Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 104168,14 грн. за кредитним договором б/н від 03.04.2012 року та судових витрат у розмірі 1762 гривні. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], відповідно до укладеного договору б/н від 03.04.2012 року, отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті складають між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України. Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору, таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника передбачений обовязок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Станом на 31.05.2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 104168,14 грн., яка складається з наступного: 2016,95 грн. заборгованість за кредитом, 92893,51 грн. заборгованість за відсоткам за користування кредитом 3821,10 грн. заборгованість за пенею та комісією 500 грн. штраф (фіксована частина) 4936,58 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на ст.ст. 509,525,526,527,530,1054,549,610,617,598,599,1050 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] 104168,14 грн. заборгованості за кредитним договором від 03.04.2012 року без номера та 1762,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, в позові наявне клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти винесення заочного рішення позивач не заперечує. Всі заявлені позивачем процесуальні клопотання ґрунтуються на нормах ЦПК України та підлягають задоволенню. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до\~ст. 130 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомлені. З клопотанням про відкладення слухання справи відповідач до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. На підставі ст. 280, 281 ЦПК України\~судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 03.04.2012 року [PERSON] підписав анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій не зазначено розміру кредитного ліміту та відсоткової ставки, тип банківської платіжної картки «Універсальна» (а.с.7) У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 03.04.2012 року заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складовими частинами договору. Інших документів з підписом клієнта позивач не надав. Виписка по рахунку відповідача за період з 03.04.2012 року по 31.05.2018 року суду не надана. Підписаний відповідачем документ з зазначенням розміру процентної ставки за кредитом відсутній. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 03.04.2012 року з 26.05.2012 року у [PERSON] виникла поточна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1619,96 грн., яка перейшла в прострочену заборгованість, що дає підстави для висновку про те, що він дійсно отримав кредит у розмірі в якому зазначає позивач На 31.05.2018 року залишок простроченої заборгованості склав 2016,95 грн., поточної - 0,00 грн. (а.с. 5-6). Сума комісії та пені була нарахована в розмірі 3821,10 грн., однак у цій сумі за наданим розрахунком неможливо відділити суму пені від суми комісії (а.с. 5-6). У розрахунку зазначено, що процентна ставка (поточна та прострочена) з 03.04.2012 року становила 20,40 %, з 01.09.2014 року склала 34,8%, а з 01.04.2015 року 43,2%. Загальний залишок заборгованості за відсотками у розрахунку вказаний у сумі 92 893,51 грн. (а.с. 5-6). Позов в частині стягнення заборгованості по процентам за користуванням кредитом пені і комісії та штрафу суд вважає недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: У пункті 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, проінформувавши про це клієнта за 7 днів до введення змін. Згідно\~зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6\~ст. 1056-1 ЦК України. Жодного доказу про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) будь-яким способом - направлення виписки, СМС повідомлення тощо, позивач не надав. Починаючи з 09 січня 2009 року, тобто з моменту набрання чинності\~Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку"\~ умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі\~ст. 1056-1 ЦК України\~у зв'язку з прийняттям\~Закону України від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.\~ст. 641-642 ЦК України\~або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1\~ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно з пунктом 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів, надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. Таким чином, відповідач був позбавлений передбаченої законом гарантії отримати попередження про зміну процентної ставки за 15 днів, а також права не погодитися на зміну умов договору, і, у випадку незгоди із запропонованими змінами, зобов'язаний ініціювати розірвання договору. Отже, умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, і позивач не довів, що відповідач був повідомлений та погодився на зміну процентної ставки хоча б мовчазною згодою. При перевірці наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ КБ "ПРИВАТБАНКОМ" за кредитним договором б/н від 03.04.2012 р. по сплаті процентів за користування кредитом встановлено, що навіть виходячи з відсоткової ставки в розмірі 43,2 % річних на всю суму заборгованості, округливши строк користування кредитом до семи років, розмір позову в цій частині не відповідає ставці 43,2 % річних, а значного її перевищує. Оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, за матеріалами даної справи не відповідали Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, які втратили чинність 10.06.2017 року, однак були чинними станом на 03.04.2012 року. Як наведено вище, за Умовами та правилами надання банківських послуг банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з тарифами /памяткою/ довідкою про умови кредитування. Згідно з правовою позицією ВСУ\~у справі\~№ 6-1746цс16:\~Положення пунктів 22, 23 статті 1,\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозвязку\~з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так,\~що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час\~укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,\~договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. У тексті позову платіж у сумі 3821,10 грн. іменується як заборгованість за пенею та комісією, однак пеня та комісія мають різну правову природу. Так, відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання забезпечується неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при тримання, завдатком. Відповідно до ч. 2,3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. п. 2.1.1.12.8. Умов та правил надання банківських послуг банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з тарифами /памяткою/ довідкою про умови кредитування. Таким чином, як зазначено вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії не ґрунтуються на законі, при цьому розділити суму нарахованої пені від суми нарахованої комісії за наданими позивачем документами неможливо. Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Дане положення підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року по справі №756/2999/15-ц, в якій сказано, що відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином вимоги банку про стягнення з боржника одночасно пені та штрафу за невиконання умов кредитного договору не ґрунтуються на законі. Зважаючи на висновок суду про безпідставне нарахування відповідачу процентів за користування кредитом, не підлягає задоволенню і позов в частині нарахування пені за загальною сумою простроченого зобовязання. Як було зазначено вище, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. При перевірці розміру нарахованої процентної складової штрафу суд дійшов висновку, що вона нарахована на суму 98731,60 грн. (5%) та складає 4936,58 грн., у свою чергу сума 98731,60 грн. складається з суми заявлених до стягнення процентів 92893,51 грн. та пені чи комісії 3821,10 грн., тіла кредиту 2016,95 грн., тобто позивач нарахував, у тому числі, неустойку на неустойку (штраф на пеню), що на думку суду суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 2016,95 грн. В іншій частині (пеня, комісія, штраф та відсотки) позовні вимоги не доведені та задоволенню не підлягають. Обовязок відповідача сплатити отримані від банку кошти, у даному випадку тіло кредиту та штраф, передбачений ст. 526 ЦК України, відповідно до\~ якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн. Частиною 1\~;an=8284">ст.\~133\~ЦПК\~України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а згідно з ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК\~України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір сплачений позивачем у мінімальному розмірі та підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial