Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано відповідно до рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 10.10.2008. З 2008 року відповідач проживає окремо в іншому місці та не виконує жодних батьківських обовязків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вона вирішує самостійно без участі відповідача. Дитина знаходиться на її повному утриманні. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Крім того відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини в наслідок чого виникла заборгованість. До 2018 року вона разом з сином проживали по [ADDRESS]. На даний час вони проживають сімєю по [ADDRESS], де забезпечені всі умови для виховання та розвитку дитини. Дитина навчається в 6-А класі Білоцерківського навчально виховного обєднання «Перша Білоцерківська гімназія - школа І ступенів» Білоцерківської міської ради Київської області. У судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та просила задовольнити. Також, будучи допитаною у судовому засіданні як свідок, суду показала, що вона до досягнення дитиною віку трьох років надавала сина відповідачу, який забирав сина зранку і привозив ввечері до її місця проживання. Але після того, як він став привозити дитину, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, вона перестала надавати йому дитину на цілий день та просила його бачитися з дитиною за її місцем проживання. Відповідач на таку пропозицію не пристав і більше не бачився з дитиною за виключенням декількох раз під час відвідування дитини дитячого садка та навчання до четвертого класу в Житньогірській школі. На день першого дзвоника у школі мати відповідача подарувала внукові мобільний телефон з SIM-карткою, а тому відповідачу був відомий мобльний телефон сина. Син телефонував батькові два рази, але той не відповів та не зателефонував. Після цього син більше ніколи до нього не телефонував і на даний час він його як батька не знає. Відповідач знає її мобільний телефон, який не змінився з часу їх одруження, але жодного разу не зателефонував та не поцікавився життям сина, його навчанням тощо. Аліменти відповідач протягом тривалого періоду часу не сплачував і у звязку із чим виникла заборгованість по сплаті останніх. На даний час з нього утримуються аліменти за місцем роботи і він частково відшкодував заборгованість по аліментах. Відповідач, в судовому засіданні визнав викладені позивачем обставини та пояснив, що він не намагався приймати участь у вихованні сина, оскільки не бажав цього. Після переїзду сина три роки назад на проживання до м. Біла Церква жодного разу його не бачив і не намагався це зробити, не телефонував до нього. Не заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача позов не визнав та суду пояснив, що до пояснень у судовому засіданні відповідача слід віднестися критично, оскільки вони надані ним у стресовому стані, зважаючи, що він зявився в судове засідання втомленим після роботи. Вважає, що з боку позивача мали місце перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною і він не мав можливості спілкуватися з дитиною після переїзду на проживання з села Житні Гори до м.Біла Церква, оскільки не мав адреси проживання сина. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи позов підтримала та просила задовольнити. При цьому представник органу опіки та піклування Рокитнянської районної державної адміністрації пояснила, що питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав розглядалося 07.02.2019 року на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини, де був присутнім відповідач та визнавав обставини, які зясовані у судовому засіданні. Заслухавши у судовому засіданні позивача, представника позивач, відповідача та представника третьої особи, оглянувши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. В судому засіданні встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який є батьком сина - [PERSON], [INFO]. 10.10.2008 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. З 2008 року відповідач проживає окремо та ухиляється від участі у вихованні дитини та її утриманні. Так, за час відвідування дитини дитячого садка в с.Житні Гори батько лише декілька раз відвідав його у садочку і більше з ним ніде спілкувався. Під час навчання сина у Житньогірській ЗОШ І-ІІІ ст. до четвертого класу також лише декілька раз відвідав сина у школі і тільки. Навчанням сина у школі та його розвитком не цікавився, батьківські збори не відвідував. Не намагався спілкуватися з сином і після переїзду сина на проживання до м.Біла Церква, де він навчається в 6-А класі Білоцерківського навчально-виховного обєднання «Перша Білоцерківська гімназір - школа І ступенів» Білоцерківської міської ради Київської області. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно без участі з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Позивач має нову сімю, в якій власне і зростає та виховується малолітній [PERSON]. Теперішній чоловік позивача - вітчим малолітнього [PERSON] приймає актвину часть у вихованні сина сторін спору та його духовного та фізичного розвитку. Крім того відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини за рішенням суду в період втрати виконавчого листа і що спричнило було заборгованість по сплаті аліментів станом на січень 2018 в сумі 85027.96 грн. Відповідач сплатив частково вказану суму заборгованості на час розгляду спору судом. Викладені обставини визнані у судовому засіданні відповідачем. Окрім викладене підтверджується зібраними у справі письмовими доказами, а саме: - копією свідоцтва про народження дитини сторін спору серії [NUMBER], виданого 12.03.2007 року виконавчим комітетом Житньогірської сільської ради Рокитнянського району Київської області, відповідно до якого [PERSON] є його батьком; - свідоцтвом про розірвання шлюбу сторін спору серії [NUMBER], виданого 10.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського РУЮ Київської області; - свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], виданого 15.06.2017 Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області; - довідкою № 773, виданою 16.11.2017 Житньогірською сільською радою Рокитнянського району Київської області про те, що [PERSON] був зареєстрованим та проживав в [ADDRESS], з 2007 по 2016; - довідкою про місце проживання та склад сімї позивача, виданою 16.10.2018 за № 1014 Управлінням адміністратвиних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, з якої вбачається, що малолітній син сторін спору проживає з позивачем; - актом обстеження умов проживання сина сторін спору від 22.10.2018, з якої вбачається, що останній проживає разом з матірю та вітчимом у трикімнатній квартирі [ADDRESS]. Мати та вітчим піклуються про неповнолітнього і в тому числі вітчим приймає активну участь у його навчанні та вихованні. Створено всі умови для виховання та розвитку дитини. Дитина має окрему, добре облаштовану кімнату. Стосунки між членами сімї доброзичливі, сімя має традиції; - характеристиками з місця роботи та місця проживання на позивача, які за своїм змістом є позитивними; - довідкою Білоцерківського навчально-виховного обєднання "Перша Білоцерківська гімназія - школа І ступеня" № 219 від 12.10.2018 в тім, що [PERSON] навчається у 6-А класі вказаного навчального закладу; - довідкою Рокитнянського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області № 8247 від 04.09.2018, відповідно до якої вбачається, що позивач не отримувала аліментів на утримання сина [PERSON] в період з 01.03.2018 по 31.07.2018; - довідкою Рокитнянського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області № 8672 від 21.12.2016, відповідно до якої вбачається, що позивач не отримувала аліментів на утримання сина [PERSON] в період з 01.06.2016 по 31.11.2016; - довідкою Рокитнянського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області № 4277 від 22.05.2015, відповідно до якої вбачається, що позивач не отримувала аліментів на утримання сина [PERSON] в період з 01.01.2015 по 31.04.2015; - довідкою Житньогірської ЗОШ-І-ІІІ ст. від 23.04.2015 № 58 в тім, що [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не приймає; - довідкою Житньогірської ЗОШ-І-ІІІ ст. від 16.11.2017 № 6 в тім, що [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, не спілкувався з вчителями щодо навчальних успіхів сина, не брав участі у батьківських зборах; - довідкою Білоцерківського навчально-виховного обєднання "Перша Білоцерківська гімназія - школа І ступеня" № 031 від 16.03.2018 в тім, що батько [PERSON] не цікавиться навчальними досягненнями свого сина, не бере участі у роботі батьківських зборів; - розрахунком по сплаті аліментів, з якого вбачається, що заборгованість по сплаті відповідчем аліментів на користь [PERSON] на утримання сина станом на 01.01.2018 становила 21766.98, станом на 01.02.2019 - 16179.67 грн; - висновком органу опіки та піклування Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області № 06-43/539 від 08.02.2019 відповідно до якого, захищаючи права та інтереси малолітнього сина сторін спору, вона вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно свого сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.55 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються сімейних правових відносин та мають регулюватися положеннями глав 13 та 15 Сімейного кодексу України. Згідно вимог ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За приписами частини та другої першої статті 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені у позові обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків мають місце і що виражається в тому, що він не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не намагається забезпечити сину доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до його внутрішнього світу. За викладеного вимога про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] є обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Суд вважає, що таке втручання є справедливим та виправданим, здатним забезпечити належний захист інтересів малолітнього сина сторін спору, як цього вимагає стаття 8 Конвенції про права дитини (справа "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). При цьому суд враховує пояснення у судовому засіданні дитини в тім, що він батька не знає і не бажає з ним спілкуватися. На підставі викладенного,

Outcome: approved