Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про відшкодування витрат на утримання квартири та на оплату житлово- комунальних послуг. Позов мотивує тим, що він є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] , співвласниками вищевказаної квартири є: [PERSON] , якому належить 1/3 частка та [PERSON] , якій також належить - 1/3 частка. Зазначив, що на теперішній час у вказаній квартирі зареєстровані та проживають він та його донька [PERSON] - відповідач по справі, а [PERSON] , хоча і був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 05.11.1998 по 22.02.2018, однак фактично проживав у квартирі [ADDRESS] ще з 06.09.2017. Позивач вказав, що, незважаючи на те, що [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , від несення витрат на утримання квартири, від оплати комунальних послуг вона ухиляється, жодних коштів на утримання квартири не надає, саме тому вважає, що сумарно розмір відшкодування, що підлягає стягненню з [PERSON] на його користь становить - 6 186,07 грн. - витрати, понесені на утримання квартири та сума коштів у розмірі 11 461,98 грн. - витрати на оплату житлово-комунальних послуг, а разом прохав суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 17648,05 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог, і що не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. З 'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] , що також підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.11.2007 року, а іншими власниками вищевказаної квартири є: - [PERSON] (син позивача)- 1/3 частка; - [PERSON] (донька позивача) - 1/3 частка. З`ясовано, що на теперішній час у вказаній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] - відповідач по справі. Встановлено, що [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 05.11.1998 по 22.02.2018, що також підтверджується відміткою у його паспорті, з 22.02.2018 його місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 18.03.2021 року № 02795, копія якої наявна в матеріалах справи, однак фактично в квартиру [ADDRESS] [PERSON] переїхав проживати 06.09.2017, що підтверджується довідкою від 06.04.2021 року № 06, виданою ОСББ «Шанс», наявною в матеріалах справи. Згідно ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.09.2009 по справі № 2-3021/2009 було затверджено мирову угоду, за якою [PERSON] зобов`язувалася виплатити позивачам 700 грн. в якості компенсації комунальних послуг та інших витрат на утримання квартири за період 2007-2008 року і частини 2009 року, а також у затвердженій мировій угоді був пункт, згідно з яким « [PERSON] зобов`язується у подальшому виплачувати позивачу [PERSON] до 10 числа поточного місяця 1/3 частину всіх витрат на комунальні послуги та інших витрат на утримання квартири [ADDRESS] ». В ході судового розгляду встановлено, що в добровільному порядку [PERSON] рішення суду не виконала, а в примусовому порядку виконати рішення суду від 16.09.2009 неможливо у зв`язку з відсутністю конкретних сум, що підлягають стягненню з [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості, витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, які розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток у праві власності, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна. Аналіз наведених норм права дає підстави суду зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. З матеріалів справи вбачається, що до вказаних витрат відносяться послуги з утримання майна, які в період часу з січня 2010 року по серпень 2020 року надавалися товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго», а з серпня 2020 року по теперішній час надаються ОСББ «Ростовське-Бердянськ». З оборотної відомості, засвідченої печаткою ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго» вбачається, що [PERSON] було сплачено наступні суми за надані послуги з утримання квартири: 2010 рік - 600,47 грн., 2011 рік - 599,64 грн., 2012 рік - 599,64 грн., 2013 рік - 1433,65 грн., 2014 рік - 1325,55 грн., 2015 рік - 1489,08 грн., 2016 рік - 1489,08 грн., 2017 рік - 1724,64 грн., за 2018 рік - 2810,41 грн., за 2019 рік - 2804,06 грн., за січень-серпень 2020 року - 2014 грн. З`ясовано, що з серпня 2020 року будинок [ADDRESS] замість ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго» почало обслуговувати ОСББ «Ростовське-Бердянськ», то оплата послуг з утримання квартири здійснювалася позивачем вже на користь зазначеного ОСББ. Відповідно до довідки ОСББ «Ростовське-Бердянськ» № 9 від 15.03.2021, за період з 01.08.2020 по 31.12.2020 [PERSON] за квартплату сплачена сума в розмірі 1298 грн. На підставі зазначеного стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в якості витрат, понесених на утримання квартири та сплачених на користь відповідних організацій підлягає сума у розмірі 6 062,74 грн., яка розрахована наступним чином: 16 890,22 грн. (сплачені на користь ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго») + 1298 грн. (сплачені на користь ОСББ «Ростовське-Бердянськ») = 18 188,22 грн. / 3 (співвласника). Крім того, до витрат на утримання квартири відносяться і витрати на повірку приладу обліку води. Судом встановлено, що у вересні 2020 року настав строк періодичної повірки лічильника води, у зв`язку із чим 03.09.2020 між [PERSON] та ТОВ «Сервістехнологія» було укладено договір-доручення на виконання робіт з повірки приладів обліку води, згідно з п. 1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати роботи з повірки приладів обліку холодної води, що також підтверджується копією договору-доручення із зазначенням у п. 3 договору, що загальна вартість робіт за цим договором складає 370 грн. Факт здійснення робіт за вищевказаним договором та, відповідно, здійснення оплати за ці роботи підтверджується актом виконаних робіт від 03.09.2020 року, актом обстеження водомірного вузла від 03.09.2020 року та свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 04.09.2020 року. Таким чином, за повірку приладу обліку води з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 123,33 грн.. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року N 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та відповідно до умов договору про надання таких послуг. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому пункт 6 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року N 1875-IV «Про житлово-комунальні послугии" встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Однак, оскільки співвласник [PERSON] з 06.09.2017 не проживає в спірній квартирі, відповідно комунальними послугами у квартирі [ADDRESS] він не користувався, а тому розрахунок сум комунальних послуг (водопостачання та водовідведення, електропостачання, газопостачання), що підлягають стягненню з [PERSON] розраховуються наступним чином: за період часу з 2010 року до 30.09.2017 року (часу припинення проживання [PERSON] в квартирі №18 ) витрати, понесені позивачем на оплату комунальних послуг, діляться на трьох осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; а з жовтня 2017 року по 2020 рік включно на двох осіб суми, сплачені за комунальні послуги по лічильнику (тобто вода, електроенергія та газ), ділиться на двох осіб - [PERSON] та [PERSON] , оскільки отримані останніми для власних потреб. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 08.04.2021 № 1371 за оплату електроенергії [PERSON] було сплачено наступні суми: 2010 рік - 186,86 грн., 2011 рік - 392,29 грн., 2012 рік - 354,45 грн., 2013 рік - 434,30 грн., 2014 рік - 466,20 грн., 2015 рік - 731,97 грн., 2016 рік - 1391,05 грн., 2017 рік - 1750,23 грн., за 2018 рік - 540,55 грн. На підставі зазначеного, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації за оплату електроенергії підлягає: - за період з 2010 по 2017 рр. сума у розмірі: 5707,35 грн. / 3 = 1902,45 грн., - за 2018 рік сума у розмірі: 540,55 грн. / 2 = 270,28 грн., всього 2172,73 грн. Також з довідки ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» від 22.03.2021 року № 1759 з додатком вбачається, що за оплату електроенергії [PERSON] за період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року було сплачено 1080,23 грн. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації за оплату електроенергії підлягає: 1080,23 грн. / 2 = 540,12 грн. Отже, загалом за електроенергію за період з 2010 по 2020 рік з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 2712,85 грн. Згідно довідки КП «Бердянськводоканал» БМР від 17.03.2021 з доданою оборотно-сальдовою відомістю, за оплату водопостачання та водовідведення [PERSON] було сплачено наступні суми: 2011 рік - 396,15 грн., 2012 рік - 909,14 грн., 2013 рік - 811,46 грн., 2014 рік - 896,92 грн., 2015 рік - 1423,94 грн., 2016 рік - 1875,58 грн., 2017 рік - 2473,28 грн. (з них за січень-вересень - 1889,48 грн., за жовтень-грудень - 583,80 грн.), за 2018 рік - 759,28 грн., за 2019 рік - 948,79 грн., за 2020 рік - 1718,90 грн. На підставі зазначеного, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації за оплату послуг з водопостачання та водовідведення підлягають: - за період з січня 2010 по вересень 2017 року включно сума у розмірі: 8202,67 грн. / 3 = 2734,22 грн., - за період з жовтня 2017 року 2020 рік включно сума у розмірі: 4010,77 грн. / 2 = 2005,39 грн., всього - 4739,61 грн. З квитанцій за оплату газопостачання та доставку газу вбачається, що [PERSON] було сплачено наступні суми: 2010 рік - 258,83 грн., 2011 рік - 487,65 грн., 2012 рік - 418,56 грн., 2013 рік - 507,38 грн., 2014 рік - 439,61 грн., 2015 рік - 1223,62 грн., 2016 рік - 2405,04 грн., 2017 рік - 2787,81 грн. (з них за січень-вересень - 2003,81 грн., за жовтень-грудень - 784 грн.), за 2018 рік - 748,35 грн., за 2019 рік - 1100,68 грн., за 2020 рік - 223 грн., копії яких містяться в матеріалах справи. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації за оплату послуг за газопостачання підлягають: - за період з січня 2010 по вересень 2017 року включно сума у розмірі: 7744,5 грн. / 3 = 2581,50 грн., - за період з жовтня 2017 року по 2020 рік включно сума у розмірі: 2856,03 грн. / 2 = 1428,02 грн., всього 4009,52 грн. Беручи до уваги вищезазначені розрахунки, сумарно розмір відшкодування, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 17 648, 05 грн., що складається з 6 186,07 грн. - витрат, понесених на утримання квартири та 11 461,98 грн. - витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що повністю підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Правовий статус квартири, що охоплюється поняттям житла, як об`єкта права власності внормований статтею 382 ЦК України. За змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживачем вказаних послуг відповідно до ст. 1 Закону, яка містить визначення термінів, є особа, яка є власником(співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. З наведених положень законодавства випливає, що споживачем комунальних послуг є або власник (співвласник) нерухомого майна або інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу постачання за згодою власника. Вказане означає що статус споживача розповсюджується як на власника нерухомості, так і на іншу особу, що використовує нерухомість і споживає послуги, які до цієї нерухомості постачаються. Такий висновок суду дозволяє зробити розподільний сполучник «або», вжитий у вказаній нормі закону. Наведене означає, що відповідач, як співвласник нерухомості, який не дав згоду на користування належним його житлом і споживання в цьому житлі комунальних послуг іншій особі, є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До обов`язків споживача відповідно до ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» відноситься обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведене положення законодавства в частині обов`язку власника житла сплачувати комунальні послуги узгоджується зі змістом ст. 162 ЖК України, відповідно до якої плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. У зв`язку з викладеним суд вважає, що обов`язок відповідача як учасника права власності брати участь в витратах зі сплати комунальних послуг є таким, що грунтується на законі. Поряд з обов`язком власника оплачувати комунальні послуги у встановленому законом і договором порядку існує право споживача на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги»). Проте в силу наведеного правила законодавства про житлово-комунальні послуги право споживача бути звільненим від сплати комунальних послуг зумовлено наданням документального підтвердження факту невикористання цих послуг. Як встановлено судом, з відповідними заявами до виконавців комунальних послуг, тобто суб`єктів господарювання, що надають комунальні послуги, відповідач не звертався, тому їх вартість нараховувалася відповідно до кількості осіб, що є учасниками права власності на житло і споживачами послуг в сенсі закону. З наданих позивачем фактичних даних випливає, що він оплатив отримані послуги відповідно до існуючих тарифів у повному обсязі відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Статтею 7 Закону передбачений обов`язок і споживача інформувати управителя, виконавців комунальних послуг, зокрема, про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Вказаний обов`язок, як встановлено під час з`ясування обставин справи, також не виконаний відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно до вимог договору та цивільного законодавства. Статтею 544 ЦК України передбачено право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. У зв`язку з встановленим законом обов`язком виконати зобов`язання суд дійшов висновку про грунтовність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за сплачені позивачем житлово-комунальні послуги в частці, що припадає на відповідача як учасника права спільної власності. Вирішуючи вимоги про притягнення відповідача до відповідальності, суд знаходить всі підстави для їх задоволення, оскільки у відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем в сумі 17648 грн.05 коп., тому, на думку суду, є всі підстави для покладення на відповідача цієї відповідальності та стягнення суми боргу. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно із ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунеок держави. Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні право допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в гшіузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно роз`яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", в итрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом не встановлено, законних підстав для відмови у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00 гривень, оскільки вони є документально підтвердженими, а саме: договором про надання правової допомоги, актом приймання - передачі наданих послуг № 03 від 15.06.2021, в якому наведено розрахунок вартості послуг адвоката, а також квитанцією до прибуткового касового ордеру № 42, згідно якого [PERSON] дійсно сплатив за правову допомогу по цій справі 3500грн. Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved