Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

09 вересня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19.03.2008 року між ЗАТ «ОТП банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-D00/093/2008, згідно якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 24 480 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-D00/093/2008 від 19.03.2008 року. 27.04.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н. [PERSON] в порушення умов кредитного договору зобов'язання взяті на себе належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 17.04.2013 року утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі - 23 802, 50 доларів США, по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі - 4 375, 27 доларів США, та пені за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 95 249 грн. 70 коп.. 21.11.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа [PERSON] про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору поруки, посилаючись на те, що при зверненні з позовом позивач ТОВ« ОТП Факторинг», обгрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитному договору не надав до суду первинних фінансових документів, що є підтвердженням виникнення такої заборгованості, а саме меморіальний ордер чи інший фінансовий документ що підтверджує отримання позичальником зазначеної суми коштів, договір на відкриття поточного рахунку для зарахування кредитних коштів, рух коштів по поточному рахунку № [NUMBER], розрахунок заборгованості по кредитному договору із відображенням внесених коштів позичальником та заборгованості по сплаті відсотків та тіла кредиту. Крім того, зазначаючи, що умови договору щодо встановлення плаваючої процентної ставки FIDR по сплаті відсотків кредитного договору № ML-D00/093/2008 від 19.03.2008 року є несправедливими, оскільки для того щоб сплатити проценти, відповідач повинен був кожного разу з'ясовувати їх розмір у відділенні банку. Також в своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії, яка відсутня у позивача, а також в супереч п. 3.8. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банк не попередив позичальника про те, що він несе валютні ризики. Ухвалою суду від 21.11.2013 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа [PERSON] про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору поруки прийнято до свого провадження та об'єднано з первісним позовом.. 12 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа з самостійними вимогами на стороні позивача [PERSON] про захист прав споживача шляхом визнання договору поруки недійсним. Ухвалою суду від 30.05.2014 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа з самостійними вимогами на стороні позивача [PERSON] про захист прав споживача шляхом визнання договору поруки недійсним прийнято до свого провадження та об'єднано з первісним позовом. Ухвалою суду від 20.01.2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа з самостійними вимогами на стороні позивача [PERSON] про захист прав споживача шляхом визнання договору поруки недійсним залишено без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою позивачки в судове засідання. В останньому судовому засіданні представник відповідача [PERSON], за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON], надав заяву про уточнення позовних вимог по зустрічному прозову та заперечення по первісному, в якій посилаючись на висновок судово-економічної експертизи № 519, проведеної Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судової експертизи ім. проф. М.С. Бокаріуса 27.10.2014 року та вважаючи його чітким та конкретним, обґрунтованим, належно вмотивованим, виконаним на підставі відповідних методик, таким, що ґрунтується на матеріалах справи і чинному законодавстві, а тому вважаючи його належним та допустимим доказом по справі, просив суд встановити, що умови кредитного договору є несправедливими, а також факт укладення кредитного договору під впливом обману на підставі чого визнати даний договір недійсним з моменту його вчинення та застосувати наслідки недійсності правочину. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав та наполягав на їх задоволенні, щодо зустрічного позову [PERSON] просив відмовити посилаючись на те, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на кредитні правовідносини, а регулює лише відносини між сторонами до укладення кредитного договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON], за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON], в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічний позов [PERSON] з підстав вказаних в зустрічній позовній заяві та уточненнях до неї. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] таким, що не підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що 19 березня 2008 року [PERSON] звернувся до ЗАТ «ОТП Банк» з кредитною заявою, в якій просив видати кредит в розмірі 24 480.00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з Кредитного рахунку на поточний рахунок № [NUMBER], відкритий у ЗАТ ОТП Банк на його ім'я. Видачу здійснити 19.03.2008 року (а.с.21). 19.03.2008 року між ЗАТ «ОТП банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-D00/093/2008, згідно якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 24 480 доларів США з кінцевим терміном погашення до 19 березня 2035 року. Відповідно до п. 3 вищевказаного кредитного договору сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись Плаваюча процентна ставка, яка складатиметься з фіксованого відсотку + FIDR. Фіксований відсоток становить 4,49 % річних. FIDR- процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній Валюті Кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватись Банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому цим Договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті Банку www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні Банку (як в головному офісі так і в інших установах Банку) на інформаційних стендах (а.с.5-8). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Також, ч. 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Банк ознайомив [PERSON] в письмовій формі з умовами кредитування по програмі «Житло в кредит», а також надав йому інформацію щодо орієнтовної сукупності вартості кредиту, наявних в банку форм кредитування та відмінності між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, що підтверджується інформаційним листком умов кредитування по програмі «Житло в кредит» від 19.03.2008 року, який містить підпис останнього (а.с.15). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-D00/093/2008 від 19.03.2008 року, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (а.с.16-). Крім того, ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Більш того, ч. 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктом 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання. 27.04.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно даного договору ПАТ «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-D00/093/2008 від 19.03.2008 року та договором поруки № SR-D00/093/2008 від 19.03.2008 року (а.с. 26-33). [PERSON] в порушення умов кредитного договору зобов'язання взяті на себе належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 17.04.2013 року утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі - 23 802, 50 доларів США, по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі - 4 375, 27 доларів США, та пені за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 95 249 грн. 70 коп.. Відповідно до п.1.9.1 частини № 2 Кредитного договору № ML-D00/093/2008 від 19.03.2008 року не заважаючи на інші положення цього договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або Майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст. 3 цього Договору) чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дня отримання позичальником відповідної вимоги. 10 червня 2013 року за вих. № 109 на адресу [PERSON] та [PERSON] була надіслана досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-D00/093/2008 від 19.03.2008 року (а.с. 17). Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30.09.2010 року в справі № 2-6077/10, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб зареєстрований 28.04.2006 року між [PERSON] та [PERSON] у Центральному відділі РАЦС Полтавського МУЮ, актовий запис № 341 розірвано. Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Висновком судової економічної експертизи № 519 від 27.10.2014 року встановлено, що щомісячний платіж, що визначений в Додатку№1 до Кредитного договору № МL-D00/093/2008 від 19.03.2008 року „Графік платежів" в розмірі 257,99 дол. США, не відповідає відсотковій ставці в розмірі 11,99 %, яка визначена в Додатку№1 до Кредитного договору № МL-D00/093/2008 від 19.03.2008 року „Графік платежів". Виходячи з відсоткової ставки 11,99%, яка визначена в Додатку№1 до Кредитного договору № МL-D00/093/2008 від 19.03.2008 „Графік платежів", розмір ануїтентного платежу має становити 254,77 дол. США (гривневий еквівалент по курсу 5,05 грн, станом на 19.03.2008 - 1 286,59 грн /Одна тисяча двісті вісімдесят шість гривень 59 копійок/). Різниця між розміром ануїтетного платежу, що вказано в Додатку№1 до Кредитного договору № МL-D00/093/2008 від 19.03.2008 „Графік платежів'' в розмірі 257,99 дол. США та розміром ануїтетного платежу, розрахованого експертом за математичною формулою ануїтетного платежу виходячи з розміру відсоткової ставки 11,99%, що вказано в Додатку№1 до Кредитного договору № МL-D00/093/2008 від 19.03.2008 „Графік платежів", становить 3,22 дол. США / долари США 22 центи / (гривневий еквівалент по курсу 5,05 грн, станом на 19.03.2008 - 16,26 грн /Шістнадцять гривень 26 копійок/). При обов'язковому щомісячному платежі в розмірі 254,77 дол. США, відповідно до рекомендацій що наведені в Правилах №168, за кредитним договором № МL-D00/093/2008 від 19.03.2008 реальна процентна ставка становить: - виходячи з 360 днів у році для розрахунку процентів (Частина №1 „Базові умови кредитування. Визначення термінів" та Додаток №1 „Графік платежів" (стор.І Додатку „Графік платежів") - 14,35%. Розрахунок наведено в додатку №1; - виходячи з фактичної кількості днів у році (365/366) для розрахунку процентів (п.п. 1.4.1.2. Частини №2 Кредитного договору) - 14,36%). Розрахунок наведено в додатку №2. На підставі наданих документів, встановити який розмір заборгованості тіла кредиту, заборгованості за відсотками, заборгованості за комісіями, пенею з урахуванням курсу долара США за відповідні періоди (у доларовому і гривневому вираженні), не представляється можливим, з причин визначених в дослідницькій частині висновку. Проте, суд не може прийняти до уваги даний висновок судової економічної експертизи № 519 від 27.10.2014 року, оскільки як убачається з висновку експертизи розраховано, що при сплаті щомісячного платежу в розмірі 257, 99 доларів США не відповідає відсотковій ставці 11,99 %. При відсотковій ставці в 11,99 % розмір платежу повинен становити 254, 77 доларів США. Таким чином вбачається, що експерт виконуючи експертизу враховував тільки плаваючу ставку (FIDR) в розмірі 11,99 %, але зовсім не взяв до уваги фіксований відсоток в розмірі 4,49 % та не проводив жодних розрахунків із сукупної відсоткової ставки в розмірі 11,99 % + 4,49 % = 16,48 %. За таких обставин, суд не може прийняти до уваги висновок судової економічної експертизи № 519 від 27.10.2014 року, як належний та допустимий доказ по справі. Оскільки сторони є вільними в укладенні угод, а умови зазначеної в позові угоди та чинне законодавство не містять заборони щодо її укладення в іноземній валюті, враховуючи визнану сторонами обставину отримання коштів в іноземній валюті, суд вважає, що повернення коштів також повинно відбутися у тій валюті, в якій вони отримувалися відповідачем, тобто в доларах США. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судові рішення у цивільних справах» визначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Таким чином суд вважає, що отримані в іноземній валюті кошти відповідачі по первісному позову зобов'язані повернути в іноземній валюті. З цих підстав суд вважає, що при вирішенні даного спору з відповідачів по первісному позову на користь позивача по первісному позову слід стягнути заборгованість у доларах США із зазначенням еквіваленту у гривні згідно офіційного курсу НБУ станом на день винесення рішення з 14:00 год. 20 січня 2015 року - по курсу 100 доларів США = 1577,2208 гривень, що жодним чином не порушить прав відповідача, оскільки зміна курсу долара США до гривні не змінює обсягу його зобов'язання, вираженого в іноземній валюті. Досліджені в судовому засіданні обставини справи підтверджують належну обґрунтованість доказами вимог первісного позивача щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованості по тілу кредиту в сумі - 23 802, 50 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на винесення рішення 20.01.2015 року становить (23 802, 50 доларів США х 15,772208 гривень (за 1,0 долар США) =) 375 417 грн. 98 коп. та заборгованості по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі - 4 375, 27 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на винесення рішення 20.01.2015 року становить (4 375, 27 доларів США х 15,772208 гривень (за 1,0 долар США) =) 69 007 грн. 67 коп., у зв'яжу з чим суд дійшов висновку, що первісний позов в цій частині підлягає до задоволення. Що стосується стягнення з відповідачів по первісному позову пені за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 95 249 грн. 70 коп., дана вимога підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. Окрім того, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, якою визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, приходить до висновку, що сума пені за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 95 249 грн. 70 коп. підлягає зменшенню до 10 000 грн. на підставі ч. 3 ст. 553 ЦК України, за наявності обставин, які мають істотне значення, а саме враховуючи значне підвищення курсу долара США по відношенню до гривні, а також приймаючи до уваги те, що суду не надано доказів того, які негативні наслідки настали для позивача через прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів по первісному позову, також слід стягнути на користь позивача по первісному позову понесені судові витрати по сплаті судового збору по 1 720 грн. 50 коп. з кожного. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON], вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно вимог до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання [PERSON] та його представника про ненадання первісним позивачем первинних фінансових документів суд не може прийняти, як належний доказ невірного розрахунку заборгованості. Крім того, самим [PERSON] та його представником не надано суду жодного платіжного документа та не наведено власного розрахунку заборгованості або розрахунку, який спростовує наявність заборгованості. Посилання на висновок судово-економічної експертизи № 519 від 27.10.2014 року не може бути прийняте судом, оскільки даний доказ визнаний судом неналежним та недопустимим. Крім того, твердження про те, що положення умов договору щодо встановлення плаваючої процентної ставки FIDR по сплаті відсотків за кредитним договором № ML-D00/093/2008 від 19.03.2008 року є несправедливими не можуть бути прийняті судом, оскільки [PERSON] під час укладення договору був ознайомлений з його умовами та свідомо прийняв дані умови підписавши договір. Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, підписавши кредитний договір № ML-D00/093/2008 від 19.03.2008 року р. [PERSON] погодилася з його умовами. Також, в судовому засіданні не знайшло належного обґрунтування посилання відповідача-позивача [PERSON] та його представника [PERSON] про несправедливі умови кредитування, у зв'язку із не попередженням позичальника про валютні ризики, оскільки курси іноземної валюти не є постійно встановленою величиною, а його стабільність законодавчо не закріплена. Згідно ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Встановлено, що відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 496 від 12.11.2003 р. визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США встановлюється щоденно. При цьому, для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату, у зв'язку з чим стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Що стосується посилань відповідача-позивача [PERSON] та його представника [PERSON] про відсутність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому ст. 2 Закону України «Про банк і банківську діяльність» установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог п.п. «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Ця обставина не дозволяє стверджувати, що режим індивідуального ліцензування поширюється на валютні операції, пов'язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банком кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку. У разі наявності в банку відповідної генеральної ліцензії або дозволу НБУ здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Судом встановлено, що 08 листопада 2006 року Національним Банком України було видано ЗАТ «ОТП Банк» банківську ліцензію № 191 на права здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та дозвіл № 191-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також додаток до дозволу № 191-1 в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати з валютними цінностями ЗАТ «ОТП Банк», копія якого також долучена до матеріалів справи. З наведеного вбачається, що банк мав право надавати позивачу кредит в іноземній валюті, а також приймати платежі, спрямовані на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в іноземній валюті. За таких обставин суд приходить до висновку, що при укладанні кредитного договору між сторонами, останні узгодили між собою всі істотні умови договору, в тому числі, порядок та вид валюти виконання зобов'язань, що не суперечить чинному законодавству, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним на підставі ст. 215 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved