Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який було уточнено в ході розгляду справи, до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Проценко Є.Ф. про стягнення невиплаченої заробітної плати. В позові зазначила, що вона працює на посаді завідуючої Веселянської сільської бібліотеки Григорівської сільської ради Запорізького району майже 20 років. Її посадовий оклад складає 1474,00 грн. щомісяця, також вона отримувала надбавку за особливі умови праці у розмірі 50% окладу - 737,00 грн. та доплату за вислугу років у розмірі 663,30 грн., разом - 2874,30 грн. Таку надбавку за особливі умови праці у розмірі 50% окладу позивачка отримувала включно до липня 2014 р. 21 серпня 2014 р. її було ознайомлено з Розпорядженням голови сільської ради від 20 серпня 2014 р. за №31 «Про зміни в оплаті праці бібліотекарів Григорівської та Веселянської сільських бібліотек» (далі - Розпорядження), де бібліотекарям Григорівської та Веселянської сільських бібліотек встановлена надбавка за особливі умови роботи в розмірі 3% посадового окладу щомісячно. У зв'язку з чим з серпня 2014 р. по теперішній час позивачка отримує надбавку за особливі умови праці у розмірі 3% окладу - 44,22 грн., Позивачка вважає, що вказане Розпорядження від 20 серпня 2014 р. за №31 не може бути підставою для зменшення їй надбавки за особливі умови роботи до 3% з серпня 2014 р. у зв'язку з тим, що, воно стосується бібліотекарів, а позивачка є завідуючою Веселянської сільської бібліотеки. А також у зв'язку з порушенням відповідачем ст. 32 КЗпП України, оскільки позивачку не було належним чином повідомлено про зменшення вказаної надбавки, яка є складовою частиною заробітної плати та відповідно відноситься до істотних умов праці. У зв'язку з викладеним просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року та загалом складає 4156,68 грн., із розрахунку 692,78 грн. за один місяць (737,00 грн. - 44,22 грн. = 692,78 грн.) Крім того вважає, що діями відповідача їй також були спричинені моральні страждання, які полягають у душевних стражданнях через відчуття несправедливості, та які позивачка оцінює у 5000 грн. В судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Шацьких С.Д. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, крім того додатково просили суд стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 2436 грн. Представник відповідача та третя особа - голова Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Проценко Є.Ф. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, надав до суду письмові заперечення (а.с. 58-61). Крім того зазначив, що Розпорядженням від 20 серпня 2014 р. за №31 «Про зміни в оплаті праці бібліотекарів Григорівської та Веселянської сільських бібліотек», бібліотекарям Григорівської та Веселянської сільських бібліотек встановлена надбавка за особливі умови роботи в розмірі 3% посадового окладу щомісячно, у відповідності до п.1 Постанови КМУ «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» від 30.09.2009 року № 1073. При цьому вимоги ст.. 32 КЗпП України він не порушував, оскільки про вказані змініи позивачку було повідомлено в у встановлений законом строк, що підтверджується відповідним повідомленням (а.с. 21). У зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Допитані в судовому засіданні свідки: діловод Григорівської сільської ради [PERSON] та бухгалтер Григорівської сільської ради [PERSON] суду пояснили, що в червні 2014 року в їхній присутності [PERSON] було оголошено повідомлення, про те, що її надбавка за особливі умови праці буде зменшена з 50% до 3%, однак розписатись в ознайомленні позивачка відмовилась, у зв'язку з чим, свідки своїми підписами зафіксували факти ознайомлення позивачки із вказаним повідомленням (а.с. 21). Допитана в судовому засіданні в якості свідка бухгалтер Григорівскьої сільської ради [PERSON] суду пояснила, що в серпні 2014 року [PERSON] було зменшено надбавку з 50% до 3%, надала до огляду бухгалтерську книгу з якої вбачається, що спершу надбавку [PERSON] нараховано в розмірі 50%, а пізніше виправлено. На що свідок [PERSON] пояснила, що в цій частині відомості їй було допущено описку. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами в судовому засіданні, [PERSON] обіймає посаду завідуючої Веселянської сільської бібліотеки Григорівської сільської ради Запорізького району. Згідно до штатного розпису та розрахунку до штатного розпису, станом з 01.01.2014 року, завідуючій Веселянської сільської бібліотеки передбачена надбавка за особливі умови праці в розмірі 50% окладу, що становить 737 грн. (а.с. 4-5) Згідно до розпорядження голови Григорівської сільської ради Запорізького району від 20.08.2014 року № 31 бібліотекарям Григорівської та Веселянської сільських бібліотек встановлено надбавку за особливі умови праці в розмірі 3% окладу, із вказаним розпорядженням позивачку було ознайомлено 21.08.2014 року (а.с. 19). Відповідно до довідки про доходи №768 від 30.09.2014 року, вбачається, що за серпень та вересень 2014 року, [PERSON] надбавка за особливі умови праці була нараховане в розмірі 3% окладу. (а.с. 6) Відповідно до ст.98 КЗпП України - оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до заробітної плати також відноситься доплата за особливі умови праці. Згідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України передбачено, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню, та слід стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену надбавку за особливі умови праці в розмірі 50%, за відрахуванням фактично сплачених коштів в сумі 3%, за серпень, вересень та жовтень 2014 року. Так відповідачем не було виконано належним чином вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України в частині належного повідомлення працівника про зміну істотних умов праці, у зв'язку з чим [PERSON] необґрунтовано було зменшено надбавку за особливі умови праці з 50% до 3% у серпні, вересні та жовтні 2014 року Що стосується повідомлення №01-24/184/3 від 13.06.2014 року, на яке відповідач посилається, як на належність повідомлення [PERSON] про те, що їй буде зменшено надбавку за особливі умови праці до 3%, суд, враховуючи Постанову Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вважає таке повідомлення не належним способом реалізації положень ч. 3 ст. 36 КЗпП України. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі за листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що 21.08.2014 року позивачку було ознайомлено з розпорядженням голови Григорівської сільської ради Запорізького району від 20.08.2014 року № 31, а відтак враховуючи положення ч. 3 ст. 32 КЗпП України, останнім місяцем нарахування їй надбавки за особливі умови праці є жовтнеь 2014 року. При цьому слід зазначити, що безпосередньо само розпорядження голови Григорівської сільської ради Запорізького району від 20.08.2014 року № 31 [PERSON] не оскаржує. Доводи позивача та її представника про те, що вказане розпорядження стосується саме бібліотекарів, а позивачка є завідуючою Веселянської сільської бібліотеки, суд не приймає до уваги, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] фактично виконує обов'язки бібліотекаря. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до висновку про те, що в цій частині позов не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року судам треба врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення по виплаті працівнику належних грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої незалежності Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до обґрунтувань завданих моральних страждань позивачка стверджує, що діями відповідача їй було завдано душевні страждання через відчуття несправедливості, оскільки вона є депутатом Григорівської сільської ради та неодноразово нагороджувалась грамотами, має повагу та довіру серед мешканців села. Однак суд не вбачає взаємозв'язку між зменшенням надбавки та тим, що позивачка є депутатом і користується повагою мешканців села. При цьому слід зазначити, що доказів в підтвердження того, що через дії відповідача, позивачка втратила нормальні життєві зв'язки і це вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, [PERSON] не надала. Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст.56 ЦПК. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції в якості представника відповідача, а не в якості особи, яка надає правову допомогу, приймала участь адвокат Шацьких С.Д. Процесуальне становище адвоката Шацьких С.Д. відповідно до журналів судових засідань визначено як представник позивача. Повноваження адвоката Шацьких С.Д. на представництво інтересів відповідача в судах першої і апеляційної інстанції підтверджується договором про надання правової допомоги, відповідно до якого клієнт ([PERSON]) надала адвокату повноваження, які надаються ЦПК України стороні по справі, в тому числі за відсутності клієнта (а.с.22). На виконання вказаного договору адвокат Шацьких С.Д. приймала участь у всіх судових засіданнях не в якості особи, що надає правову допомогу (ст.56 ЦПК України), а в якості представника позивача [PERSON], яка з'являлась не в кожне судове засідання. Замість позивача адвокат Шацьких С.Д. надавала суду свої доводи, приймала участь у судових засіданнях, давала суду пояснення, виступала в судових дебатах, заявляла клопотання, тощо. Такими процесуальними правами відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України особа, яка надає правову допомогу, не наділена. В порядку, передбаченому ст.56 ЦПК України, адвокат Шацьких С.Д. до участі у справі не допускалася, відповідна ухвала, як це передбачено ч.2 ст.56 ЦПК, судом не постановлялася. Представник особи, яка бере участь у розгляді справи за дорученням або за договором (ордером), має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст. ст. 26, 42 ЦПК, відноситься до осіб, які приймають участь у розгляді справи, і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді. Оскільки адвокат Шацьких С.Д. приймала участь в якості представника позивача, а не як особа, яка надає правову допомогу, відповідно до ст.85 ЦПК саме вона, а не відповідач набуває право на компенсацію витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту, втраченого заробітку або за відрив від звичайних занять. Клопотання про виплату компенсації вказаних витрат представник позивача суду не заявляв, відповідних доказів і розрахунків не надавав. За таких обставин позов в цій частині не підлягає задоволенню. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, та слід стягнути з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь [PERSON] заборгованість з виплати надбавки за особливі умови праці в розмірі 50 % окладу, за серпень, вересень та жовтень 2014 року, з відрахуванням суми сплаченої набавки в розмірі 3% окладу, тобто 692,78 грн. за кожен місяць, а всього 2078,34 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь держави слід стягнути суму судового збору в розмірі 243,60 грн. В іншій частині позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial