Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить, визнати недійсним договір іпотеки №DNKOGA0000000091 від 09.09.2008 року - квартири [NUMBER], загальною площею 99,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], визнати проведені 05 березня 2012 року на виконання судового рішення за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-9053/10 прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки квартири [NUMBER], загальною площею 99,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], що проведені з порушенням вимог закону, визнати недійсним протокол філії «Кей стоун Дніпропетровськ» ТОВ «Кей Стоун» №DN1231224-3558-01 від 05 березня 2012 року з проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири [NUMBER], загальною площею 99,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], визнати незаконним акт державного виконавця про проведення аукціону з реалізації арештованого нерухомого майна від 20 квітня 2012р., затверджений в.о. начальника Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] про реалізацію нерухомого майна - квартири [NUMBER], загальною площею 99,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке придбане ТОВ «Ключове рішення» в особі директора [PERSON], визнати незаконним і скасувати свідоцтво, видане ТОВ «Ключове рішення» Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 19.07.2012 року, про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, [NUMBER], реєстр [NUMBER], яке було зареєстровано 11.02.2014 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасувати державну реєстрацію свідоцтва від 19.07.2012 року про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, [NUMBER], реєстр [NUMBER], яке було зареєстровано 11.02.2014 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер:[NUMBER]), визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [NUMBER], загальною площею 49,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 28.10.2015 року, [NUMBER], реєстровий номер [NUMBER], укладений між ТОВ «Ключове рішення» та [PERSON], скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири [NUMBER], загальною площею 49,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 28.10.2015 року, [NUMBER], реєстровий номер [NUMBER], який було зареєстровано 28.10.2015 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер:[NUMBER]), мотивуючи тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2010 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1257559,98 грн. На виконання цього рішення 01.06.2011 року постановою державного виконавця Самарського районного відділу державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1257599,98 грн. та накладено арешт на все нерухоме майно останньої, зокрема квартиру [NUMBER], загальною площею 99,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до заявки про реалізацію арештованого майна на 25.01.2012 року були призначені прилюдні торги з продажу вищезазначеної квартири. 27.01.2012 року у зв'язку з тим, що прилюдні торги, призначені на 25.01.2012р. не відбулися у зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців, державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ було складено акт про переоцінку майна на 25% відсотків та визначено нову ціну 264625,50 грн. 05 березня 2012 року було складено протокол про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна предмета іпотеки, згідно якого переможцем торгів було визнано єдиного зареєстрованого покупця: ТОВ «Ключове рішення» в особі директора [PERSON], який придбав майно за стартовою ціною реалізації нерухомого майна у розмірі 264625,50 грн. 20.04.2012 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ було складено акт про проведення аукціону з реалізації арештованого нерухомого майна на підтвердження внесення у повному обсязі переможцем торгів ТОВ «Ключове рішення» в особі директора [PERSON] суми у розмірі 264625,50 грн. 19.07.2012року приватним нотаріусом було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Вважає, що такі торги слід визнати такими, що не відбулися, оскільки вони були проведені після спливу 30 днів з дня уцінки, за наявності тільки одного покупця та не було пропозицій ціни вище стартової. До того ж не було розміщено жодної публікації про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації. Предмет іпотеки, що був виставлений на продаж на прилюдних торгах належав частково на праві приватної власності його дружині [PERSON] та йому. Однак не зважаючи на те, що він є боржником по рішенню Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2010 року, та є співвласником предмета іпотеки, що був виставлений на продаж на прилюдних торгах, його ніхто не повідомив, що буде відбуватися примусова реалізація майна. При проведенні прилюдних торгів фактично було відчужене належне йому майно без його відома, без його на то згоди, без його участі та без дозволу органу опіки та піклування, хоча на той момент в квартирі проживала та була зареєстрована його малолітня дитина - [PERSON], [INFO] До того ж договір іпотеки за яким передавалась спірна квартира також був укладений без згоди органу опіки та піклування. До того ж державний виконавець у спірних правовідносинах самовільно змінив спосіб виконання виконавчого документа та здійснив стягнення на передане в іпотеку майно. Таким чином, так як майно вибуло з його володіння всупереч його волі, право власності у ТОВ «Ключове рішення» виникло за умови наведених вище числених порушень діючого законодавства, то ні ТОВ «Ключове рішення» ні [PERSON] не можуть вважатися добросовісними набувачами у яких не можливо витребувати майно. Як на момент проведення прилюдних торгів, так і на момент укладення договору купівлі-продажу між ТОВ «Ключове рішення» та [PERSON] іпотека на квартиру припинена не була, не було відповідно й державної реєстрації припинення іпотеки, тобто останні стали іпотекодавцями перед банком та за таких самих умов несуть всі обов'язки за договором іпотеки у тому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки. Враховуючи викладене, вважав свої вимоги обгрунтованими. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник ТОВ «Ключове рішення» в судовому засіданні позов не визнав та зокрема зазначив, що при проведенні виконавчих дій було дотримано вимоги ст. 43 Закону України «Про іпотеку» та проведено оцінку реалізованої з торгів квартири у відповідності до вимог законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність. Також в матеріалах виконавчого провадження містяться повідомлення про публікацію проведення торгів в двох газетах. Ті ствердження , що при умові спливу 30-денного строку, торги повинні були бути такими, що не відбулися не є вірними, адже у п.4.6 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна чітко зазначено, що повторні прилюдні торги проводяться не раніше ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів. До того ж закон дозволяє проведення прилюдних торгів за умови присутності лише одного покупця та за початковою ціною. Також просив суд застосувати строки позовної давності. Представники ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позов не визнав з аналогічних вищевикладених підстав та просив суд застосувати строк позовної давності. Представники [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з аналогічних вищевикладених підстав та просив суд застосувати строк позовної давності. Представник Самарського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції в судовому засіданні позов не визнав та зокрема зазначив, що позивачу було відомо про проведення прилюдних торгів, оскільки спірне нерухоме майно спочатку було арештовано, потім на місці описане. До того ж дружина позивача, яка була стороною виконавчого провадження була присутньою при проведенні прилюдних торгів. Та право власності на реалізоване нерухоме майно на прилюдних торгах було зареєстровано тільки за дружиною позивача. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та надала заяву в якій зазначила, що позов не визнає, оскільки не є належним відповідачем. Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності. Відповідачі [PERSON], Філія "Кей Стоун Дніпропетровськ" Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Стоун" в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради підстав вважати позов обґрунтованим не вбачала, оскільки немає ніяких відомостей, що дитина на момент укладання договору іпотеки та прилюдних торгів проживала у спірній квартирі. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб (а.с.150 т.1). За час шлюбу [PERSON] придбала 4/5 частки квартири квартири [NUMBER], загальною площею 99,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором частки квартири від 30.08.2004 року (а.с.116 т.1). 09.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNK0GA0000000091, на виконання якого остання отримала від банку грошові кошти в розмірі 98 000 доларів США (а.с.128-133). Того ж дня в забезпечення виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №DNK0GA0000000091/1 (а.с.119-120). 09 вересня 2009 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором кредиту №DNK0GA0000000091 від 09.09.2008 року було укладено іпотечний договір №DNK0GA0000000091, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за [NUMBER], згідно умов якого [PERSON] в іпотеку банку передала нерухоме майно, а саме: квартиру [NUMBER], загальною площею 99,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належать [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської ради народних депутатів 23.12.1993 року згідно з розпорядженням №С-471 від 23.12.1993 року, зареєстрованого Дніпропетровським МБТІ у реєстровій книзі №3п-64;договору купівлі-продажу частки квартири /[NUMBER]/ від 13.08.2004р. (а.с.121-127) Позивач звертаючись з дійсним позовом просив визнати вищезазначений договір іпотеки недійсним, мотивуючи тим, що за цим договором без його згоди передане нерухоме майно, яке є спільним майном подружжя, його та його дружини [PERSON] Також на укладання цього договору не було дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» або статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (стаття 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору, з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27 січня 2016 року № 6-1055цс15 та від 06 квітня 2016 року № 6-589цс16 за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 150). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Позивач [PERSON] з 01.08.1994 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19 т.2) . Відповідач [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] тільки з 25 вересня 2008 року, тобто вже після укладання іпотечного договору (а.с. 105 т.1). Таким чином, враховуючи, що малолітній не був власником чи співвласником іпотечного майна, він та його батьки на момент укладання договору іпотеки не були зареєстровані в іпотечному майні - [ADDRESS] та позивачем в розумінні ст. 57-60 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів того, що це було їх місцем фактичного проживання , то суд вважає, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки не потрібна була згода органу опіки та піклування. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спірний договір іпотеки не порушує прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] Як вже зазначалося судом, за змістом ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Це ж випливає і з положень частини другої статті 369 ЦК України та частини третьої статті 65 СК України, на підставі яких для укладення одним із подружжя договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, згода другого з подружжя має бути нотаріально посвідчена. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.182 т.1) [PERSON] надав свою згоду на укладення його дружиною [PERSON] договору іпотеки квартири [ADDRESS], яка була придбана ними у зареєстрованому шлюбі та у зв'язку з чим, не заперечує проти укладання та підписання нею договору іпотеки. Тобто, в передбчаений законом спосіб, останній надав згоду на передання його дружиною їх спільного майна в іпотеку. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку,що позовні вимоги щодо визнання іпотечного договору недійсним, є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Що стосується позову в іншій частині, то судом встановлено таке. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNK0GA0000000091 від 09.09.2008 року - 1257559,98 грн.(а.с.12-15 т.1). 01.08.2011 року державний виконавець Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Таранін В.В. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання вищезазначеного судового рішення. 01.06.2011 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тараніним В.В., в ході здійснення виконавчих дій було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна, що належить боржнику [PERSON] Відповідно до акту опису й арешту від 25.06.2011 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тараніним В.В. описано та накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить боржнику [PERSON] та згідно іпотечного договору від 09.08.2008 року перебуває у заставі стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 5-7). Зазначене майно на підставі постанови державного виконавця від 18.08.2011 року, було оцінено експертом в розмірі 352834,00 грн. Згідно договору № DNІ231224 від 23.12.2011 року уповноваженим органом щодо реалізації квартири [ADDRESS] є Філія «Кей Стоун Дніпропетровськ» ТОВ «Кей Стоун». Судом встановлено, що прилюдні торги по реалізації арештованого майна боржника [PERSON], які були призначені на 25.01.2012 року, не відбулися та в подальшому були призначені на 05.03.2012 року, про що були розміщені відповідні повідомлення на офіційному сайті міністерства юстиції України та здійсненні публікації оголошень про проведення прилюдних торгів в газетах «Народная Правда», «Лица». У зв'язку з наведеною обставиною 27.01.2012 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тараніним В.В. проведено переоцінку арештованого майна та встановлено стартову ціну спірної квартири на нових прилюдних торгах в розмірі - 264625,50 грн. 05.03.2012 року за наслідками проведених прилюдних торгів щодо продажу вищезазначеного нерухомого майна згідно протоколу № DNІ231224-3558-01 єдиний учасник аукціону ТОВ «Ключове рішення» в особі директора [PERSON] став його переможцем. 20.04.2012 року державним виконавцем Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тараніним В.В. був складений акт про проведення аукціону з реалізації арештованого майна, яке належить [PERSON] 19.07.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було видано ТОВ «Ключове рішення» свідоцтво на квартиру [NUMBER],143 в будинку [ADDRESS] (а.с.153 т.1). 28.10.2015 року між ТОВ "Ключове рішення" та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [NUMBER] в будинку [ADDRESS] (а.с.155-158 т.1) Як встановлено судом відчуження нерухомого майна відбулося на умовах та порядку виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню, які визначені Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 02.11.1999р. за №745/4038. Відчуження майна з прилюдних торгів належить до правочинів купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним у судовому порядку з підстав, установлених частиною першою статті 215 ЦК України. Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, положення Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості. Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Положення цього Закону дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». З огляду на зазначене у справі, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою можна провести торги за наявності одного учасника. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2016 року № 6-103цс16 за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). З огляду на положення Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» під час реалізації предмета іпотеки у визначеному Тимчасовим положенням порядку згода органу опіки та піклування на таке відчуження не передбачена. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що немає підстав для визнання прилюдних торгів такими, що проведені з порушенням вимог закону. У зв'язку з чим, немає і підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині позову. До того ж, дійсний позов в частині вимог до нотаріусів не підлягає задоволенню, оскільки за дійсних спірних правовідносин вони не є належними відповідачами. Прийшовши до такого висновку, судом були враховані і інші доводи позивача з приводу яких, суд зазначає наступне. Доводи позивача, що не було публікацій в засобах масової інформації про проведення прилюдних торгів спростовуються вище встановленими обставинами справи, які ґрунтуються на письмових доказах, що містяться в матеріалах справи. Ті доводи, що торги відбулися після спливу тридцяти днів з дня уцінки майна, судом до уваги не приймаються, оскільки вони грунтуються на Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 15.07.99 №42/5, який регулює реалізацію арештованого майна, за винятком нерухомого майна (п.1.1). Тоді, як діючим на той час Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 02.11.1999р. за №745/4038 було передбачено, що повторні прилюдні торги проводяться не раніше ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів (п.4.6). Таким чином, враховуючи, що перші торги були призначені на 25.01.2012 року, а повторні на 05.03.2012 року, то можно дійти висновку, що передбачений законом строк виконавчою службою був дотриманий. Інші доводи позивача, що при проведенні прилюдних торгів фактично було відчужене належне йому майно без його відома, не можна визнати обґрунтованими, оскільки відповідно до нотаріально посвідченого договору іпотеки, укладеного між [PERSON] і банком 09.09.2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, спірна квартира є предметом іпотеки. Частина зазначеної квартири, яка є предметом іпотеки, була придбана [PERSON] під час шлюбу з [PERSON], у зв'язку з чим останній відповідно до вимог ст.578 ЦК України дав нотаріально засвідчену згоду на укладення [PERSON] договору іпотеки , а також уклав з банком договір поруки (а.с.14-15). Таким чином, позивач будучи стороною всіх перелічених правочинів був ознайомлений з їх ризиками та наслідками,зокрема, що у випадку неналежного виконання грошових зобов'язань за кредитним договором банк зможе у будь-який час задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки. До того ж, кошти з реалізації іпотечного майна пішли в рахунок сплати боргу за виконавчим провадженням, де він та його дружина [PERSON] є солідарними боржниками. Ті доводи, що на момент проведення прилюдних торгів,так і на момент укладання договору купівлі-продажу між ТОВ «Ключове рішення» та [PERSON] не була припинена іпотека на квартиру [ADDRESS], не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та і у випадку їх підтвердження ніяким чином не впливали б на результати проведення прилюдних торгів чи на укладання спірного договору купівлі-продажу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, то і не потребує вирішенню клопотання представників відповідачів про застосування строків позовної давності.

Outcome: dismissed