Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

14 липня 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року у справі № 183/2053/16 з підстав примирення винного з потерпілим звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] та кримінальне провадження за обвинуваченням останнього закрито, однак зазначеною ухвалою підтверджено факт вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що полягає у нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень [PERSON] в результаті ДТП, яка сталась 05 лютого 2016 року внаслідок порушення [PERSON] ПДР України. За наслідками ДТП [PERSON] видано листи непрацездатності серії АГЮ № 168362, № 902793 та №\~902794, на підставі яких, згідно з Законом України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратам, зумовленими похованням", [PERSON] виплачена допомога за рахунок коштів Фонду у розмірі 3 346,34 грн., у звязку з чим, зазначену суму позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача - Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, одночасно заявлені вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 25). Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року у кримінальній справі №\~183/2053/16 з підстав примирення винного з потерпілим звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON]. Кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що полягає у нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень [PERSON] в результаті ДТП, яка сталась 05 лютого 2016 року внаслідок порушення [PERSON] ПДР України закрито (а.с. 5). За наслідками ДТП [PERSON] видано листи непрацездатності серії АГЮ № 168362, № 902793 та №\~902794, на підставі яких, згідно з Законом України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратам, зумовленими похованням", [PERSON] виплачена допомога за рахунок коштів Фонду у розмірі 3 346,34 грн., що підтверджується розгорнутим розрахунком суми позову (а.с. 6, 7, 8, 9). Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07\~липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат" Судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування збитків 3\~346,34\~гривень. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 378,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved