Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 168567,24 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ЕНЕРГОБАНК» та відповідачем укладений договір № 00-038205-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA (далі - кредитний договір/договір). 10 липня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору кредиту. У відповідності до п. 2.1.1 договору кредиту передбачено - «Банк відкриває Держателю Картковий рахунок № 26252511753601 в гривнях та випускає кредитну картку типу Visa Platinum, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням Кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки. Відповідно до п. 2.1.2 договору, банк надає відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається в межах кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених цим договором, а відповідач зобовязується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені цим договором. Згідно додаткової угоди №1, що є невідємною частиною до договору та п. 2.1.3 договору, розмір кредитного ліміту складає 20 000 грн.. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою відповідача або за рішенням банку, а також в інших випадках, передбачених цим договором. У відповідності до п. 3.3.1., 3.3.6. договору, відповідач зобовязався вчасно та в повному обсязі погашати банку суму боргових зобовязань, але не менше суми мінімального платежу з урахуванням вимог п. 5.4.1. цього договору та повністю погасити боргові зобовязання при скасуванні банком кредитного ліміту. Пунктом 5.1. договору передбачено, що за користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому тарифами. Проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений п. 2.6. цього договору. Банк списує нараховані проценти та комісії з карткового рахунку. Згідно із п. 5.4. договору кредиту, відповідач зобовязаний не пізніше останнього банківського дня строку дії платіжного періоду та за умови, що сума мінімального платежу перевищує розмір пільгової частини мінімального платежу, а також інших випадках, передбачених Правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якої визначається у Звіті-Рахунку». Відповідно до пункту 5.7. договору, проценти на залишок коштів на картковому рахунку нараховуються згідно тарифів банку. У відповідності до тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA» позичальнику було встановлено: відсоткова ставка 35% річних. Відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач просить стягнути на користь ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» заборгованість в розмірі 168567,24 грн., з яких: заборгованість за кредитом 27738,01 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості 77059,01 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості 19856,16 грн.; заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт - 15621,01 грн.,заборгованість за нарахованими процентами 23328,05 грн., заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості-4965,00 грн. Оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти, тому ПАТ КБ "ПриватБанк" змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак звернувся до суду із відповідним клопотанням згідно якого просив справу розглянути за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання в якому просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог відносно відповідача [PERSON] зазначивши, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом . Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд приходить до наступного Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07 лютого 2014 року «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пункт 31 постанови від 30 березня 2012 року викладено у такій редакції: «31. При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Згідно ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Судом встановлено, що сторони по справі уклали договір від 05.07.2013 року, за яким відповідач отримав кредит у сумі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взятих на себе за кредитним договором № 00-038205-01 від 05.07.2013року зобов'язань [PERSON] не виконувала, а тому виникла прострочена заборгованість. Станом на 28.06.2017 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 00-038205-01 від 05.07.2013року становить 168567,24грн., У результаті невиконання зобовязань відповідачу позивач направив повідомлення-вимогу № 687/10/7 від 28.03.2014 року, в якій зазначив, що станом на 27.03.2014 року у відповідача наявна прострочена заборгованість на суму 1000,67 грн.(33). Пізніше позивач надіслав відповідачу вимогу № 1027/10/9від 20.05.2014 року та повідомив,що відповідачу некобхідно до 05.07.2014 року звернутись до позивача та погасити заборгованість, та зазначив, що після 05.07.2014 року дія кредитного договору в частині надання коштів за кредитною лінією буде припинена.( а.с.35) Відповідно до пункту 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, (лист Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10- 70/0/4-13). Згідно із ст., ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст., ст. 259, 260 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.,ст. 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вирішуючи даний спір, суд приходить до висновку, що позивач про порушення своїх прав та умов вказаного кредитного договору знав ще 05.07.2014 року, однак звернувся до суду із відповідним позовом лише 01.09.2017 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, що підтверджується відміткою відділення поштового звязку ДП « УКРПОШТА», де на конверті зазначена дата відправки позовної заяви 29.08.2017 ( а.с.45) У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, котрі повертаються згідно договору щомісячними періодичними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу; а згідно із ст. 266 ЦК України із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплива і до додаткової вимоги (неустойки, тощо). Пеня та відсотки підлягають стягненню в межах строку позовної давності. Обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або збільшення позовної давності у матеріалах справи відсутні, тому трирічний строк позовної давності закінчився мінімум 06.07.2017року. За таких обставин, суд має врахувати позицію відповідача, вважаючи обґрунтованою, а саме, що позивач пропустив строк звернення до суду, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed