Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 14 серпня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Посилався на те, що відповідач [PERSON] є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY та при проведенні операцій в квітні 2014 року без наявної на те правової підстави набув грошові кошти ПАТ КБ «Приватбанк» в загальній сумі 50835 грн. В поданій до суду позовній заяві просив суд стягнути з відповідача [PERSON] 50835 грн. як безпідставно набутих коштів, 11170,68 грн. відсотків за користування та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання 22 березня 2016 року не зявився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглядати справу без участі представника. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував. Посилався на те, що відповідач [PERSON] не є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY, не реєструвався в системі LIQPAY, а номер мобільного телефону +380984720215 не є його номером телефону. Також вважає, що позивачем не доведено обставину наявності змін в інтерфейсі LIQPAY та системного збою. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому ст. 634 ЦК України за угодою користувача запропонував необмеженому колу фізичних осіб можливість отримання послуг по переказу грошових коштів з використанням web-інтерфейсу LIQPAY. Також встановлено, що відповідач [PERSON] приєднався до запропонованої угоди шляхом реєстрації в web-інтерфейсі LIQPAY, тим самим та повністю погодився з усіма умовами угоди користувача (договору приєднання) про використання web-інтерфейсу LIQPAY. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За ч. 2, 3 цієї статті, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За нормами ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ст. 1214 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Встановлено, що відповідач [PERSON], будучи користувачем послуги web-інтерфейсу ІiqРay, що надається ПАТ «КБ «ПриватБанк» з переказу грошових коштів, в період з 09 квітня 2014 року по 11 квітня 2014 року ініціював та отримав виконання від позивача доручень з перерахування грошових коштів на загальну суму 112470 грн., в той час, коли рахунок було поповлено лише на суму 61635 грн. Сума коштів, в розмірі 50835 грн. є сумою, яка не була забезпечена залишком коштів на рахунку, перерахування такої суми було ініційовано відповідачем та отримано відповідні послуги від позивача понад суму, що малася на рахунку. Дослідженими в справі доказами також встановлено, що ініціювання та відповідно отримання виконання від позивача доручень з перерахування грошових коштів з надмірним використанням суми 50835 грн. стало можливим у звязку зі здійсненням позивачем заміни старого інтерфейсу на новий із доповненням його функціонального наповнення та зміною технологічної обробки платежів. При цьому відповідач [PERSON], виявивши вразливість нового web-інтерфейсу ІiqРay, використав можливість здійснювати переказ грошових коштів як в старому, так і в новому web-інтерфейсах ІiqРay. На підставі викладеного, оскільки в період з 09 квітня 2014 року по 11 квітня 2014 року відповідачем [PERSON] було здійснено операції в старому та новому web-інтерфейс LIQPAY, які дали змогу здійснити перекази коштів на 50835 грн. більше за суму наявних коштів на рахунку, вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню в порядку, визначеному ст. ст. 1212-1214 ЦК України. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 50835 грн. як безпідставно набуті, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Твердження представника відповідача в судовому засіданні про те, що відповідач [PERSON] не є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав. Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу є держателем електронного платіжного засобу. Електронним платіжним засобом є платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Користувач платіжної системи - юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи. Щоб стати учасником і користуватися послугами платіжної системи потрібно пройти процес реєстрації й відкрити в ній електронний рахунок у вигляді електронного гаманця. Електронний гаманець зберігає інформацію про суму коштів на рахунку користувача в платіжній системі. LiqРay це в свою чергу відкритий web-інтерфейс для введення реквізитів платежу в мережі інтернет та ініціювання переказу грошових коштів (електронна платіжна система). При цьому згідно з угодою користувача (а.с. 7-9) для того, щоб зареєструватися в LiqРay необхідно заповнити персональну інформацію, в тому числі ввести номер мобільного телефону в міжнародному форматі. Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач [PERSON] був зареєстрований в системі LiqРay із використанням номеру мобільного телефону +380984720215. При цьому відповідач [PERSON] не тільки був зареєстрований як користувач в системі LiqРay, а й неодноразово ініціював та отримував виконання від позивача, як банківської установи, операцій з перерахування грошових коштів. В той же час для здійснення таких операцій користувач системи має в обов'язковому порядку заповнити персональну інформацію. Крім прізвища, ім'я, по батькові, адреси, email, ще і вказати рахунок чи карту у ПриватБанку чи іншому банку України. Оскільки відповідач [PERSON] не тільки пройшов процес реєстрації та став користувачем даної платіжної системи, а й пройшов процес ідентифікації та в подальшому неодноразово здійснював вхід до web-інтерфейсу LIQPAY, тобто, проходив процедуру авторизації та отримував дозвіл на проведення операції з використанням спеціального платіжного засобу, відповідні персональні дані відповідача [PERSON] були зазначені, тому твердження його про те, що не є користувачем системи судом оцінюється критично. При цьому виходячи з особливостей функціонування платіжного пристрою web-інтерфейсу LiqРay, єдиною законною підставою для здійснення вказаних переказів з ініціативи відповідача як користувача системи має бути сформований [PERSON] та направлений позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунковий документ (платіжне доручення), в якому мають бути зазначені всі необхідні реквізити платежу, що містяться у затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N22 Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті формі. Надмірне використання грошових коштів в сумі 50835 грн. стало можливим у звязку з ініціюванням переказу грошових коштів саме відповідачем [PERSON] після перевірки його персональних даних (верифікації) як клієнта угоди. При цьому згідно з умовами п. 6.3. угоди користувача банк не несе відповідальність за збитки клієнта, вчинені в результаті неправомірних дій третіх осіб, в тому числі повязаних з втратою сім-карти з номером мобільного телефону, який є підтвердженням Верифікації. Посилання відповідача в поданих до суду письмових запереченнях на те, що не використовував номер мобільного телефону +380984720215 не заслуговує на увагу, оскільки система LiqРay хоча і є системою, яка привязана до мобільного телефону, але проведення клієнтом операцій в системі можливо виключно після ідентифікації клієнта. Посилання відповідача на надання банком неправдивих відомостей в наданих до суду виписках по рахунках не підтверджується жодними доказами. Також не заслуговують на увагу посилання на те, що позивач не довів ту обставину, що є власником LIQРАY. З угоди користувача вбачається, що саме ПАТ КБ «ПриватБанк» є оператором унікального web-інтерфейсу liqрау. В п. 2.1. угоди користувача, (умови якої повно та безумовно, без будь-яких застережень та/чи обмежень прийняв відповідач [PERSON], приєднавшись до запропонованої угоди шляхом реєстрації в web -інтерфейсі liqрау) передбачено, що web -інтерфейс liqрау - це торгова марка Банку, унікальний Веб-інтерфейс для введення платіжних реквізитів в мережі Інтернет ініціювання переказу грошових коштів. Таким чином належність ПАТ КБ "ПриватБанк" до торгової марки LIQРАY, web -інтерфейсу liqрау, програмного забезпечення чи програми в цілому не є предметом спору і тому не потребує доказуванню, а встановлення факту про належність ПАТ КБ "ПриватБанк" до торгової марки LIQРАY, web-інтерфейсу liqрау, програмного забезпечення чи програми в цілому регулюється Законом України "Про авторське право та суміжні права", ст.ст 418-422 ЦК України. Посилання представника відповідача на недоведеність позивачем факту зміни старого інтерфейсу на новий не може бути прийняте до уваги. Відповідач [PERSON], будучи користувачем системи та ініціюючи виконання доручень з перерахування грошових коштів свідомо використовував одночасно старий та новий web-інтерфейс ІiqРay, незважаючи на наявність повідомлення про його заміну. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування безпідставно набутими грошовими коштами суд виходить з наступного. Звертаючись з вимогами про стягнення розміру процентів за користування грошовими коштами, позивач посилається на нормами ст. 536 ЦК України в сукупності з нормами Закону України «Про Національний банк України» в частині вимог щодо облікової ставки НБУ як одного із монетарних інструментів, за допомогою якого Нацбанк України встановлює орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За обставин, на які посилається позивач на обґрунтування позовних вимог, договором, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування грошима не передбачено. В поданій до суду позовній заяві позивач посилається виключно на норми ст. 1 Закону України «Про Національний банк України», згідно з якою облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України встановлено нормами ст. 1048 ЦК України за договором позики. Разом з тим, враховуючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування в даному випадку по аналогії закону розміру процентів, визначеного ст. 1048 ЦК України, оскільки правовідносини сторін виникли з угоди користувача, які не є подібними за змістом з правовідносинами позики. Тому суд не вбачає правових підстав для застосування для врегулювання спірних відносин сторін аналогії закону за ч. 1 ст. 8 ЦК України та ст. 1048 ЦК України, оскільки правовідносини між сторонами по справі і позика є різними за своєю правовою природою. Згідно імперативних приписів ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідач не може бути примушений до дій щодо сплати процентів за користування належними позивачу коштами в силу невизначеності законом та угодою користувача розміру процентів. Тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення суми процентів за обліковою ставкою НБУ в розмірі 11170,68 грн., в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає до стягнення 508,35 грн. понесених позивачем судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial