Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дітей та стягнення аліментів на її утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що їх шлюб розірвано 28.02.2017, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. На даний час діти потребують додаткових витрат, що повязані із витратами на лікування, спеціалізоване харчування. Оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей надає у неналежному розмірі, самостійно вона не має можливості забезпечити дітей, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання дітей по пятсот гривень щомісяця на кожну дитину, оскільки позивачка на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років просить стягнути аліменти на її утримання в розмірі по 300 гривень щомісяця до досягнення молодшим сином трьохрічного віку. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що він надає матеріальну допомогу на утримання дітей, сплачуючи аліменти. Згоден сплачувати додаткові витрати на утримання дітей по 400 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття та по 100 гривень на утримання колишньої дружини до досягнення молодшим сином [PERSON] трьохрічного віку. При цьому також зауважив, що створив нову сім»ю, винаймає житло та отримує мінімальну заробітну плату, а тому не в змозі сплачувати зазначені позивачем додаткові витрати на дітей та аліменти на її утримання. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 28.02.2017. У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 300 гривень щомісячно на кожну дитину (а.с.8). На даний час діти проживають разом з матір"ю, [PERSON] не працює здійснює догляд за неповнолітніми дітьми, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Гарманівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, отримує допомогу від держави на утримання молодшого сина. З довідки про доходи наданої відповідачем [PERSON] вбачається, що він працює водієм навантажувачем у ТОВ ВКФ «Сплит» та отримав заробітну плату з січня по лютий 2017 в розмірі 6317,14 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. \~Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у звязку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. \~Відповідно до даної норми обовязок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не предявлявся. У такому випадку такий батько зобовязаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як вбачається з позовних вимог [PERSON], до додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей вона відносить витрати на харчування, витрати на лікування дітей. З письмових матеріалів справи вбачається, що, дійсно, малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебуває під наглядом лікарів, у звязку із хворобами, що підтверджується висновками лікарів спеціалістів Кіровоградської дитячої обласної лікарні, епікризом, клінічними дослідженнями аналізу крові, випискою із медичної карти. Відповідно до даних висновків спеціаліста невролога, офтальмолога, гематолога малолітні [PERSON], та [PERSON] дійсно хворіють хронічними захворюваннями: «Халазион в/века левого глаза; Амбліопія, гиперметропия средней степени левого глаза, гипертропия слабой степени правого глаза; Анемия І степени; ПЕП ММД тик». Діти проходили курси лікування та обстеження. Згідно складених висновків лікарів діти потребують постійного обстеження та лікування, здачі клінічних аналізів крові через певний проміжок часу. Крім того, лікарями були рекомендовані певні ліки, що придбавалися позивачкою, раціональне харчування. Водночас, у медичних документах, що були надані суду, відсутні рекомендації лікаря щодо постійного прийняття препаратів, зазначених лікарем, у висновку йдеться про курс лікування, що триває біля 1-3 тижнів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.\~ Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання дітей, не у повному обсязі знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і з відповідача на її користь підлягають стягненню додаткові витрати у розмірі по 400,00 грн. гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття Статтею 84 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оцінюючи надані відповідачем документи, а саме довідку про доходи та заперечення в частині даної позовної вимоги, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову в частині утримання колишньої дружини, до досягненню їх молодшим сином трьох років. Позивач просить стягнути понесені нею витрати на надання правової допомоги у розмірі 700,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги складений між нею та [PERSON] та квитанцією на суму 700,00 грн. Згідно Постанови ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на надання правової допомоги документально підтверджені та доведена, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial