Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 23498,15 гривень заборгованості за поставлений товар, 1607,23 гривень інфляційних втрат, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 797,65 гривень та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 26.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу товарів № 685/10. Уклавши даний договір, сторони дійшли взаємної згоди, що вартість товару, який є предметом договору, становить 23498,15 гривень. Згідно з умовами договору покупець зобов'язаний прийняти товар і розрахуватися за нього протягом семи календарних днів з моменту отримання товару. 26.03.2013 року позивач передав товар покупцю, проте відповідач не сплатив обумовлену договором грошову суму, внаслідок чого, починаючи з 03.04.2013 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 23498,15 грн. Інфляційні втрати за період прострочення зобов'язання з 03.04.2013р. до 20.05.2014р. становлять 1607,23 грн., а сума 3% річних за вказаний період складає 797,65 грн. Загальна сума заборгованості складає 25903,03 гривні, які позивач просив стягнути в примусовому порядку. Заочним рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 05.09.2014 року позов ТОВ СП "Нібулон" був задоволений: з [PERSON] на користь позивача було стягнуто 26162,06 гривень. Не погодившись з ухваленим заочним рішення, відповідач, скориставшись своїм правом, у грудні 2014 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 01.04.2015 року заочне рішення від 05.09.2014р., ухвалене у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, було скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на їх користь 23498,15 гривень основного боргу за поставлений товар, 11936, 92 гривні інфляційних витрат, 1458,17 гривень- три відсотки річних та 7203,31 гривень неустойки (пені) та покласти судові витрати на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням їх збільшення та просив їх задовольнити з підстав, викладених в заяві, стягнувши з відповідача на користь позивача 44096,55 гривень заборгованості та 440,97 грн. судового збору. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу товарів № 685/10. Відповідно до п.1.1 вказаного договору ТОВ СП "НІБУЛОН" (продавець) зобов'язується передати у власність [PERSON] (покупцю) товар, а покупець зобов'язується його прийняти та оплатити відповідно до умов договору. Уклавши даний договір, сторони дійшли взаємної згоди, що вартість товару, який є предметом договору, становить 23498,15 гривень. Згідно з п.2.2 укладеного договору покупець зобов'язаний прийняти товар і розрахуватися за нього протягом семи календарних днів з моменту отримання товару. 26.03.2013 року позивач передав товар покупцю, що підтверджується підписами сторін на видатковій накладній № 128 від 26.03.2013 року. Таким чином, позивач виконав покладені на нього договором зобов'язання. Проте, відповідач не сплатив обумовлену грошову суму, чим порушив взяті на себе зобов'язання, визначені п.2.2 договору, в частині проведення оплати протягом семи днів. Внаслідок чого у відповідача перед позивачем, починаючи з 03.04.2013 року рахується заборгованість у розмірі 23 498,15 гривень. З метою позасудового врегулювання спору позивачем надсилалися листи відповідачу з пропозицією погашення заборгованості, однак такі листи поверталися з поштовою відміткою "за закінченням строку зберігання". Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначає стаття 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з тим, що справа після скасування заочного рішення була призначена до розгляду в загальному порядку, а сума заборгованості відповідачем на день розгляду справи не сплачена, позивач збільшив суму втрат від інфляції та 3% річних за період з 21.05.2014 року до 27.04.2015 року. Згідно з наведеним розрахунком інфляційні втрати за цей період становлять 10329,69 гривень, а 3% річних за вказаний період складають 660,52 гривень. Отже, інфляційні витрати за період з 03.04.2013 року до 27.04.2015 року становлять 11936, 92 гривні (1607,23 грн.+ 10329,69 грн.), а три відсотки річних від простроченої суми заборгованості за період з 03.04.2013 року до 27.04.2015 року становлять 1458,17 гривень (797,65 грн.+ 660,52 грн.) Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.551 ЦК України та п.4.2 укладеного договору сторони погодили, що за прострочення здійснення розрахунку за товар покупець зобов'язаний за вимогою продавця виплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за яким сплачується пеня. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) в обумовленому договором розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 28.04.2014р. до 27.04.2015 р. в загальній сумі 7203,31 гривень (за період з 28.04.2014р. до 16.07.2014р.- 978,55 грн.; з 17.07.2014р. до 12.11.2014р. - 1915,26 грн.; з 13.11.2014р. до 05.02.2015р.- 1532,21 грн.; з 06.02.2015р. до 03.03.2015р.- 652,80 грн.; з 04.03.2015р. до 27.04.2015р.- 2124,49 грн.). З огляду на вищевикладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений останнім при подачі позову судовий збір у розмірі 440,97 гривень.

Outcome: approved