Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує наступним. 10.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ «ВТБ БАНК» в особі Ужгородської філії (надалі перейменований на AT «ВТБ БАНК») було укладено кредитний договір № 76 SK, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 109 000 доларів США. 29.01.2009року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 2п-6664/08 кредитний договір було розірвано, а з [PERSON] солідарно з поручителем [PERSON] стягнуто на користь ВАТ «ВТБ БАНК» 652 882,28 грн. та судові витрати у справі на суму 1730,00 грн. 13.04.2009року на примусове виконання вищезазначеного рішення судом видано виконавчий лист № 2-982, де боржником зазначений [PERSON] . Вказаний виконавчий лист був пред`явлений до виконання 10.04.2009 року до міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області 13.04.2010 заступником начальника відповідача Венжегою М.Р було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 12309895 та накладено арешт на все майно позивача у межах суми звернення стягнення. 24.11.2009р. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану у ВП № 12309895, оскільки у результаті вжитих виконавцем заходів не було виявлено майна, яке належить боржникові. 26.05.2010р. стягувачем повторно було подано виконавчий лист на виконання у зв`язку з чим 26.05.2010 р. заступником начальника відповідача Венжегою М.Р було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 19435153 та накладено арешт на все майно боржника (копія додається), при цьому попередній арешт за ВП № 12309895 не знімався та у цей момент продовжував діяти. 29.12.2010р. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 19435153, оскільки у результаті вжитих виконавцем заходів не було виявлено майна, яке належить боржникові. 26.01.2011р. стягувачем повторно було подано виконавчий лист на виконання у зв`язку з чим 28.01.2011 р. старшим державним виконавцем відповідача Плиска А.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 23987165 та накладено арешт на все майно боржника. Разом з тим, попередні арешти за ВП № 12309895 та ВП № 19435153 не знімалися та продовжували діяти. 30.08.2011р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП № 23987165, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено на виконання до Ужгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області. Листом Ужгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області № 17745/14.13-11 від 11 грудня 2019 року позивача було повідомлено, що на виконанні в Ужгородському районному відділі ДВС перебувало виконавче провадження ВП 29330936 з примусового виконання виконавчого листа № 2-982, виданого 07.04.2009 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «ВТБ Банк» - 654612,28 грн. Вказане виконавче провадження завершено 27.09.2013 року на підставі п.4 с.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на ч|р прийняття такої постанови) про що державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Загалом згідно довідки відповідача при примусовому виконанні вказаного виконавчого листа було звернуто стягнення на квартиру [PERSON] та перераховано стягувачу ПАТ «ВТБ БАНК» кошти у розмірі 175 474,17 грн. Крім цього, ПАТ «ВТБ БАНК» після часткового виконання рішення суду щодо стягнення суми боргу вчинило ряд інших дій, спрямованих на відчуження прав за розірваним кредитним договором. В результаті цього на думку позивача створено умови за яких порушуються права та інтереси позивача іншими суб`єктами. Позивач зазначає, що за судовим рішенням згідно якого видано виконавчий лист № 2п -982 від 07.04.2009 р., крім стягнення суми боргу, задоволено також зустрічний позов боржника про розірвання договору. Так, згідно ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір розривається за рішенням суду зобов`язання припиняється з моменту вступу рішення суду в законну силу. 4.5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлює, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було припинено кредитне зобов`язання, але виникло грошове зобов`язання щодо повернення 652 882,28 гривень у відповідності до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України. Такі ж обставини підтверджені судовим рішенням, яке вступило в законну силу. Однак ПАТ «ВТБ БАНК» 24 грудня 2012 року уклав з ТОВ «Кредекс Фінанс» договір про відступлення права вимоги, за яким відступило новому кредитору зобов`язання за раніше розірваним судом кредитним договором, а не за зобов`язанням, яке виникло з рішення суду. В результаті цього у лютому 2014 року ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 76 SK та нарахували до стягнення вже 1 205 699, 79 грн. (справа № 308/2284/ 14-ц). Під час судового процесу ТОВ «Кредекс Фінанс» також відступило свої права вимоги вже до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Однак після з`ясування у процесі розгляду справи про те, що кредитний договір № 76 SK від 10.04.2008 р. було розірвано за рішенням суду, замінений позивач на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі № 308/2284/14-ц більше не з`являвся до суду у зв`язку з чим ухвалою від 13.06.2014 року у справі № 308/2284/14-ц позовну заяву було залишено без розгляду. У жовтні 2014 р. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулась до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження згідно якою просило суд замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 2-982 з ПАТ «ВТБ БАНК» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у зв`язку з переходом до нового кредитора прав за кредитним договором. Суд першої інстанції задовольнив заяву про заміну сторони виконавчого провадження, однак ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні було відмовлено. Мотивами прийняття такого рішення було те, що AT «ВТБ БАНК» згідно договору про відступлення прав не відступало зобов`язання, яке виникло із судового рішення від 29 січня 2009 року (борг у сумі 652882, 28 грн.) й факт правонаступництва за таким зобов`язанням не посвідчений, а також звернули увагу, що на момент розгляду справи виконавчий лист повернутий стягувачу й не перебуває на виконанні у зв`язку з чим немає підстав для заміни сторони провадження. Позивач зазначає, що арешт на все майно позивача було накладено ще 13.04.2009 року : згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 12309895 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу (повторно був накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2010 р. у ВП № 19435153 та згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2011 р. у ВП № 23987165), але виконавчий лист згідно якого накладався арешт повернуто стягувачу ще 27.09.2013 року та повторно з цього часу такий до відповідача не пред`являвся. Позивач звертає увагу на те, що з моменту повернення виконавчого листа № 2-982 від 24.11.2009 р. стягувачу ПАТ «ВТБ БАНК» пройшло вже більше 3 років, тобто минув строк пред`явлення такого виконавчого документу до виконання. Таким чином на думку позивача на даний момент склались обставини, за яких виконавче провадження не підлягає подальшому здійсненню у зв`язку із неможливістю пред`явлення виконавчого документу до виконання, але у той же час залишається накладеним арешт на все майно позивача, а також продовжує діяти заборона його відчуження. Вказані обставини унеможливлюють реалізацію права власності позивача, а відтак порушують право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної. творчої діяльності. На підставі викладеного позивач ставить наступні вимоги: зняти арешт та заборону відчуження з усього майна [PERSON] , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні ВП № 12309895, винесеної 13.04.2009 р. міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області; зняти арешт та заборону відчуження з усього майна [PERSON] , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні ВП № 19435153, винесеної 26.05.2010 р. міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області; зняти арешт та заборону відчуження з усього майна [PERSON] , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні ВП № 23987165, винесеної 28.01.2011 р. міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.07.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.10.2021 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Акціонерне товариство «ВТБ БАНК». В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак в матеріалах справи є клопотання від них від 05.10.2021 року, в якому просять проводити судовий розгляд без їх участі. Представники відповідачів АТ «ВТБ БАНК», Ужгородського міського відділу ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) в судове засідання повторно не з`явилися, хочу були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, відзив на позов чи заяву про відкладення судового розгляду до суду не подали. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд встановив наступні обставини та правовідносини. Встановлено, що в МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області (правонаступником якого є Ужгородський міський відділ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) перебували на виконанні виконавчі провадження з виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2009 року у справі № 2п-6664/08, яким з [PERSON] солідарно з поручителем [PERSON] стягнуто на користь ВАТ «ВТБ БАНК» 652 882,28 грн. та судові витрати у справі на суму 1730,00 грн. (ВП № 12309895, ВП № 19435153, ВП №23987165). В рамках даних виконавчих проваджень державними виконавцями було винесено постанову від 13.04.2009 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 12309895 та накладення арешту на все майно [PERSON] в межах суми звернення стягнення, постанову від 26.05.2010 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 19435153, якою накладено арешт на все майно [PERSON] у межах суми звернення стягнення та постанову від 28.01.2011 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 23987165, якою накладено арешт на все майно [PERSON] у межах суми звернення стягнення. 30.08.2011р. головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Плиска А.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП № 23987165, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с. 13). Зі змісту листа Ужгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області № 17745/14.13-11 від 11 грудня 2019 року встановлено, що на виконанні в Ужгородському районному відділі ДВС перебувало виконавче провадження ВП 29330936 з примусового виконання виконавчого листа № 2-982, виданого 07.04.2009 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «ВТБ Банк» - 654612,28 грн. Вказане виконавче провадження завершено 27.09.2013 року на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на ч|р прийняття такої постанови), про що державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Крім того судом досліджено лист начальника МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Вих. 01-54/11376 від 26.05.2015 року [PERSON] , в якому вказано про винесення 28.04.2012 року постанови про повернення виконавчого листа № 2-982 від 07.04.2009 року стягувану по ч. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Також вказано, що станом на 26.05.2015 року вказаний виконавчий лист повторно до відділу ДВС не пред`явлений. Листом від 25.08.2021 року ст. державний виконавець Дерев`янко О.В. повідомляє, що станом на вказану дату виконавчий лист № 2-982 від 07.04.2009 року повторно до відділу ДВС у м. Ужгороді не пред`являвся. Позивач акцентує увагу на тому, що з моменту повернення виконавчого листа № 2-982 від 24.11.2009 р. стягувачу ПАТ «ВТБ БАНК» пройшло вже більше 3 років, тобто минув строк пред`явлення такого виконавчого документу до виконання, тому виконавче провадження не підлягає подальшому здійсненню у зв`язку із неможливістю пред`явлення виконавчого документу до виконання. Разом з тим с залишається накладеним арешт на все майно позивача, а також продовжує діяти заборона його відчуження, що унеможливлює реалізацію права власності позивача, порушує право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Вказані обставини слугувати підставою для подання позову до суду. З`ясовуючи фактичні обставини справи судом також встановлено, що 24.12.2012 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Кредекс Фінанс" було укладено Договір про відступлення права вимоги № 241212ів, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №76 SK від 10.04.2008року, що був укладений між ВАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] , [PERSON] 17.02.2014 року між ТОВ "Кредекс Фінанс" та ТОВ Фінансова компанія "Довіра та гарантія" було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, то в тому числі і за договором №76SK від 10.04.2008 року, відповідно до якого ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" набуло прав кредитора відносно боржників [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12.02.2015 року відмолено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", заінтересовані особи - ВАТ "ВТБ Банк", [PERSON] , [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого листа 2-982. Суд апеляційної інстанції у вказаному судовому рішенні встановив, що на момент укладення Договору про відступлення права вимоги №241212 від 24.12.2012 року між ПАТ "ВТБ Банк" та TOB "Кредекс Фінанс", кредитний договір № 76 SK від 10.04.2008 року був розірваний, а отже зобов`язання, які випливали з такого договору припинились. Також суд констатував, що заявник на доведення факту переходу прав вимог від первісного кредитора за солідарним боргом [PERSON] , [PERSON] наводить договір, предметом відступлення прав вимог якого є у тому числі зобов`язання за Кредитним договором № 76 SK від 10.04.2008 р. Таким чином, між ВАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] , [PERSON] було припинено кредитне зобов`язання на підставі ст. 653 ЦКУ, але виникло грошове зобов`язання щодо повернення 652 882,28 гривень у відповідності до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, тобто на підставі судового рішення. Тобто припинене кредитне зобов`язання у зв`язку із розірванням договору судом не зникло, але виникло нове грошове зобов`язання зі сплати суми коштів, згідно рішення суду про стягнення такої суми коштів. Однак належно засвідченого правочину про відступлення прав вимоги за зобов`язанням, яке виникло із судового рішення від 29 січня 2009 року у справі № 2п-6664/08 заявником не надано. А отже, не посвідчено факту правонаступництва за таким зобов`язанням. Також суд апеляційної інстанції констатував, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про існування виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-982 на момент розгляду заяви. Положеннями п. 4 ст. 82 ЦПК України регламентовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того судом встановлено, що АТ «ВТБ БАНК» згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться в стані припинення з 20.12. 2018 року з часу внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Жодних відомостей про правонаступників АТ «ВТБ БАНК» у вказаному реєстрі не зазначено. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує наслідки завершення виконавчого провадження, разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Положеннями ст. 38 ЗУ « Про виконавче провадження»( чинній на дату винесення оскаржуваної постанови від 29.12. 2010 року) визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 50 « Про виконавче провадження» »( чинній на дату винесення оскаржуваної постанови від 30.08. 2011 року) також було унормовано, що якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. П. 4.вказано Закону визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, суд має відповідну компетенцію для розгляду справи про зняття арешту з майна, накладеного під час виконавчих процедур. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У даній конкретній справі встановлено, що виконавчий лист у виконавчому провадженні про стягнення з позивача грошових коштів повернуто стягувачу у зв`язку з не виявленням майна боржника, одночасно державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника. реалізація, якого на виконання судового рішення не була здійснена до часу повернення виконавчого листа, і не здійснена на цей час. Перебування за вказаних обставин належного позивачу майна під арештом за відсутності на виконанні у виконавчої служби будь якого виконавчого документа, порушує право позивача на користування належним йому майном, в той час як жодних дій щодо його реалізації державним виконавцем не було вчинено до часу повернення виконавчого листа стягувачу та на цей час не може бути вчинено без повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання. Жодних відомостей про те, що стягувач на час розгляду цієї справи має претензії до позивача щодо невиконання судового рішення у суду немає, натомість як вже встановлено, раніше відповідач АТ «ВТБ БАНК» згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться в стані припинення з 20.12. 2018 року з часу внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації і відомостей про правонаступників АТ «ВТБ БАНК» немає. Узагальнюючи все вищенаведене суд приходить до переконання, що вимоги позову є обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved