Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес») звернулось до суду з вищевказаним позовом зазнаючи, що 21 лютого 2013 року між ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» та [PERSON] укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії [NUMBER]. Під час дії договору [INFO] року о 18.30 в селі Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області, відповідач, керуючи забезпеченим автомобілем Kia Rio (р.н. [NUMBER]), здійснила наїзд на пішохода [PERSON], яка від отриманих травм померла. Ці обставини підтверджуються полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року № 22-ц/784/1651/15, яке на сьогодні є чинним. Відповідачка після ДТП самовільно залишила місце пригоди, чим порушила приписи підпунктів а), б), д), е) пункту 2.10 Правил дорожнього руху (затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306). Зазначені норми матеріального права передбачають, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди. Обставини на підтвердження винних дій відповідачки, які полягають у самовільному залишенні місця пригоди, підтверджуються постановою Центрально-Міського районного суду від 10 липня 2013 року у справі № 216/4365/13-п щодо притягнення Відповідача до адміністративної відповідальності. Розмір матеріальної шкоди підтверджено рішенням суду апеляційної інстанції та дорівнює 6087 грн.. 10 коп. Вказана сума страхового відшкодування була сплачена на рахунок спадкоємиці згиблого пішохода. Оскільки Відповідач брала участь в якості третьої особи в справі № 22-ц/784/1651/15, а також враховуючи ту обставину, що відносно неї є чинна постанова у справі про адміністративне правопорушення, - позивач вважає доведеними факт завдання шкоди, розмір майнової шкоди та обставини про самовільне залишення місця пригоди. Згідно із приписами підпункту в) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик, після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу (у спірному випадку Відповідача), який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі. За таких обставин позивач вважає регресні вимоги до відповідачки про стягнення страхового відшкодування за страховим випадком [INFO] року в сумі 6087 грн. 10 коп. правомірними. У зв'язку з вищевикладеним, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» страхове відшкодування в порядку регресу у сумі - 6087 грн.. 10 коп., судовий збір в сумі - 1218 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в своєму позові просив розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомила. У зв'язку з цим, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно полісу № АЕ/2346808 від 21.02.2013 (а.с. 4), між ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» та [PERSON] укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 28.02.2013 року о 18 годині 30 хвилин водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] в с. Нечаяне Миколаївської області, стала учасником ДТП, але після ДТП, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2013 року залишила місце пригоди, не вжила заходів для збереження слідів пригоди, чим порушила п.2.10 «а», «б», «д», «е» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.07.2013 у справі №216/4365/13-п (а.с. 9), яка набрала законної сили 22 липня 2014, провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпроАП, на підставі ч. 4 ст. 38 КУпроАП - закрито, в зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Проте, згідно з тексту вказаної постанови вбачається, що: «..суд вважає [PERSON] винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпроАП». Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року (а.с. 5-8), позов [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про відшкодування шкоди задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь [PERSON] 6 087 грн. 10 коп. майнової шкоди та судовий збір на користь держави в сумі 94 грн. 27 коп.. При цьому, [PERSON] є донькою [PERSON], яка загинула внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась [INFO] року та на намагання врятувати життя матері та її поховання витратила 141 347 грн. 10 коп. і на встановлення надгробного пам'ятника 12 108 грн.. Внаслідок вказаного рішення за заявою від 09.09.2013 було складено Страховий Акт № 49306/1 та виплачено суму страхового відшкодування в сумі 6 087,10 грн.. Як вбачається з листа ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» № Ж15-651 від 20.10.2015 (а.с. 11) [PERSON] направлявся лист про необхідність відшкодування завдану шкоду в порядку регресу в сумі 6087,10 грн., проте був проігнорований відповідачкою. Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із приписами підпункту в) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик, після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року (а.с. 5-8) вбачається, що висновок про те, що в даному випадку мала місце «непереборна сила», внаслідок чого й заподіяно шкоду є помилковим. А також, володілець транспортного засобу повинен відповідати за шкоду (майнову), заподіяну життю іншій особі. Оскільки відсутність його вини у дорожньо-транспортній пригоді (порушенні правил дорожнього руху) правового значення не мають. Акти кримінального провадження, зокрема постанова слідчого про закриття кримінального провадження, не звільняють володільця джерела підвищеної відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, та виплатило [PERSON] грошові кошти в розмірі 6087,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17761 від 18.09.2015 (а.с. 12). Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» виникло право зворотньої вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає 6087,10 грн.. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 6087,10 грн. перейшло право вимоги, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого при подачі позову, судового збору в розмірі 1 218 грн., що платіжним дорученням № 19492 від 19.11.2015р. (а.с. 1), оскільки це мінімальний розмір судового збору за майновими вимогами для юридичних осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved