Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є донькою [PERSON] і [PERSON]. Окрім неї, в її батьків також є син [PERSON], який являється рідним братом позивача. На підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящих від 21.12.1957 року, батькові позивача було виділено земельну ділянку під забудову площею 500 кв.м., розташовану в кварталі 150 ділянка №35 по 2-му пров. Серафимовича (наразі [PERSON]) в м. Вінниці. [PERSON] збудував будинок та отримав Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями. 10 серпня 2008 року [PERSON] помер, в зв'язку з чим відкрилася спадщина на його майно. За життя батько позивача склав заповіт на користь свого сина брата позивача, однак він відмовився від прийняття спадщини. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого за законом. [PERSON] зазначає, що вона звернулася до нотаріуса з метою оформити своє право на спадщину, однак їй було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на домоволодіння на ім'я померлого. Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями при житті [PERSON] було втрачено та не відновлено. Враховуючи вищевказане, спадкодавець за життя набув право власності на дане домоволодіння, тому [PERSON] має право на отримання даного нерухомого майна у спадок за законом, в зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 10.08.2008 року в м. Вінниці, на цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Ю.Смірнова, 122 в м. Вінниці, вартістю 37\~515,00 грн., який був зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] в КП "[PERSON] обласне обєднане бюро технічної інвентаризації" 06.05.2005 року в реєстровій Книзі № 29 за реєстровим № 8005, на підставі Свідоцтва про право власності № 1808 на житловий будинок з господарськими будівлями, виданого виконкомом [PERSON] міської ради 18.04.2005 року, згідно рішення від 14.04.2005 року № 733, в тому числі, на будинок з прибудовою «А», загальною площею 57 кв.м., житловою площею 41 кв.м., сарай «Б», погріб «п/Б», вбиральню «Г», сарай «В», сарай «в», огорожу №1-3. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також залишити за нею судові витрати. В судовому засіданні представника відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] позов не визнав та заперечив проти його задоволення, оскільки вини [PERSON] міської ради в тому, що померлий втратив оригіналу правовстановлюючого документу на домоволодіння немає. Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1063639 позивача, суд вбачає, що [PERSON] народилася 17 квітня 1962 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.02.2017 року, вбачається, що позивач [PERSON] 16 грудня 1986 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 8). Судом встановлено, що рішенням виконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящих від 21.12.1957 року, [PERSON] було виділено для будівництва одноповерхового житлового будинку земельну ділянку № 35 в кварталі №150, площею 500 кв.м. по 2-му пров. Серафимовича (наразі вул. [PERSON]) (а.с. 19). Факт будівництва даного будинку на вказаній ділянці підтверджується актом про відвід земельної ділянки під будівництво від 25.02.1958р (а.с. 20), дозволом № 134 на виконання будівельних робіт (а.с. 21). Як вбачається з Свідоцтва про право власності № 1808 на житловий будинок з господарськими будівлями від 18.04.2005 року, виконкомом [PERSON] міської ради було посвідчено, що 100 відсотків домоволодіння, яке розташоване в м. Вінниці по вул. Ю.Смірнова за № 122 дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. Дане домоволодіння складається з одного житлового будинку з господарськими будівлями. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради від 14.04.2005р. № 733. Вищевказаний будинок зареєстрований в [PERSON] обласному обєднаному бюро техінвентаризації на право особистої власності за [PERSON] і записано в реєстрову книгу №29 за реєстровим № 8005 (а.с. 22). Факт реєстрації вищезазначеного будинку за позивачем підтверджується також і довідкою-характеристикою № 4108 від 06.05.2005 року (а.с. 23). З інформаційних відомостей на домоволодіння № 122 по вул. Ю. Смірнова в м. Вінниці встановлено, що його власником є батько позивача [PERSON] Даний будинок складається з: будинку з прибудовою «А», загальною площею 57 кв.м., житловою площею 41 кв.м., сарая «Б», погріба «п/Б», вбиральні «Г», огорожі «№1-3», сарая «В», сарая «в» (а.с. 12-15) Також, згідно листа КП «ВМБТІ» від 07.02.2017 року, станом на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності в КП "ВООБТІ" 06.05.2005р. в реєстровій книзі № 29 за реєстровим № 8005 на житловий будинок № 122 по вул. Ю.Смирнова в м. Вінниці в цілому на підставі свідоцтва про право власності № 1808 на житловий будинок з господарськими будівлями, виданого виконкомом [PERSON] міської ради 18 квітня 2005 року на підставі рішення № 733 від 14.04.2005 року (а.с. 16). Згідно додатку №3/82 до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 200 від 04.06.1987р. існуючому будинку з номером 122/5 по вул. Ю. Смирнова в м. Вінниці присвоєно номер 122. Даний факт також підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи № 8042. Матеріалами справи встановлено, що станом на 20 травня 2008 року в книгах реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, в книгах реєстрації на право власності на земельну ділянку, в книгах реєстрації договорів оренди землі, в межах [PERSON] міської ради на земельну ділянку, що знаходиться на вул.. Ю.Смирнова, 122, не занесено відомостей про наявність власності (оренди) земельної ділянки за [PERSON], яка зареєстрована [INFO] (а.с. 18). Разом з тим, слід зазначити, що Свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями за життя [PERSON] було втрачено та не відновлено. З свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 109392, виданого 12.08.2008 року відділом РАЦС [PERSON] МУЮ Вінницької області, встановлено, що батько позивача [PERSON] помер в м. Вінниця 10 серпня 2008 року (а.с. 9). Судом встановлено, що за життя батько позивача залишив заповіт, складений 01.08.2005 року та посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до заповіту, [PERSON] заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, сину [PERSON]. Факт наявності даного заповіту підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи) (а.с. 55). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.11.2008 року, встановлено, що 19.11.2008 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до матеріалів спадкової справи №492/08, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 51-62), судом встановлено, що позивач [PERSON] 19.11.2008 року (а.с. 52) звернулася до Другої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті 10.08.2008 року її батька. Разом , з тим, син померлого [PERSON] 19.11.2008 року звернувся до Другої вінницької держнотконтори з заявою про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті його батька [PERSON] (а.с. 53). Отже, позивач є єдиним спадкоємцем померлого за законом, так як спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття спадщини. З постанови Другої вінницької державної нотаріальної контори від 7 лютого 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер 122, що знаходиться по вул. Ю. Смирнова в м. Вінниці, після померлого 10 серпня 2008 року її батька [PERSON], було відмовлено, в зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок (а.с. 17). Тактим чином, позивач позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний будинок, оскільки на спірний будинок відсутні правовстановлюючі документи, а саме втрачений оригінал Свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пунктом 4.18. глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України" встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачами на його прохання. На підставі викладеного та

Outcome: approved