Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Одеського державного нотаріального архіву ГТУЮ в Одеській області, Головного управління національної поліції в Одеській області В обґрунтування вимог посилалася на те, [PERSON] , 14 липня 2007 року уклав шлюб з [PERSON] про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 200, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке було видано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі. [PERSON] померла [INFO] , про що було зроблено відповідний актовий запис за № 6817 та про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , яке було видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Т.О. Двоєнкіної, якою було заведено спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі 62937963, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.09.2018 р. № 53175886. На час смерті [PERSON] належала, на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2009 року. Право власності, в державному реєстрі прав на нерухоме майно, було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08 жовтня 2009 року № 24084312. Під час здійснення нотаріальних дій приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Т.О. Двоєнкіною було виявлено, що на квартиру [ADDRESS] за Постановою без номеру від 11 листопада 1996 року СО "ОП" СУ УМВС України в Одеській області було накладено арешт, за реєстраційним номером обтяження 8168921. 10 листопада 2008 року означений арешт було зареєстровано Першою одеською державною нотаріальною конторою та зазначено власником квартири [PERSON] . [PERSON] , звернувся до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про зняття арешту, але 03 березня 2019 року йому було надано відповідь за № 10166 про неможливість зняття арешту, в зв`язку з тим, що органами ДВС не накладався арешт на означену квартиру. Було направлено, до Суворовського відділу поліції в м. Одесі, адвокатський запит на який було отримано відповідь, що постанова про накладення арешту на квартиру власником якої на той час був [PERSON] не виносилася. Наявність арешту на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка належала моїй дружині, створює для [PERSON] , перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного, позивач просить скасувати арешт квартири [ADDRESS] , який було накладено Постановою без номеру від 11 листопада 1996 року СО "ОП" СУ УМВС України в Одеській області за реєстраційним номером обтяження 8168921, якій було зареєстровано 10 листопада 2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою та зазначено власником квартири [PERSON] (архівний номер: 47532ODESSA1, архівна дата 02.03.1998 р. з датою виникнення 11.11.1996). Ухвалою суду 16.07.2019р. було замінено належного неналежного відповідача Головне управління національної поліції в Одеській області на належного Головне управління МВС України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії. В судове засідання представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Представники Одеського державного нотаріального архіву, згідно поданої заяви просили справу розглянути у їх відсутність. Представники Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, про те, що між [PERSON] та [PERSON] 30.09.1994р. був укладений договір довічного утримання посвідчений Сажнєвою Т.А., державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі під № 5-4116, згідно якого [PERSON] передала у власність відповідача квартиру [ADDRESS] . Після укладення договору довічного утримання відповідач зареєстрував власність на дану квартиру в КП «ОМБТІ та РОН». [PERSON] з 1995 року по 2007 рік постійно мешкала з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси віл 23.01.2009 року розірвано договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] 30.09.1994р. був укладений договір довічного утримання посвідчений Сажнєвою Т.А., державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі під № 5-4116. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] , 14 липня 2007 року уклав шлюб з [PERSON] про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 200, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке було видано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі (а.с. 8). [PERSON] померла [INFO] , про що було зроблено відповідний актовий запис за № 6817 та про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , яке було видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 9). Після смерті дружини [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Т.О. Двоєнкіної, якою було заведено спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі 62937963, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.09.2018 р. № 53175886 (а.с. 10). На час смерті [PERSON] належала на праві власності, квартира [ADDRESS] на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2009 року (а.с. а.с. 12-13). Право власності, в державному реєстрі прав на нерухоме майно, було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08 жовтня 2009 року № 24084312 (а.с 14). Під час здійснення нотаріальних дій приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. було виявлено, що на квартиру [ADDRESS] за Постановою без номеру від 11 листопада 1996 року СО "ОП" СУ УМВС України в Одеській області було накладено арешт, за реєстраційним номером обтяження 8168921. 10 листопада 2008 року означений арешт було зареєстровано Першою одеською державною нотаріальною конторою та зазначено власником квартири [PERSON] . [PERSON] , звернувся до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про зняття арешту, але 03 березня 2019 року було надано відповідь за № 10166 про неможливість зняття арешту, в зв`язку з тим, що органами ДВС не накладався арешт на означену квартиру (а.с. 15). Було направлено, до Суворовського відділу поліції в м. Одесі, адвокатський запит на який було отримано відповідь, що постанова про накладення арешту на квартиру власником якої на той час був [PERSON] не виносилася (а.с. 16). Відповідно до відповіді слідчого управління ГУ НП в Одеській області не надається можливим надати належним чином завірену постанову без номеру від 11.11.1996 року, про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] ., яка виносилась щодо [PERSON] , яка була винесена СО «ОП» СУУМВС України в Одеській області, у зв`язку з недостатністю даних. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Згідно ст. 328 ЦК Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. Відповідно судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини». Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved