Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся із указаним позовом, який мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.09.2010 [PERSON] отримала кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею анкета-заява від 13.09.2010разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 31.05.2019 має заборгованість у розмірі 12457,79 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2129,94 грн., заборгованості по процента за користування кредитом - 7858,43 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1400,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 569,42 грн. Посилаючись на норми статей 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 12457,79 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 1921,00 грн. У судове засіданні представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с.44). Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, указала, що вона дійсно у 2012 році отримувала кредит, сплачувала заборгованість, позов у частині заборгованості по відсоткам та неустойки не визнає (а.с.64). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що 13.09.2010 [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 13.09.2010, згідно якої 17.12.2012 отримала кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.9). У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку" (а.с.10-34). Також установлено, що на час підписання анкети-заяви 13.09.2010 [PERSON] , [INFO] , була неповнолітньою. У випадку, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків або піклувальників. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки, піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ч.2,3 ст.32 ЦК України). Банком не доведено, а судом не встановлено факту надання батьками [PERSON] згоди на укладення нею кредитного договору. Зустрічний позов до банку про визнання кредитного договору недійсним відповідачем не заявлявся. Зважаючи на те, що користуватися кредитними коштами [PERSON] почала з 17.12.2012, активувавши кредитну картку саме цієї дати, на час початку користування кредитними коштами вона вже набула повноліття, а також ураховуючи позицію самої відповідачки, яка підтвердила, що отримала кредит у 2012 році, суд визнав за можливе вирішити заявлені позивачем вимоги по суті. Так, згідно наданого позивачем розрахунку станом на 31.05.2019 [PERSON] має заборгованість у розмірі 12457,79 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2129,94 грн., заборгованості по процента за користування кредитом - 7858,43 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1400,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 569,42 грн. (а.с.7-8). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). За ухвалами суду (а.с.49,67), позивачем було надано виписку по кредитній картці [PERSON] та інформацію про усі видані останній кредитні картки, термін їх дії (а.с.55-58, 73-76). Як убачається із довідок АТ КБ "ПРИВАТБАНК", [PERSON] була видана одна кредитна картка за № [NUMBER] із датою відкриття 17.12.2012, терміном дії до 03/16 (а.с.58,76 на зворотах аркушів). Із розрахунку заборгованості та виписок про рух коштів по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, придбавала товари у магазинах, вносила кошти на погашення заборгованості, знімала готівку та ін. (а.с.7-8, 55-58, 73-76). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає із позову, заборгованість за кредитом відповідачем не погашена. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином факт порушення відповідачем, взятих на себе зобов`язань, щодо своєчасної сплати кредиту позивачем доведено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. У той же час, на підставі вищеуказаних довідок АТ КБ "ПРИВАТБАНК" судом установлено, що термін дії кредитної картки, яка видавалася відповідачу, закінчився 31.03.2016. За розрахунком позивача станом на 31.03.2016 існувала заборгованість за тілом кредиту у сумі 2294,93 грн. та простроченим тілом кредиту у сумі 19,69 грн., тобто загальна сума заборгованості станом на 31.03.2016 становила суму у розмірі 2314,62 грн. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами, пенею та комісією, а також двох видів штрафів суд зазначає наступне. Позивач посилається на ст. 634 ЦК України, як на підставу виникнення договірних відносин з відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору. Проценти за користування кредитом та неустойка поділяються на ті, що встановлені законом та ті, що встановлені договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В анкеті-заяві позичальника від 13.09.2010, яку підписала відповідач, процентна ставка не визначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з наданого кредиту, просив також, крім тіла кредиту - суми, яку відповідач фактично отримав, стягнути в тому числі заборгованість за процентами за користування кредитом, а також пеню з комісією та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування ним. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua./terms/, як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплату комісій банку та відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили в письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, сплату комісії та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Тому суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості за процентами - 7858,43 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1400,00 грн., заборгованості по штрафам у фіксованій частині - 500 грн. та в процентній складовій - 569,42 грн. Також судом установлено, що після закінчення строку дії картки відповідачем сплачувалися кошти: 10.05.2016 - 230,48 грн.; 08.06.2016 - 166,81 грн.; 27.07.2016 - 114,64 грн.; 08.08.2016 - 114,40 грн.; 26.08.2016- 36,22 грн.; 27.09.2016 - 76,64 грн.; 26.10.2016 - 111,60 грн.; 09.11.2016 - 158.14 грн.; 29.11.2016 - 163,85 грн.; 13.01.2017 - 111,29 грн.; 07.03.2017 - 229,46 грн.; 27.03.2017- 40,00 грн.; 08.06.2017 - 336,64 грн.; 09.08.2017 - 289,94 грн.; 07.09.2017 - 107,39 грн. Всього відповідачем було сплачено коштів на суму 2287,50 грн. (а.с.7-8). Отже, із урахуванням загальної суми заборгованості станом на день закінчення строку дії кредитної картки (31.03.2016) та сплаченої відповідачем суми заборгованості після закінчення строку дії кредитної картки, суд вважає, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту на загальну суму у розмірі 27,12 грн. (2314,62 грн. - 2287,50 грн. = 27,12 грн.). Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню зі стягненням із відповідача заборгованості за кредитом у сумі 27,12 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 27,12 грн., тобто на 0,2%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3,84 грн. (1921,00 грн. х 0,2%) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial