Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Волноваське об`єднане УПФУ Донецької області, в якому просить стягнути грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом, і свої доводи обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Мати перебувала на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком. З 01.09.2014 року по день смерті мати пенсію не отримувала. 13.03.2019 року він звернувся до Волноваського ОУПФУ з заявою про виплату заборгованості з пенсії матері, де отримав разове доручення №914380855401/39 на виплату пенсії в сумі 57650,30грн. за період з 01.03.2016 року по 01.03.2019 року. За період з 01.09.2014 року по 01.03.2016 року відповідач пенсію не виплатив. На його звернення про причини не виплати пенсії відповідач роз`яснив, що виплатив недоотриману пенсію матері за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з чим, він звернувся до суду і просить стягнути з відповідача недоотриману пенсійну виплату після смерті матері за період з 01.09.2014 року по 01.03.2016 року з урахуванням виплачених сум. Відповідач надав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки виплата заборгованості з пенсії здійснюється відповідно до ст..46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не більше ніж за три роки до дня звернення спадкоємця з усіма необхідними документами, тому недоотримана пенсія за період з 01.09.2014 року по 01.03.2016 року не підлягає виплаті. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не інформували, тому суд визнає причину неявки представника відповідача неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 12.03.2019 року. [PERSON]. перебувала на обліку в УПФУ у Куйбишевському районі м.Донецьк, де отримувала пенсію по жовтень 2014 року включно. 14.06.2018 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою на переведення та поновлення виплати їй пенсії. Поточні пенсійні виплати були проведені у грудні 2018 та січні 2019 року. 13.03.2019 року позивач отримав разове доручення №914380855401/39 на виплату пенсії в сумі 57650,30грн. за період 36 місяців з 13.03.2016 року по 30.11.2018 року станом на 13.03.2019 року. Тобто, за період з 01.11.2014 року по 13.03.2016 року відповідач пенсію не виплатив. Виходячи з разового доручення на виплату допомоги на поховання в сумі 4400,98грн., а також інформації відповідача від 13.06.2019 року, розмір щомісячної пенсії померлої складав 2200,49грн. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач отримав частину недоотриманої пенсії після смерті матері в сумі 57650,30грн. за період з 13.03.2016 року по 30.11.2018 року, а за період з 01.11.2014 року по 13.03.2016 року пенсія померлої матері позивачеві не виплачена, що складає 36161,39грн., виходячи з розрахунку: 2200,49х16міс.=35207,85грн.+953,55грн. за 13 днів березня. Разом з тим, Управління відмовляє позивачеві у виплаті цих коштів як спадкоємцю. Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. ст.15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Як було встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати за період з 01.11.2014 року по 13.03.2016 року в сумі 35207,85грн, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану спадщину, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "[PERSON] дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини"). А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обов`язку в натурі, суд вважає, що стягнення з Волноваського ОУПФУ Донецької області на користь позивача у порядку спадкування недоотриманих померлою [PERSON] пенсійних виплат за період з 01.11.2014 року по 13.03.2016 року є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 768,40 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved