Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

25.02.2021 в системі "Електронний суд" сформована позовна заява, подана [PERSON] в інтересах [PERSON] до ТОВ "Укр кредит фінанс" з наступними вимогами: визнати недійсним договір позики № 0493-9259 від 23.09.2020, укладений між [PERSON] та ТОВ "Укр кредит фінанс"; стягнути з ТОВ "Укр кредит фінанс" на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу, докази про яку будуть надані протягом п"яти днів після ухвалення рішення суду у справі. На обгрунтування позову зазначено, що 23.09.2020 [PERSON] уклала кредитний договір № 0493\-9259 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», за яким кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування кредитом. У відповідності до п. п. 2 - 4 цього договору строк кредиту - 14 днів. Термін платежу - 06.10.2020. Сума Кредиту 10 000 грн. Нараховані проценти 2 800 грн. Разом до сплати 12 800 грн. Протягом строку кредиту розмір процентів складає два відсотка від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 %. В даному випадку, кредитний договір за своїм змістом порушує принцип добросовісності, оскільки платіжні зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає 730%, що більш ніж у 7 разів перевищує суму наданого позичальнику кредиту. Договір позики № 0493-9259 від 23.09.2020 призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов договору, оскільки всупереч принципу добросовісності має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Крім того, в даному випадку слід врахувати, що укладення оспорюваного договору було вчинено внаслідок впливу тяжкої обставини. Так, на момент укладення договору позики № 0493-9259 від 23.09.2020, [PERSON] мала заборгованість на суму більше ніж 10 000,00 грн, яка утворилась на підставі кредитних договорів (угода від 10.03.2020 до кредитного договору № 833088-А від 10.03.2020 з ТОВ «СС Лоун»). Укладаючи договір № 0493-9259 від 23.09.2020, позивач, будучи одинокою матір`ю та маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, будучи безробітною та за відсутності інших реальних доходів, перебуваючи під психологічним тиском в зв`язку з погрозами по телефону щодо необхідності термінового повернення заборгованості за іншими кредитними договорами, мала намір сплатити поточну заборгованість, яка утворилась на підставі вище вказаних договорів. Зазначає, що укладаючи оспорюваний договір, відповідач мав реальну можливість у відповідності до Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» через бюро кредитних історій дізнатися про відомості, що складають кредитну історію позивача та наявність великої суми непогашеної заборгованості, проте, розуміючи, наскільки на невигідних для особи умовах вчиняється правочин, запропонував його укласти свідомо та умисно, з наміром отримати від цього вигоду. Таким чином, в даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням правочину, тобто укладення угоди було направлено саме на усунення тяжкої обставини. Крім того, вказував на порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» щодо умов кредитного договору. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01.03.2021 позов залишено без руху. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.03.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Учасники справи у судове засідання не з"явилися. Від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки за наявними у справі матеріалами. На задоволенні позову наполягає. Крім того, просив залучити до матеріалів справи оригінал в електронному вигляді кредитного звіту та інформації з реєстру запитів, що містяться в кредитній історії щодо [PERSON] від ТОВ "Українське бюро кредитних історій". Представник відповідача надіслав на адресу суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. На обгрунтування заперечень проти позову зазначив, що порядок укладення кредитного договору між сторонами здійснюється у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію». Кредитний договір між сторонами укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит («Стандарт»), які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду договору. Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту Відповідача, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Позивач в момент реєстрації на сайті відповідача створив власний Особистий кабінет (п.2.1.14 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до договору та іншої інформації і т. д. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною встановлюється порядок укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, а саме: позивач на сайті відповідача здійснив заповнення заявки на отримання кредиту, вказав всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.7 Правил). Заявка подавалася позивачем через Особистий кабінет (п. 4.9. Правил). Відповідач проінформував позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення договору відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України. Позивач в Особистому кабінеті ознайомилася з пропозицією відповідача щодо укладання електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно- телекомунікаційній системі відповідача. Позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням (п.5.2 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз.2 ч.б ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач надав підтвердження про укладання договору шляхом розміщення інформації в Особистому кабінеті позивача та направлення примірника договору на адресу електронної пошти позивача. Отже, при укладенні договору позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення договору було б неможливе. Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. До того ж, позивачем на сайті відповідача самостійно створено Особистий кабінет, заповнено заявку на отримання кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою відповідача. Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в Особистому кабінеті позивача на сайті відповідача. Порядок підпису договору погоджений між сторонами та визначений відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Щодо тверджень позивача про застосування законодавства (ЗУ «Про споживче кредитування») до правовідносин між сторонами, зазначає, що відповідно до ч.2 ст. З ЗУ «Про споживче кредитування», цей Закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у форкі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Кредитний договір № 0493-9259 від 23.09.2020 укладений з відповідачем терміном на 14 днів, отже згідно прямої норми ЗУ «Про споживче кредитування», даний Закон не розповсюджується на правовідносини за зазначеним Договором. наявність дітей, заборгованість за грошовим зобов`язанням не є тяжкими обставинами в розумінні ст. 233 ЦК України та в свою чергу відповідач не здійснює укладення договору на невигідних (несправедливих) умовах для Позивача, оскільки, через особливість укладання договору позики в електронній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, виключається прямий контакт позивача (позичальника) з відповідачем (кредитором) та можливість спонукання позичальника до укладання договору на несправедливих умовах чи під тяжкою обставиною (у разі наявності), а також можливість застосування до нього фізичного чи психічного тиску. Кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення: із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимозі Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно підстави для визнання кредитного договору недійсним - відсутні. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що представник відповідача скористався правом подання відзиву на позов, в якому виклав свої заперечення проти позову, суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення у справі у даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23.09.2020 [PERSON] уклала кредитний договір № 0493\-9259 з ТОв «Укр кредит фінанс», за яким кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Згідно п. п. 2 - 5 Договору строк кредиту становить чотирнадцять днів. Термін платежу - 06.10.2020. Сума кредиту становить 10000 грн, нараховано проценти у розмірі 2 800 грн. Сукупна вартість кредиту складає 12 800 грн. Протягом строку кредиту розмір процентів складає 2 відсотки від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 %. Сукупна вартість кредиту (вартість користування кредитом) складає 128,00% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 12800 грн та включає в себе проценти за користування кредитом 28,00% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 2800 грн (у грошовому вираженні) (а.с. 18) Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В п. 5 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи це положення закону правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з пунктом 7 оспорюваного Договору, кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов"язується та погоджується дотримуватись цього кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід"ємними частинами договору та разом складають договір, текст яких розміщено на веб-сайті кредитодавця та відповідно укладає договір). Пунктом 11 Договору встановлено, що позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Розділами 3, 4 та 5 Правил встановлено умови надання коштів у позику, порядок звернення для отримання коштів у позику, прийняття рішення про надання коштів у позику, умови та порядок укладання договору позики, сукупну вартість кредиту. За умовами вказаних розділів, з метою отримання кредиту заявник проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства, там же оформлює заяву шляхом заповнення всіх обов`язкових її полів. У заяві заявник зобов`язаний вказати достовірні, повні, точні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання позики. Відповідно до п. 5.1. Правил, після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняття рішення щодо можливості надання кредиту та відкриття відповідного рішення у Особистому кабінеті, заявник отримує гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта (проект кредитного договору), що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» та відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» включає умови, викладені у цих Правилах, які є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення заявнику. Після отримання заявником Оферти (безпосередньо до використання заявником електронного підпису) заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор. Згідно з п. 5.2 Правил заявник надає кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття Оферти (акцепт) щодо укладення договору в електронній формі (в рамках ІТС кредитодавця) в особистому кабінету заявника/позичальника шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний заявником/позичальником в заявці, що вважається підписанням договору, відповідно до ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію". Згідно п. 5.3 Правил, після акцептування позичальником Оферти (що акцептування позичальником Оферти є укладенням договору відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію») відповідно до умов договору (та включно цих Правил) кредитодавець направляє позичальнику підтвердження вчинення (укладення) договору у формі електронного документа. Підтвердження направляється в особистий кабінет позичальника та/або на електронну адресу позичальника, вказану ним в заявці. Підтвердження містить обов`язкові відомості відповідно до ч. 11 ст. 13 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 5.6. Правил, у випадку відмови від укладення заявником договору чи не підписання його шляхом використання надіслання Оферти заявнику/позичальнику, кредитодавець відкликає Оферту. При цьому заявник не позбавляється права знову подати заявку на отримання кредиту (а.с. 19-27) Таким чином, укладаючи договір, позичальник усвідомлював та підтвердив, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Крім того, позичальник підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення цього Договору інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлена про свої права відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Тобто, позивачу до укладення договору була надана уся споживча інформація. Крім того, позивач підтвердив ознайомлення з усіма істотними умовами Договору позики з моменту підтвердження електронним и одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті, доступ до якого здійснив з використанням унікального логіну та пароля Особистого кабінету. Отже, підписанням оферти одноразовим ідентифікатором Позичальник засвідчив, що погоджується з усіма без виключення умовами оферти. Таким чином судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. надавалися [PERSON] на строк чотирнадцять календарних днів, зі сплатою процентів у розмірі двох відсотків від суми кредиту за кожен день користування. Тобто, за 14 днів користування кредитом [PERSON] мала сплатити проценти у розмірі 28 % (14 днів х 2%) від суми кредиту, що у грошовому вираженні становить 2800 грн. Таким чином, твердження позивачки про те, що кредитний договір за своїм змістом є несправедливим, оскільки платіжні зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає 730%, не знайшли свого підтвердження. Оскільки кредитний договір укладено на строк 14 календарних днів, зі сплатою двох процентів від суми кредиту за кожен день користування. При добросовісному виконанні зобов`язання прозивачкою не настали б негативні наслідки, пов`язані з простроченням боржника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві». Відтак, суд вважає, що укладення Договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі позивача та позивачем було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Щодо посилань позивачки про вчинення правочину під впливом тяжкої обставини суд зазначає наступне. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Відповідно до частини першої статті 233 ЦК Україниправочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК Українита предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах. Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин. За кредитним договором "Стандарт" № 0493-9259 від 23.09.2020 [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 10000 грн. на строк 14 календарних днів із виплатою 2,00 відсотків від суми кредиту за кожен день за користування. Вказані умови влаштовували позивачку на час підписання договору. Сума процентів за 14 днів не перевищує суму кредиту, отже, цей правочин не може вчинятися на вкрай невигідних умовах з огляду на те, що діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання, позивачка не мала би наслідком постійного збільшення плати за користування кредитом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача [PERSON] щодо визнання кредитного договору недійсним на підставі ст. 233 ЦК України не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір позики укладений під впливом тяжкої для неї обставини, на вкрай невигідних для неї умовах. Позивач, який оспорює правочин, мав довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, а відповідно, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Outcome: dismissed