Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

13.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути на користь [PERSON] з Приватного акціонерно\-го підприємства "Страхова компанія „Галицька" (код СДРПОУ: 22186790) у відшкодування заподіяного матеріального збитку 11458,47 грн.; стягнути на користь [PERSON] з [PERSON]. у відшкодування заподіяної моральної шкоди 5000 грн.; стягнути на користь [PERSON] з Приватного акціонерно\-го підприємства "Страхова компанія „Галицька" (код СДРПОУ: 22186790) 3500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивувала тим, що 25 вересня 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої їй було спричинено матеріальний збиток, який експертним висновком визначений у 32 794,37 грн., однак, страхова компанія, в якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача, виплатила позивачеві вказану суму не в повному обсязі, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Галицька» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову чи інших доказів суду не надав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення з нього моральної шкоди заперечував, в іншій частині позов підтримав, просив задовольнити. Вислухавши сторін, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2014 року приблизно о 18 годин 40 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ» д/н [NUMBER], рухаючись по вул. Люстдорфська дорога - Тульська в м. Одесі в порушенні п. 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, не обрав безпечну швидкість руху не уважно стежив за дорожньою обстановкою, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на стоячий автомобіль «Ніссан» д.н. [NUMBER]. В результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана обставина встановлена постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/17297/14-п, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у сумі 340 гривень. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Ніссан» д/н [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, завдано технічних пошкоджень, як вбачається з довідки ДАЇ м.Одеси. Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Статтею 1188 названого Кодексу встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, з урахуванням викладених обставин та положень діючого в Україні законодавства, позивач має право вимагати від відповідача, з вини якого сталося ДТП, відшкодування шкоди, завдану його автомобілю, у повному обсязі. Так згідно висновку № 5247 експертного автотоварознавчого дослідження від 12.10.2014 року, складеного судовим експертом Федотовим Федором Васильовичем вбачається, що сума заподіяних позивачу збитків склала 32 794, 37 гривень. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за проведення авто товарознавчого дослідження позивач сплатила 600 гривень, що підтверджується квитанцією від 06 жовтня 2014 року, а також за телеграми-повідомлення відповідача [PERSON] про місце і час проведення експертного огляду автомобіля позивач сплатила 68,98 гривень, що підтверджується квитанцією №101/401. Таким чином загальна сума матеріальних збитків, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, становить 33 463, 35 гривень. Суд приймає зазначені документи у якості належного та допустимого доказу по справі, так як представник відповідача у судовому засіданні вищевказану суму не спростував, позов у цій частині визнав, з клопотанням про призначення по справі будь-яких експертиз, в тому числі судово-товарознавчої, до суду не звертався. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. З вищезазначеного вбачається, що ДТП, внаслідок якого завдано механічних пошкоджень автомобілю позивача, сталося з вини відповідача, [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 9274347, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000 гривень з урахуванням франшизи в розмірі 510 гривень, що дорівнює 49 490 гривень. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування-страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Преамбула ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлює, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України Відповідно до ст. 1 Закону, страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах. Стаття 6 Закону передбачає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. П.п. 22.1. ст. 21 Закону передбачає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Галицька» з заявою про виплату страхового відшкодування, після чого 28 листопада 2014 року страховиком була перерахована на користь позивача сума у розмірі 22 004, 8 гривень, що підтверджується випискою за особовим рахунком. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що про причини недоплати коштів до повної вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу позивач повідомлений не був. Таким чином, до стягнення із відповідача ПрАТ «СК «Галицька» на користь позивача належить різниця між сумою матеріального збитку (32 794,37 гривень) та сумою, виплаченою страховиком (22 004, 88 гривень), а саме 10 789, 49 гривень, так як відповідач - страхова компанія не надала суду будь-яких документів, які підтвердили б спричинення шкоди у меншому розмірі, ніж визначений висновком експерта №5247, а витрати на проведення експертного дослідження та виклик відповідача не належать до шкоди, спричиненої третій особі, та могли б бути стягнені на користь позивача з відповідача [PERSON], однак, таких вимог позивачем не заявлялось. Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач [PERSON] своїми неправомірними діями спричинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 5 000 гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У зв'язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми завданої їй моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ця шкода та її розмір. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно із ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом Любчик Дмитром Олеговичем укладено Договір № 0203/02 про надання правової допомоги від 03 лютого 2015 року, та згідно квитанції до прибуткового касового ордера №0203/02 від 03 лютого 2015 року вбачається, що загальна сума витрат на правову допомогу складає 3 500 грн. і саме таку суму вони просять врахувати під час вирішення питання розподілу судових витрат. Визначаючи розмір, що підлягає стягненню, судом враховано, що адвокатом в даній справі було проведено дії, необхідні для розгляду справи, в тому числі складено та подано позовну заяву, зібрано та долучено до матеріалів справи докази на підтвердження позиції по справі, а також взято участь у судових засіданнях. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що заявлений стороною позивача розмір витрат на правову допомогу в сумі 3 500 грн. відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», так як ця сума є розумною та співмірною з кількістю вчинених адвокатом процесуальних дій та часу витраченого для підготовки документів по справі і участі в судових засіданнях. Вказана сума судових витрат згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СК «Галицька» на користь позивача, так як саме неповне відшкодування спричиненої шкоди страховою компанією стало підставою для звернення до суду. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial