Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс -Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 21 квітня 2008 року між АКБ "Правекс-Банк", правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ КБ "Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5009-029/08Р. Згідно умов даного договору позивач надав [PERSON]Ю . грошові кошти в сумі 48 813,00 гривень зі сплатою 15,49% річних для придбання автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Позичальник зобов'язався погашати кредитну заборгованість, шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 582 гривні щомісячно до 10 числа наступного місяця та сплачувати відсотки за користування кредитом за час фактичного користування грошима, також у строк до 10 числа наступного місяця за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії Кредитного договору. З метою забезпечення даного зобов'язання, 21 квітня 2008 року між АКБ "Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 5009-029/08Р, яким поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником. Позивач вказує, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків, а тому станом на 17.06.2015 року допустила заборгованість в сумі 129 983, 50 гривень, що складається із: 40 158,79 гривень - заборгованість за кредитом; 25 715, 47 гривень - заборгованість за процентами; 40 056, 55 гривень - неустойка (пеня) за кредитом; 24 052, 69 гривень - неустойка (пеня) за процентами, які у добровільному порядку не погашає. Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за вищевказаним Кредитним договором в сумі 129 983 ,50 гривень та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 299, 84 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, однак надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Також надали суду заяви про застосування до вимог банку до них про стягнення заборгованості за договором кредиту строків позовної давності. Прийнявши до уваги те, що сторони використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає нормам ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. 21 квітня 2008 року між АКБ "Правекс-Банк", правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ КБ "Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5009-029/08Р, предметом якого значаться грошові кошти в сумі 48 813,00 гривень з метою оплати вартості автомобіля, що купується за Договором купівлі продажу №002178 від 15.04.2008 року та оплати страхових платежів згідно з договором страхування автомобіля. Відповідно до п.1.2. Договору кредит надається у строк з 21.04.2008 року до 21.04.2015 року зі сплатою 15,49% річних. Згідно з п.п. 4.4, 4.5 Кредитного договору Позичальник зобов'язався погашати кредитну заборгованість шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 582 гривні щомісячно до 10 числа наступного місяця та сплачувати відсотки за користування кредитом за час фактичного користування грошима також у строк до 10 числа наступного місяця за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії Кредитного договору, що зазначено в пункті 1.2. договору. Згідно п.1.3. Договору, у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) Позичальником своїх зобовязань за Договором ( відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту і/або сплати відсотків і/або повернення кредиту не у повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 3(три) відсотки річних, починаючи з розміру, встановленого п.1.2. даного Договору. У випадку наступного невиконання Позичальником своїх зобовязань за Договором, розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного Договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який Позичальник повинен був виконати свої зобовязання, однак не виконав або виконав не у повному обсязі. Пунктом 10.1 Кредитного договору визначено, що за порушення терміну погашення заборгованості за кредитом або внесенням відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п.1.2 Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. З метою забезпечення даного зобов'язання, 21 квітня 2008 року між АКБ "Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 5009-029/08Р, яким поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником. Пунктом 1.1 даного договору поруки визначено, що поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником за Кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 1048, 1049 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичались, на його банківський рахунок. Обставини щодо передачі позивачем та отримання відповідачем [PERSON] суми кредиту у визначеному договором від 21.04.2008 року розмірі 48\~813 гривень та розміру заборгованості, яка мала місце станом на 17.06.2015 року в сумі 129 983, 50 гривень, що складається із: 40 158,79 гривень - заборгованість за кредитом; 25 715, 47 гривень - заборгованість за процентами; 40 056, 55 гривень - неустойка (пеня) за кредитом; 24 052, 69 гривень - неустойка (пеня) за процентами, а також зміни відсоткової ставки річних (21.04.2008 року 15,49%; 11.06.2008 року 18,49%; 11.11.2008 року 21,49%; 01.02.2010 року 20,00%) сторонами спору визнавались, а відтак в силу положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Ураховуючи наявність зі сторони відповідачів неналежного виконання умов кредитного договору, позивач звернувся до суду із даним позовом 03.09.2015 року, вказуючи на порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідачів. 28.10.2015 року відповідачі надали через канцелярію суду заяву про застосування строків позовної давності тривалістю у три роки, що передує даті звернення позивача до суду до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та до вимог про стягнення за процентами, також тривалістю в один рік, що передує даті звернення позивача до суду за вимогами про стягнення неустойки (пені) за кредитом та до вимог про стягнення неустойки (пені) за процентами. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що до зобовязань за кредитним договором застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з умовами кредитного договору, що укладений між сторонами спору, позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Договором, тобто до 10 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 582 гривні. Оскільки умовами договору \~встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається \~з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору укладеного між сторонами спору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу та зверненням до суду в межах строку позовної давності. Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення із відповідача заборгованості за кредитом за період з 11.06.2008 року та станом на 17.06.2015 року, предявивши позов до суду 03.09.2015 року, тому сплив строку позовної давності станом на 01.09.2015 року є очевидним. Відповідно до постанови ВСУ за № 6-31цс15 від 03 червня 2015 року судом вищої інстанції висловлено наступну правову позицію. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За правилами ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає \~поважними причини пропущення позовної давності, порушене \~право підлягає захисту. Представник позивача у позовній заяві не вказує на поважність причин пропуску строку позовної давності за наведений вище період. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується \~судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення кредитної заборгованості за період з 11.06.2008 року по 01.09.2012 року слід відмовити, у звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки \~про її застосування заявили відповідачі, а підстав для визнання поважними причин пропуску \~позовної давності представником позивача, а ні у позовній заяві, а ні у заяві адресованій суду не наведено. Що ж стосується позовних вимог за період з 01.09.2012 року по 17.06.2015 року то варто вказати на таке. Відповідно до Загальних положень про зобовязання, а саме ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. 526, 530, 610 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та ЦК України та у встановлений у зобовязанні строк. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із здобутих у справі доказів судом було зясовано, що свої зобовязання за договором кредиту Позичальник виконував не належним чином, допустивши порушення сплати чергових платежів та утворення заборгованості, яку вона визнала, подавши заяву про застосування строків позовної давності, а не про невизнання розміру позовних вимог. Зі змісту ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно положень ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти, у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин, оцінюючи в сукупності всі досліджені по справі докази у контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, виходячи з умов кредитного договору та доказів, які були перевірені судом на предмет їх належності та допустимості, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості за період з 01.09.2012 року по 17.06.2015 року є обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення у цій частині, а позов загалом до часткового задоволення, виходячи з такого розрахунку: заборгованість за кредитом 22\~186,68 гривень; заборгованість за процентами 14\~241,56 гривень; неустойка (пеня) за кредитом 6\~409,60 гривень; неустойка (пеня) за процентами 3\~959,44 гривні, а всього у розмірі 46\~797,28 гривень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат входить судовий збір. Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної та відхиленої суми позовних вимог.

Outcome: partial