Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

[PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення страхового відшкодування, який мотивовано наступним. 25 червня 2018 року, близько 06.15 годині на автодорозі Харків-Сімферополь на території с. Зелений Гай Василівського району Запорізької області, відбулася ДТП за участю автомобіля "ГАЗ 2401", д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Шкода Фабіа», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок цього пасажир автомобіля «ГАЗ 2401» [PERSON] , [INFO] загинув на місці пригоди. Внаслідок ДТП позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. Спричинена матеріальна шкода проявилася у витратах, понесених на поховання загиблого [PERSON] та у втраті годувальника для двох неповнолітніх дітей загиблого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спричинена моральна шкода проявилася у тому, що через втрату батька неповнолітні діти позивача перенесли сильні душевні страждання та переживання, змінився звичний уклад їх життя, який неможливо повернути до того стану, який існував до смерті батька. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АМ/3017415, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. Відносини відповідача та особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду третім особам, регулюються спеціальним законом, а саме, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі за текстом - ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»). Також вказаним законом врегульовані відносини між позивачем, як потерпілою особою та відповідачем, як страховиком в розумінні даного закону. 03.12.2018 відповідачу направлено рекомендованим поштовим відправлення повідомлення про ДТП від 27.11.2018, заяви на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання в розмірі 9 310,00 грн., страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою (2/4 частки, що належать двом неповнолітнім дітям загиблого) в розмірі 22 338,00 грн. від 27.11.2018 p., та страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 134 028,00 грн. від 27.11.2018 з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату окрім обґрунтування вимог до страховика містили і відомості про визначення їх розміру. Зазначені заяви з додатками відповідач отримав 10.12.2018. Позивач вказує, що у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України у водія [PERSON] , незалежно від наявності чи відсутності в його діях вини, наступила цивільно-правова відповідальність за спричинену шкоду та виник обов`язок з відшкодування спричиненої позивачу шкоди. В обґрунтування заявлених вимог з відшкодування понесених витрат на поховання позивачем вказано наступне. У відповідності до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до ч. 27.4 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати. На підтвердження понесених витрат на поховання, позивачем через представника було надано оригінали товарного чеку б/н від 25.06.2018, виданого ФОП [PERSON] на загальну суму 9 310,00 грн., копію свідоцтва про державну реєстрацію ФОП [PERSON] . З детальної інформації про фізичну особу з ЄДР, одним з видів діяльності ФОП [PERSON] є організація поховань і надання суміжних послуг (код КВЕД 96.03). Позивач вказала, що вона надала відповідачу належні докази витрат, понесених на поховання, на суму 9 310,00 грн., яка підлягала до відшкодування відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог з відшкодування моральної шкоди [PERSON] наголосила на тому, що відповідно до ч. 27.3 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. : До кола осіб, які можуть претендувати на отримання страхового відшкодування моральної шкоди входили: батько загиблого - [PERSON] , мати - [PERSON] , син - [PERSON] та син - [PERSON] . 06.06.1986 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 06.06.1986 р. [INFO] народився [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 25.08.1987 р. Сявською селищною радою Шахунського району Горьковської області РРФСР. [PERSON] 17.10.2005 одружився з [PERSON] . Від цього шлюбу народилися сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27.03.2018, яке набрало законної сили 26.04.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 10.05.2018 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином, страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] належить чотирьом особам: батькові - [PERSON] , матері - [PERSON] , синові - [PERSON] та сину - [PERSON] . Тобто, синам загиблого належить 2/4 суми страхового відшкодування. Позивач є матір`ю та законним представником своїх синів - [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3 723,00 грн. Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із заподіяною смертю батька моральною шкодою, належна до виплати позивачу частка становить 2/4, що в грошовому еквіваленті становить: 12: 2/4 х 3 723,00 грн. = 22 338,00 грн. Щодо обґрунтування заявлених вимог з відшкодування спричиненої шкоди втратою годувальника позивач вказала слідуюче. Відповідно до ч. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Станом на момент смерті [PERSON] його батькові, [PERSON] , [INFO] , виповнилося 54 роки, матері, [PERSON] , [INFO] , виповнилося 50 років. Таким чином, батьки загиблого не досягли пенсійного віку, доказів потреби в утриманні немає. У відповідності до довідки Василівського об`єднаного УПФУ № 580 від 28.08.2018, виданій [PERSON] , в тому, що вона знаходиться на обліку у Василівському об`єднаному УПФУ та отримує пенсію в разі втрати годувальника на 2-х утриманців. До заяви на виплату страхового відшкодування від 27.11.2018 представником позивача було долучено оригінал довідки № 580 від 28.08.2018 про отримання пенсії по втраті годувальника, як це передбачено п.п. е п. 35.2 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ". У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік", розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3 723,00 грн. Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника, належна до виплати позивачу частка становить 1/1, що в грошовому еквіваленті становить: 36 : 1/1 х 3 723,00 грн. = 134 028,00 грн. Відповідачем в ході розслідування страхового випадку, не здобуто жодних доказів, якими б спростовувалися зазначені заявлені вимоги. Станом на дату звернення з позовом до суду, відповідач не виконав покладені на нього ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" обов`язки і не виплатив позивачу страхове відшкодування. З огляду на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування, пов`язаного з витратами, понесеними на поховання у розмірі 9 310 грн., суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 22 338 грн., суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 134 028 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. (а.с. 1-8). Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, виходячи з наступного. 08.02.2018 між [PERSON] та ПрАТ «УПСК» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/3017415 (надалі - Договір), згідно з яким, предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ 2401» д.н. [NUMBER] . 25.06.2018 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі забезпеченого транспортного засобу, «ГАЗ 2401» д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди помер пасажир [PERSON] [INFO] до ПрАТ «УПСК» надійшла Заява про страхове відшкодуванні від [PERSON] в інтересах [PERSON] , колишньої дружини загиблого, в якій [PERSON] просить перерахувати страхове відшкодування на його розрахунковий рахунок. В додатках до заяв про страхове відшкодування надано копію довіреності [PERSON] , якою не передбачено право [PERSON] представляти інтереси неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Листом ПрАТ «УПСК» № 4270/18 від 28.12.2018 [PERSON] , представнику [PERSON] , повідомлено про необхідність надання оригіналу нотаріально посвідченої довіреності [PERSON] , оригіналу нотаріально посвідченої довіреності [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , оригіналу свідоцтва про смерть [PERSON] , оригіналу або належним чином оформленої копії накладної (акту виконаних робіт) до товарного чеку від 25.06.2018. В зв`язку з тим, що особа, зацікавлена у отриманні страхової виплати, відповіді на вказані запити до ПрАТ «УПСК» не надала, ПрАТ «УПСК» було позбавлене можливості встановити фактичні витрати позивача та сплатити належним чином обґрунтовану суму страхового відшкодування особі, яка дійсно має право отримати таке страхове відшкодування. Позивачу у виплаті страхового відшкодування відмовлено не було. Крім цього, представником позивача [PERSON] було подано до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг скаргу щодо неналежного виконання ПрАТ «УПСК» зобов`язань за договором страхування, однак в матеріалах справи відсутні докази наявності порушень в діях ПрАТ «УПСК». В зв`язку з тим, що ПрАТ «УПСК» жодним чином не порушувало право позивача на отримання страхового відшкодування, позивач, вимагаючи стягнути страхове відшкодування з порушенням порядку визначеного нормами Закон України № 1961-IV зловживає своїм правом, відповідач наголошував на безпідставності позовних вимог. Відповідач, крім того, наголошував, що в додатках до заяв про страхове відшкодування, а також до матеріалів судової справи надано копію довіреностей [PERSON] , якою вона уповноважила [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] представляти її інтереси, однак не передбачено право вказаних представників представляти інтереси неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] щодо отримання відшкодування. В заяві про виплату страхового відшкодування представники [PERSON] просять сплатити страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, не менше 134 028,00 грн. на розрахунковий рахунок [PERSON] . В наданій до матеріалів справи довіреності [PERSON] надає право [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] представляти виключно її інтереси. Крім того, в заяві про страхове відшкодування зазначено, що [PERSON] офіційно не працював, матеріали матеріалах страхової справи та цивільної справи докази наявності у потерпілого доходів відсутні. Відповідач додатково зазначив, що слід встановлений ч. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого - 36 мінімальних заробітних плат не є безумовною гарантією отримання такого відшкодування. З огляду на положення ст. 1200 ЦК України єдиною умовою отримання даного виду страхового відшкодування у розмірі не меншому ніж 36 мінімальних заробітних плат є наявність належних та допустимих доказів для визначення середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого. На думку відповідача, діючим законодавством, яким врегульовано питання розрахунку шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, не передбачено можливості застосування мінімальної заробітної плати у випадку відсутності легальних джерел доходів у потерпілої особи. Стосовно витрат на правничу допомогу, відповідач вказав, що позивачем не надані належні та допустимі докази понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн. Відповідав вважав, що у [PERSON] жодних цивільно-правових відносин з адвокатом Стефківським В.І. не виникало. Із наданих до позовної заяви документів слідує, що безпосередньо між адвокатом Стефківським В.І. та [PERSON] договір про надання правничої допомоги не укладався, оплата послуг адвокату безпосередньо не здійснювалась. До позовної заяви не надані будь-які докази участі адвоката Стефківського В.І. у адвокатському об`єднанні або бюро, слід вважати, що у даній справі він діє індивідуально, як самозайнята особа, але з якою договір про правничу допомогу не укладався і гонорар адвокату не сплачувався. Також відповідач посилався на не співмірність заявлених позовних вимог, надавши суду відповідне клопотання (а.с. 57-60, 91). У відповіді на відзив, позивач вказала, що протягом 90 днів, з моменту отримання заяви про страхове відшкодування, відповідач зобов`язаний був повністю виплатити страхове відшкодування шкоди позивачу у розмірі, визначеному Законом або одноразово або кількома платежами. Для страхового відшкодування шкоди, заподіяного втратою годувальника такий розмір не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже, оскільки відповідач не виплатив страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (втрата годувальника), у гарантованому Законом мінімальному розмірі протягом визначеного Законом строку, то право позивача на відшкодування такої шкоди є порушеним, а тому підлягає захисту судом. Виплата страхового відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, у меншому розмірі ніж, визначений Законом не є належним виконанням зобов`язання відповідача, оскільки суперечить положенням п. 27.2 ст. 27 Закону (а.с. 110-113). В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засідання представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 08.02.2018 між [PERSON] та ПрАТ «УПСК» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/3017415 (надалі - Договір), згідно з яким, предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ 2401» д.н. [NUMBER] , що підтверджено копією вказаного Договору (а.с. 61). 25 червня 2018 року, близько 06.15 годині на автодорозі Харків-Сімферополь на території с. Зелений Гай Василівського району Запорізької області, відбулася ДТП за участю автомобіля "ГАЗ 2401", д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Шкода Фабіа», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок цього пасажир автомобіля «ГАЗ 2401» [PERSON] , [INFO] загинув на місці пригоди. Вказані обставини підтверджені постановою про закриття кримінального провадження від 05 жовтня 2018 року (а.с. 13-16), свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 17). Внаслідок ДТП позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. Спричинена матеріальна шкода проявилася у витратах, понесених на поховання загиблого [PERSON] та у втраті годувальника для двох неповнолітніх дітей загиблого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спричинена моральна шкода проявилася у тому, що через втрату батька неповнолітні діти позивача перенесли сильні душевні страждання та переживання, змінився звичний уклад їх життя, який неможливо повернути до того стану, який існував до смерті батька. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АМ/3017415, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. Відносини відповідача та особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду третім особам, регулюються спеціальним законом, а саме, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі за текстом - ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»). Також вказаним законом врегульовані відносини між позивачем, як потерпілою особою та відповідачем, як страховиком в розумінні даного закону. Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 03.12.2018 відповідачу направлено рекомендованим поштовим відправлення повідомлення про ДТП від 27.11.2018, заяви на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання в розмірі 9 310,00 грн., страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою (2/4 частки, що належать двом неповнолітнім дітям загиблого) в розмірі 22 338,00 грн. від 27.11.2018 p., та страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 134 028,00 грн. від 27.11.2018 з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату окрім обґрунтування вимог до страховика містили і відомості про визначення їх розміру (а.с. 9,10,11,12). Суд зазначає, що подані заяви на виплату страхового відшкодування містять необхідну інформацію, що визначена ч. 35.1 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до них були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" для підтвердження кожної із заявлених вимог. Зазначені заяви з додатками відповідач отримав 10.12.2018, що підтверджується відміткою про вхідну кореспонденцію (а.с. 62, 63, 64, 65) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з описом вкладення (а.с. 34). Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Суд зазначає, що ДТП відбулася внаслідок діяльності, пов`язаної з використанням транспортного засобу, який являється джерелом підвищеної небезпеки, що свідчить про те, що спричинена позивачу шкода завдана саме джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під час судового розгляду обставин неправомірного (безпідставного) володіння (користування) [PERSON] транспортним засобом "ГАЗ 2401", д/н [NUMBER] , (джерелом підвищеної небезпеки) на момент настання ДТП, не встановлено. У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на викладене, суд зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України у водія [PERSON] , незалежно від наявності чи відсутності в його діях вини, наступила цивільно-правова відповідальність за спричинену шкоду та виник обов`язок з відшкодування спричиненої шкоди. У відповідності до роз`яснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 4 від 01.03.2013 року роз`яснив, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії Джерела підвищеної небезпеки. - незалежно від наявності вини. Стаття 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Обґрунтування заявлених вимог з відшкодування понесених витрат на поховання. У відповідності до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до ч. 27.4 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати. На підтвердження понесених витрат на поховання, позивачем через представника відповідачу було надано оригінали товарного чеку б/н від 25.06.2018, виданого ФОП [PERSON] на загальну суму 9 310,00 грн., копію свідоцтва про державну реєстрацію ФОП [PERSON] . З інформації про фізичну особу з ЄДР, одним з видів діяльності ФОП [PERSON] є організація поховань і надання суміжних послуг (код КВЕД 96.03) (а.с. 28,29,30-31). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як страховик, повинен відшкодувати понесені позивачем витрати на поховання [PERSON] . Посилання відповідача на ненадання позивачем оригіналів документів, що підтверджують понесені витрати на поховання, спростовується дослідженим судом змістом заяви на виплату страхового відшкодування, згідно якого, представником [PERSON] додано до заяви товарні чеки від 26.06.2018, якими підтверджується понесення витрат на поховання в розмірі 9 310 грн., саме в оригіналах (а.с. 10). Обґрунтування заявлених вимог з відшкодуванні моральної шкоди. Відповідно до ч. 27.3 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. До кола осіб, які можуть претендувати на отримання страхового відшкодування моральної шкоди входили: батько загиблого - [PERSON] , мати - [PERSON] , син - [PERSON] та син - [PERSON] . 06.06.1986 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 06.06.1986 (а.с. 18). [INFO] народився [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 25.08.1987 р. Сявською селищною радою Шахунського району Горьковської області РРФСР (а.с. 19). [PERSON] 17.10.2005 одружився з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Приморською сільською радою Василівського району Запорізької області 15.02.2007. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 20). Від цього шлюбу народилися сини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим ВРАЦС В. Білозерського РУЮ Запорізької області 09.08.2004 (а.с. 21) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Приморською сільською радою Василівського району Запорізької області 06.01.2006 (а.с. 22). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27.03.2018, яке набрало законної сили 26.04.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 23). 10.05.2018 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області 10.05.2018, внаслідок чого позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 24,25). Таким чином, суд зазначає, що страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] належить чотирьом особам: батькові - [PERSON] , матері - [PERSON] , синам - [PERSON] та [PERSON] , при цьому, синам загиблого належить 2/4 суми страхового відшкодування. Позивач є матір`ю та законним представником своїх синів - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується вищезазначеними свідоцтвом про шлюб та свідоцтвами про народження дітей. У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3 723,00 грн. Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із заподіяною смертю батька моральною шкодою, належна до виплати позивачу частка становить 2/4, що в грошовому еквіваленті становить: 12: 2/4 х 3 723,00 грн. = 22 338,00 грн. З огляду на викладене, суд вважає вказані вимоги обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Щодо обґрунтування заявлених вимог з відшкодування спричиненої шкоди втратою годувальника. Відповідно до ч. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Станом на момент смерті [PERSON] його батькові, [PERSON] , [INFO] , виповнилося 54 роки, матері, [PERSON] , [INFO] , виповнилося 50 років. Таким чином, батьки загиблого не досягли пенсійного віку, доказів потреби в утриманні немає. У відповідності до довідки Василівського об`єднаного УПФУ № 580 від 28.08.2018, виданій [PERSON] , в тому, що вона знаходиться на обліку у Василівському об`єднаному УПФУ та отримує пенсію в разі втрати годувальника на 2-х утриманців (а.с. 27). До заяви на виплату страхового відшкодування від 27.11.2018 представником позивача було долучено оригінал довідки № 580 від 28.08.2018 про отримання пенсії по втраті годувальника, як це передбачено п.п. е п. 35.2 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ". У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік", розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3 723,00 грн. Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника, належна до виплати позивачу частка становить 1/1, що в грошовому еквіваленті становить: 36 : 1/1 х 3 723,00 грн. = 134 028,00 грн. Суд критично відноситься до посилань відповідача про неможливість застосування в якості розрахункової величини для страхового відшкодування згідно вимог ч.1 ст. 1200 ЦК України, 36 кратного розміру мінімальної заробітної плати через ненадання позивачем доказів про середньомісячний заробіток потерпілого, виходячи з наступного. Відповідно до п. 36.2 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, про що зазначено в п. 27.2 ст. 27 Закону, де встановлено мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну втратою годувальника. Відшкодування шкоди, заподіяної смертю (втрата годувальника), здійснюється на умовах ст. 1200 ЦК України. Такими умовами є перебування на утриманні в загиблого або наявність права на одержання від нього утримання. Для наявності права на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, дитині достатньо лише наявності права на одержання утримання від померлого. Таке право передбачене ч. 1 ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що неповнолітні діти загиблого [PERSON] мали право на одержання утримання від нього, суд приходить до висновку про доведеність позивачем вказаних вимог та необхідність задоволення позову у вказаній частині. Суд зазначає, що відповідачем в ході розслідування страхового випадку, не здобуто жодних доказів, якими б спростовувалися зазначені заявлені вимоги. Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Тобто норми ч. 36.2 ст. 36 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" чітко покладають обов`язок на страховика в межах 90 днів прийняти вмотивоване рішення про виплату страхового відшкодування, про зупинення перебігу 90- денного строку або про відмову у виплаті виключно з підстав, що визначені у ст. 32 та/або ст. 37 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ". Станом на дату звернення з позовом до суду та під час розгляду справи, відповідач не виконав покладені на нього ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" обов`язки і не виплатив позивачу страхове відшкодування. З огляду на викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування, пов`язаного з витратами, понесеними на поховання у розмірі 9 310 грн., суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 22 338 грн., суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 134 028 грн. Посилання відповідача не спростовують встановлені судом обставини, а свідчать про створення штучних та формальних перешкод у виплаті страхового відшкодування. Зокрема, встановлено, що листом ПрАТ «УПСК» № 4270/18 від 28.12.2018 [PERSON] , представнику [PERSON] , повідомлено про необхідність надання оригіналу нотаріально посвідченої довіреності [PERSON] , оригіналу нотаріально посвідченої довіреності [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , оригіналу свідоцтва про смерть [PERSON] , оригіналу або належним чином оформленої копії накладної (акту виконаних робіт) до товарного чеку від 25.06.2018. У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на те, що в додатках до заяв про страхове відшкодування надано копію довіреності [PERSON] , якою не передбачено право [PERSON] представляти інтереси неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що згідно посвідченої довіреності від 21 серпня 2018 року, позивачка [PERSON] уповноважила [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на представництво її інтересів по дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 25 червня 2018 року. При цьому, [PERSON] уповноважила вказаних осіб представляти її інтереси в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, в тому числі, страхових компаніях, з можливістю підписувати та подавати, серед іншого, повідомлення про настання ДТП, заяви на виплату страхового відшкодування ті ін. (а.с. 86), що свідчить про повноважність [PERSON] , яким, в інтересах позивача, подавалися відповідні заяви на виплати страхових відшкодувань. Повноваження самої [PERSON] на представництво інтересів її неповнолітніх дітей визначені положеннями діючого законодавства, зокрема, ч.1 ст. 242 ЦК України. Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2). Відповідно до ст.. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2) ; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3); розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4) ; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5); обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6). При зверненні до суду позивачем сплачено АО «Автопоміч» 15 000 грн. за надання професійної правничої допомоги, зокрема, адвокатом Стефківським В.І., що підтверджено ордером адвоката Стефківського В.І. на надання правової допомоги від 25 січня 2020 року, договором про надання професій ної правничої допомоги № 0070-ц від 15 січня 2020 року та додатком № 1 до договору від 15 січня 2020 року про надання правничої допомоги, розрахунком наданих робіт від 24 січня 2020 року, рахунком-фактурою від 24 січня 2020, квитанцією про оплату, актом виконаних робіт від 05 лютого 2020 року, згідно якого адвокатським об`єднанням «Автопоміч» надано правничу допомогу позивачу на суму 15 000 грн. та отримано від позивача 15 000 грн. за виконану роботу (а.с. 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43). Згідно клопотання відповідач просив суд при вирішенні питання щодо судових витрат враховувати критерій реальності адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З огляду на викладене, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України, суд з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням вимог співмірності та розумності, вважає обґрунтованим розмір витрат, понесених позивачем на надання професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 8 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у виді судового збору в загальному розмірі 2 274грн. 18 коп., виходячи з наступного розрахунку: -сума задоволених вимог за завдану матеріальну шкоду - 143 338 грн., отже розмір судового збору, який підлягає стягненню, відповідно до п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», становить 1 433 грн. 38 коп.; -сума задоволених вимог за завдану моральну шкоду - 22 338 грн., отже розмір судового збору, який підлягає стягненню, відповідно до п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», становить 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved