Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітніх дітей-[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з посиланням на те, що відповідачі є батьками даних дітей, які з червня місяця 2015 року проживають разом із позивачем, яка є їх бабусею, в с.Тарасівка Київської області, і перебувають на її утриманні, відповідачі не здійснюють утримання, виховання дітей, не спілкується з ними, зі сторони відповідачів має місце нецільове використання соціальної допомоги на утримання дітей, останні самоусунулись від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні позивач підтримала позов за вищевикладених обставин, просила позбавити відповідачів батьківських прав з підстав ухилення від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дітей, відповідачі вживають наркотичні засоби. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, пояснивши, що є матір"ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], не здійснює їх утримання та виховання, з 2014 року перебуває на обліку з приводу вживання наркотичних засобів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, пояснивши, що є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], не здійснює їх утримання та виховання, перебуває на обліку з приводу вживання наркотичних засобів. Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради [PERSON] в судовому засіданні вважала за необхідне позов задовольнити. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Приписами п.2 ч.1 ст.164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз"яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2014 року, є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], позивач [PERSON] є матір"ю відповідача [PERSON], діти проживають разом із позивачем в с.Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області і перебувають на її утриманні, що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб, народження, довідкою Виконавчого комітету Тарасівської сільської ради від 25 січня 2016 року, і не заперечується сторонами в судовому засіданні. Відповідачами в судовому засіданні не заперечується факт їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх дітей та перебування на обліку з приводу вживання наркотичних засобів. Дані обставини визнанні сторонами в судовому засіданні і не підлягають доказуванню в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України. Згідно висновку від 07 квітня 2016 року орган опіки та піклування Ніжинської міської ради вважає за доцільне позбавлення відповідачів батьківських прав щодо [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Підстави для неврахування даного висновку в судовому засіданні не встановлені. Встановлені в судовому засіданні зазначені фактори в сукупності розцінюються судом як ухилення відповідачів від виховання своїх дітей, оскільки останні свідомо, без поважних причин нехтують своїми батьківськими обов"язками, що є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо своїх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, про що заявлено позивачем, що в свою чергу є стимулювання відповідачів до належного виконання своїх обов'язків. Під час розгляду справи не встановлено факту намагання відповідачів брати участь у вихованні дітей у будь-який спосіб, наявності інтересу до дітей та належного ставлення до них, натомість встановлено факт ухилення їх від виконання своїх обов'язків із виховання дітей без поважних причин. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved