Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] . Позов аргументує тим, що після померлого відкрилася спадщина, у тому числі на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Він як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину, подаши у встановлений законом строк приватному нотаріусу Ніжинського міського нотаріального округу Кузьменко О.В. заяву про прийняття спадщини, а його сестра [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини. Постановою приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Кузьменка О.В. від 12 січня 2018 року він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки при здійсненні перевірки наявності виданого за життя [PERSON] заповіту за даними Спадкового реєстру встановлено, що 20.01.1982 Торезькою (на теперішній час м. Чистякове) державною нотаріальною конторою Донецької області за №250 та 24.11.1998 Новодар`ївською селищною радою м. Ровеньки Луганської області за №270 було посвідчено заповіти [PERSON] . Дані, що дозволяють здійснити ідентифікацію особи [PERSON] в Спадковому реєстрі відсутні. Крім цього, приватний нотаріус зазначив, що документи Чистяківської державної нотаріальної контори та Луганського обласного державного нотаріального архіву перебувають на непідконтрольній території, тому неможливо ідентифікувати заповідача [PERSON] по вищевказаним заповітам. Зазначає, що померлий [INFO] батько [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Родичів на території Луганської області у них немає і батько не міг перебувати на території Луганської області 20.01.1982 та 24.11.1998 для складання заповіту. Крім нього та його сестри [PERSON] інших дітей у батька не було. Крім нього ніхто заяву про прийняття спадщини не подавав. У 1981 році батько закінчив Київський інститут інженерів цивільної авіації, а з березня 1982 року працював в Тюменській області. У 1998 році він працював у НВП «Метекол» в м. Ніжині, що підтверджується трудовою книжкою. Вважає, що така ситуація виникла у зв`язку з значним поширенням прізвища [PERSON] на території України. Ухвалою від 02 червня 2021 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом на 13.07.2021. Представник позивача - адвокат Гринь Л.В. надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позову. Представник відповідача - Ніжинської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. Залучена до участі в справі ухвалою суду від 13 липня 2021 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутність заперечень щодо позовний вимог [PERSON] , зазначивши, що померлий її колишній чоловік, у якого жодних родичів, ні в Донецькій, ні в Луганській областях, немає, а її дочка відмовилася від спадщини на користь позивача. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. [INFO] помер [PERSON] , про що Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зроблено відповідний актовий запис за № 42, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7 на звороті). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 вересня 2001 року, виданого органом приватизації при виконавчому комітеті Ніжинської міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - в рівних частках кожному. Квартира приватизована згідно із Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" (а.с. 13 на звороті). Згідно із довідкою комунального підприємства "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 23.11.2017 № 03381 зазначена квартира станом на 31.12.2012 зареєстрована на праві особистої власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с. 113 на звороті). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №1/2017, яка надійшла від приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Кузьменка О.В. на запит суду, після померлого [INFO] [PERSON] заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] , а [PERSON] подала заяву про відмову від належної їй частки спадщини. У матеріалах справи міститься постанова приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Кузьменка О.В. від 12 січня 2018 року, якою позивачу - [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спадкового житла, оскільки при здійсненні перевірки наявності виданого за життя [PERSON] заповіту за даними Спадкового реєстру встановлено, що 20.01.1982 Торезькою (на теперішній час м. Чистякове) державною нотаріальною конторою Донецької області за №250 та 24.11.1998 Новодар`ївською селищною радою м. Ровеньки Луганської області за №270 було посвідчено заповіти [PERSON] . Дані, що дозволяють здійснити ідентифікацію особи [PERSON] в Спадковому реєстрі відсутні. Документи Чистяківської державної нотаріальної контори та Луганського обласного державного нотаріального архіву перебувають на непідконтрольній території, тому неможливо ідентифікувати заповідача [PERSON] по вищевказаним заповітам (а.с.51-52). Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню та слід визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] .

Outcome: approved