Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 10.01.2018 року звернулося ПАТ КБ "ПриватБанк" з позовом до [PERSON], в якому зазначено, що сторони 18.01.2011 року уклали договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та інших витрат і станом на 31.10.2017 року має заборгованість 80 426,57 грн., яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ПАТ КБ "ПриватБанк" звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони в останнє судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Відповідач надала заяву в якій просить розглянути зазначену справу без її участі, проти позовних вимог заперечила через ненадання позивачем доказів отримання нею кредитних коштів та просила в позові відмовити. Враховуючи вищевикладене, а також положення ч.3 ст.211 та ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] подала до ПАТ КБ "ПриватБанк" анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18.01.2011 року (а.с.6), де виявила бажання отримати від позивача деякі банківські послуги. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Пам'яткою клієнта" та "Тарифами банку" складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що між сторонами укладений договір від 18.01.2011 року, який по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст.634 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З наведеного положення ЦК України виходить, що обовязок позичальника повернути кредит та сплатити проценти виникає лише в разі виконання свого обовязку банківською установою надати кошти позичальникові. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 4 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Приймаючи до уваги, що відповідач не визнала факту отримання коштів за кредитом посилаючись на невчинення позивачем дій з перерахунку (надання) їй грошових коштів, ухвалою суду від 03.04.2018 року на ПАТ КБ "Приватбанк" покладено обов'язок надати відповідні докази перерахування (надання) [PERSON] кредиту у розмірі 3 600 грн. відповідно до умов укладеного договору б/н від 18.01.2011 року, оголошено перерву до 25.04.2018 року, проте доказів, які б містили інформацію про видачу кредиту, рух грошових коштів по рахунку відповідача, наявність заборгованості відповідача перед позивачем та її розмір, позивачем не надано. Відповідно до ст.ст.77-78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обовязкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом певного періоду, та є підтвердженням виконаних операцій. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є лише інформаційним документом, що підтверджує його вимоги в частині нарахованих процентів і пені та не є належним і допустимим доказом видачі кредиту, наявності заборгованості та її розміру. На підставі наданих позивачем доказів суд не може дійти до однозначного висновку чи отримувала [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного договору б/н від 18.01.2011 року у розмірі 3 600 грн., якщо так то коли саме, чи є він простроченим, чи правильно нараховані відсотки і пеня, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed