар не мав правових підстав сплачувати орендну плату сторонній особі. Відповідач зазначив, що орендодавець [PERSON] з якою він уклав два договори оренди земельних ділянок, померла у 2005 році і її земля була віднесена до не витребуваних паїв і на вимогу голови Петропавлівської райдержадміністрації, на підставі його розпоряджень він продовжував обробляти дану ділянку при цьому уклавши договір оренди з Петропавлівською райдержадміністрацією. В лютому 2010 року цій договір був продовжений і він весь час сплачував орендну плату стороні договору до 2014 року. Відповідач надав суду копію ухвали та рішення суду якими був задоволений його позов до [PERSON] про відшкодування йому збитків спричинених самовільним зайняттям вказаних земельних ділянок. Вислухавши представника позивача, Позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі з огляду на наступні обставини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод і інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи і інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При винесенні рішення суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду за захистом права. Судом встановлено, що між сторонами договірні відносини відсутні. Спір між сторонами виник щодо використання двох земельних ділянок власником яких була [PERSON], яка померла 02.12.2005 року. З 2005 по 2010 рік вказані земельні ділянки були передані в оренду відповідачеві на підставі договорів оренди зареєстрованих в Хорошівській сільській раді 02.01.2005 року. Даний факт встановлений судом і не був оспорений сторонами. Під час життя власниця земельних ділянок склала заповіт на підставі якого заповіла все своє майно двом спадкоємцям, а саме Позивачеві [PERSON] та [PERSON] що підтверджується наданою позивачем копією заповіту посвідченою 17.11.2002 року секретарем Хорошівської сільської ради. Позивач звернувся до відповідача з даним позовом, як особа яка отримала право на земельну ділянку за рішенням Петропавлівського районного суду від 12.12.2012 року (рішення скасоване). Він просив стягнути з відповідача несплачену орендну плату за період 2007-2012 року в розмірі 38433,62 гривні та 20000 гривень моральної шкоди. При цьому він не надав суду доказів того, що відповідач повинен був сплачувати за вказаний період орендну плату саме йому, а навпаки вказував, що право на земельну ділянку він отримав лише у 2012 році тоді як він заявляє вимоги до відповідача щодо стягнення плати за використання земельної ділянки за період 2007-2012 років. Крім цього судом встановлено, що рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2012 року на підставі якого позивач набував право на вказані земельні ділянки скасоване Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2013 року ( а. с. 52-55). На даний час позивач звернувся до суду з позовом і уточнив, що права власності він отримав на вказані земельні ділянки згідно рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.03.2015 року , яке набрало чинності 05.05.2015 року. Доказів того, що Позивач на даний час дійсно є власником вказаних земельних ділянок суду НЕ НАДАНО. Представник позивача як доказ набуття права власності Позивачем посилається на витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а. с. 10,11) в яких вказано, що права у Позивача виникло на підставі рішення Петропавлівського районного суду від 12.12.2012 року, яке, як встановлено судом, на даний час скасоване. Отже, даний доказ є недопустимим. Інших доказів на підтвердження того, що позивач є власником земельних ділянок суду не надано. Відповідач, в свою чергу, надав суду копії договору оренди укладеного між ним та Петропавлівською райдержадміністрацією на не витребуванні паї, які перебувають на території Хорошівської сільської ради, розпорядження Голови Петропавлівської райдержадміністрації від 03.07.2009 року № 307-р-09 яким його зобов'язували у місячний термін укласти договори з райдержадміністрацією на не витребувані паї розташовані на території Хорошівської сільської ради, список не витребуваних земельних ділянок розташованих на території Хорошівської сільської ради де значиться земельна ділянка померлої [PERSON] Ствердження відповідача про те, що у вказаний період земельні ділянки померлої [PERSON] перебували у не витребуваних паях Хорошівської сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області, спростоване в судовому засіданні не було. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Петропавлівським районним судом був розглянута цивільна справа № 188/198/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, позов задоволений і на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] завдані ним збитки в сумі 26643,55 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2014 року залишено без змін. Рішення на даний час чинне. Частина третя ст. 61 ЦПК України вказує, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлені ці обставини. Отже, вказане рішення суду було винесене по тим самим особам і тому суд вважає за недоцільне доказувати певні обставини, а саме, що відповідач [PERSON] на законних підставах використовував земельні ділянки померлої [PERSON], які перебували, після її смерті у землях запасу Хорошівської сільської ради як не витребувані паї, і на виконання Розпорядження Голови Петропавлівської РДА від 03.07.2009 року, уклав договори оренди земельних ділянок з райдержадміністрацією та в подальшому сплачував орендну плату за використання ділянок саме стороні договору - Петропавлівській РДА . Але, [PERSON] в квітні 2013 року самовільно зайняв орендовані ТОВ "Еліта" земельні ділянки, встановив межові знаки та обробив земельні ділянки. Судовим рішенням дії [PERSON] визнані неправомірними та такими, що порушили право [PERSON] і судом право [PERSON] було захищене шляхом відшкодування спричинених йому збитків. Після всебічного дослідження доказів судом встановлено, що всі дії відповідача щодо використання земельних ділянок переданих йому, як орендодавцю строком на 5 років, власником земельних ділянок [PERSON] на підставі Договорів оренди земельних ділянок від 02.01.2005 року, а в подальшому орендодавцем Петропавлівською РДА , були правомірними в рамках договірних відносин. Згідно з ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями землі в Україні можуть виступати сільські, селищні, міські, районні ради і власники землі. Стаття 21 Закону України "Про оренду землі" вказує, що Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Позивач, не перебуваючи з відповідачем у договірних відносинах, не довів суду право на отримання ним орендної плати за використання відповідачем вказаних земельних ділянок з 2007 року по 2012 рік, не пояснив в чому саме порушене його право і тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволені даної вимоги. Щодо вимоги про стягнення 20000 гривень моральної шкоди з відповідача , Позивач посилається на ст.ст. 23, 611,1166,1167 ЦК України якими передбачено, що шкода відшкодовується у разі наявності обов'язкових ознак а саме - порушення зобов'язання, неправомірні рішення, наявність вини, противоправна поведінка з боку особи, яка таку шкоду спричинила. Постільки, ні одної з вказаних ознак, в діях відповідача не доведено, то дана вимога також не підлягає задоволенню. Постільки, у задоволені позову суд відмовляє у повному обсязі, а судовий збір був сплачений Позивачем при зверненні до суду, то , згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір стягненню або поверненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed