Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

31.10.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в сумі 3 903 грн. 25коп., а моральної шкоди в сумі 2 000 грн., завданої внаслідок ДТП та витрат на правову допомогу в розмірі 3000грн. (а.с. № 3 - 9). В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що 19.08.2014р. о 19 год. 00 хв. в районі буд. 108 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську сталося ДТП, винним у якому є [PERSON], якого Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2014р. притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Матеріальний збиток, заподіяний позивачу відновленням автомобілю склав 19 750грн. 82коп. Страховою компанією відповідача - ПАТ "СК "АХА Страхування" виплачено страхове відшкодування лише в сумі 15 847грн. 57коп. Решта суми - 3 903грн. 25коп. залишилася не відшкодованою та позивач просить стягнути її з відповідача. Крім того, вважає, що винними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 2 000грн., яку також просить стягнути з відповідача. Тому, посилаючись на норми ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", просить вимоги задовольнити, стягнувши ще й витрати на правову допомогу в розмірі 3000грн. та судовий збір 487грн.20коп. Представник позивача - адвокат [PERSON] (діє на підставі договору від 20.10.20114р. -а.с. № 29) в судове засідання 16.02.2015р. надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та без фіксування процесу технічними засобами. Додатково зазначила, що позовні вимоги до [PERSON] підтримує в повному обсязі, вважає, що саме він повинен відшкодувати позивачу залишок матеріальної шкоди та моральну шкоду, оскільки страховик АТ "Страхова компанія "АХА Страхування" сплатила вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу в сумі 15 847грн. 57коп., в той час як вартість відновлювального ремонту склала 19 750грн. 82коп. Необхідності у залучені до участі у справі в якості співвідповідача або заміни відповідача на страхову компанію не вбачала, оскільки страхова компанія виконала всі свої зобов'язання, про що зазначила в своїй заяві (а.с. № 55). Відповідач проти позовних вимог заперечував, надав заперечення на позов, в яких зазначив, що власник автомобіля "Пежо 207", д/н [NUMBER] - [PERSON] має поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9169874 від 08.01.2014р. зі строком дії до 07.01.2015р. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, згідно даного полісу, становить 50 000грн. [PERSON] повідомив страхову компанію про ДТП. Страховою компанією вчинені всі необхідні дії - здійснено огляд автомобілю, оцінено пошкодження. Вважає, що залишок суми відшкодування підлягає стягненню саме зі страхової компанії - в межах ліміту відповідальності, а не з нього, оскільки дане передбачено вимогами ст. 1194 ЦК України. Відповідач також надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксування процесу технічними засобами ( а.с. № 56). За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами та винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що 19.08.2014р. о 19 год. 00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода в ході якої [PERSON], керуючи транспортним засобом "Пежо 207", д/н [NUMBER], рухаючись в районі буд. 108 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом "Хюндай", д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], яка зупинилась попереду, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2014р., яка набрала законної сили 15.09.2014р., [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу (а.с № 12). При цьому суд також керується положеннями ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України. Відповідач [PERSON] не заперечує своїх винних дій та їх наслідків - завдання механічних пошкоджень транспортному засобу "Хюндай", д/н [NUMBER], про зазначено в його запереченнях (а.с. № 49). Власником транспортного засобу є позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ № 962335 (а.с. № 10). Власником транспортного засобу "Пежо 207", д/н [NUMBER], яким керував відповідач, є [PERSON], що визнано сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, відповідальність якого застрахована ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", що підтверджується полісом № АС/9169874 від 08.01.2014р. зі строком дії до 07.01.2015р. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн. (а.с № 15). Позивач відремонтував пошкоджений транспортний засіб "Хюндай", д/н [NUMBER] на СТО. При цьому, вартість запасних частин, необхідних для ремонту склала 9 595грн., а вартість виконаних робіт з відновлення транспортного засобу склала 10 155грн. 82коп. Зазначені витрати позивача (всього в сумі 19 750грн. 82коп.) підтверджені первинними документами - калькуляцією, актом виконаних робіт, видатковою накладною, чеками про сплату на користь ТОВ "Сетав Авто", доданим до матеріалів справи (а.с. № 19, 20, 24, 25). Позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування". Не дивлячись на те, що витрати позивача становили 19 750 грн.82коп., страховою компанією прийнято рішення про сплату страхового відшкодування лише у сумі 15 847грн. 57коп, тобто в розмірі вартості матеріального збитку - 15 847грн. 57коп. (з урахуванням розрахунку розміру фізичного зносу автомобіля, зробленого 28.08.2014р. суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] (а.с. № 14, 15). Позивач вважає, що оскільки залишаються не відшкодованими фактичні збитки в сумі 3 903грн. 25коп. (19 750грн. 82коп. - 15 847грн. 57коп. = 3 903грн. 25коп.), дана сума підлягає стягненню з відповідача. Проте з таким висновком позивача не можна погодитись. Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд зазначає, що ст. 26 Закону України "Про страхування" не передбачено жодних підстав, названих відповідачем для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Всі документи отримані страховою компанією, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Таким чином, позивачем виконано вимоги Закону щодо отримання страхового відшкодування. Згідно статті 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно п. 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. На думку страхової компанії завдана позивачу шкода становить лише 15 847грн. 57коп. (без урахування коефіцієнту зносу). Разом із тим, сума відновлювального ремонту становить 19 750грн. 82коп., тобто, це сума, яку позивач витратив для відновлення попереднього становища автомобіля, щоб виправити його пошкодження. Отже, страхова компанія, з урахуванням лімітів відповідальності - 50 000грн., повинна була відшкодувати позивачу реальні збитки, які він мусив зробити для відновлення свого права - в сумі 19 750грн. 82 коп., як чітко визначено у ст. 29 Закону, відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, а не 15 847грн. 57коп., які суб'єктивно визначені страховою компанією без обґрунтованих на те законних підстав. Суд вважає за необхідне додатково зазначити, що статтею 26 Закону України "Про страхування" визначені підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником-громадянином або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законодавством України. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України. Жодних з наведених підстав, що можуть бути причиною у відмові страховиком у повному відшкодування суми відновлювального ремонту судом не встановлено, а тому дані витрати позивача повністю підлягають стягнення із страхової компанії, як на тому наполягає і відповідач. Разом із тим, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України заміна неналежного відповідача здійснюється лише за клопотанням позивача, оскільки це є його виключним процесуальним правом. Представник позивача наполягала, що відповідачем у даних правовідносинах є саме [PERSON] і від залучення страховика відповідачем відмовилася (а.с. № 55). Суд зазначає, що само по собі обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Даний закон, згідно його преамбули, спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Тому, суд зважаючи на таку позицію позивача, приходить до висновку про відмову у позові про стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] Щодо позовних вимог про відшкодування моральної (немайнової шкоди) слід зазначити наступне. Суд вважає, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в наступному: на час та після ДТП позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, автомобіль, яким керувала дружина позивача, був пошкоджений, більше місяця знаходився в ремонті, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості користуватися ним, сплатив кошти за ремонт. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з вимог зазначених норм матеріального права, неправомірними діями відповідача, пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано моральної шкоди, яка знаходиться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і яка підлягає повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача), оскільки завдання шкоди було внаслідок правопорушення, тобто грубого порушення прав особи та законодавства в цілому; завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки; завдання шкоди здоров'ю позивача; завдання майнової шкоди позивачу; завдання збитків позивачу; вимушеність на протязі тривалого часу захищати свої порушені права; невірне ставлення до своєї поведінки з боку відповідача, який не здійснив дій, щодо відшкодування завданої шкоди і продовжує не визнавати свою вину. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини завдання моральної шкоди, тяжкість, характер та глибину пов'язаних з цим моральних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, встановлює суму відшкодування у розмірі 500 грн., відмовивши в іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог частково (стягнення суми моральної шкоди), суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача лише понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за позовними вимогами немайнового характеру в розмірі 243грн.60коп. (оскільки це мінімальний розмір судового збору) ( а.с. № 2). В іншій частині в задоволені вимог про стягнення судових витрат в розмірі 243грн.60коп. ( за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди) слід відмовити, оскільки судом відмовлено в цій частині позовних вимог. Відповідно ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належить й витрати на правову допомогу, тому відповідно до ст. 84, 88 ЦПК України, їх слід стягнути із відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме, в сумі 375грн. виходячи з наступного. Позивачем при подачі позову заявлено вимоги про стягнення правової допомоги в розмірі 3000грн. Судом частково задоволено позовні вимоги, а саме стягнуто лише 500грн. моральної шкоди, що є ? частиною від пред'явленої суми вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Таким чином, з огляду на те, що судом задоволено частково позовні вимоги та стягнута лише частково сума моральної шкоди, то витрати на правову допомогу підлягають стягненню також пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 375грн. (3000грн. загальна сума правової допомоги : на 2 (оскільки задоволена лише частину позовних вимог): на ? частину (оскільки задоволено лише ? частина від вимог про відшкодування моральної шкоди). В задоволені іншої частини вимог про відшкодування правової допомоги, а саме, в розмірі 2625грн. слід відмовити, через відмову в задоволені позовних вимог. При задоволені вимог позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходив з того, що, по-перше, в матеріалах справи є договір на правову допомогу від 20.10.2014р., свідоцтво адвоката (а.с. № 29, 30), по-друге, розрахунок суми витрат на правову допомогу відповідає вимогам ст.1 Закону України від 20.12.2011р. № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р. №4191-VI, введеного в дію з 01.01.2012р., та до позовної заяви надано квитанцію про сплату 3000грн. вартості послуг (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial