Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позивач мотивує свій позов тим, що 25 квітня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11338469000 про надання останньому кредиту в сумі 12300,00 доларів США на строк до 25 квітня 2029 року з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом та відсотками шляхом здійснення щомісячних рівних платежів відповідно до графіку. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору 25 квітня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки № 11338469000/1, № 11338469000/2 та № 11338469000/3 відповідно до яких поручителі зобов'язувалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № № 11338469000 від 25 квітня 2008 року. Оскільки всупереч умовам вищевказаних договорів своїх зобов'язань відповідачі належним чином не виконали, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів у користь банку кредитну заборгованість в розмірі 9438,74 доларів США та 6449,79 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, а також понесені ним судові витрати. Ухвалою від 07 травня 2018 року справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання нікчемним договору, що обмежує права споживача прийнято до спільного розгляду з первісним позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] мотивує свій позов тим, що 25 квітня 2008 року між ним та АКІБ "УкрСиббанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11338469000 в сумі 12300,00 доларів США, що становило 62115,00 грн. по курсу 5,05 грн. за 1 дол. США. Вказаний кредит позивач отримав для особистих потреб, а саме купівлі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Згідно п.2,1 кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов'язання банком приймається: застава нерухомості, а саме придбаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що в с.Скобелка вул.Річна,13, та порука [PERSON], [PERSON], [PERSON] До 2015 року позивач вчасно вносив платежі та перерахував банку 120000 грн. 29 грудня 2014 року, коли курс долара становив більше 15 грн. за 1 дол. США, виконувати зобов'язання стало неможливо. Звернувшись за консультацією, позивач дізнався, що укладений кредитний договір є нікчемним, тому банку була надіслана заява про застосування наслідків нікчемного правочину. Після отримання вимог банку, 18 вересня 2015 року [PERSON] скерував пропозицію укласти договір про врегулювання спірних питань, проте жодних конкретних пропозицій не отримав. Із відповіді банку на вказану вище пропозицію лише вбачалось повторне застосування нечесної підприємницької практики банку. Позивач за зустрічним позовом вважає, що вищевказаний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства України, подальше його використання завдає йому значних матеріальних збитків. Стверджує, що надання кредитних коштів за кредитним договором відповідає ознакам споживчого кредиту, тому до цих правовідносин застосовуються норми Закону України "Про захист прав споживачів". Кредитний договір не приніс позивачу очікуваних результатів, а лише збитки, пов'язані із коливанням валютних курсів про які позичальника не було повідомлено до укладення кредитного договору. Позивач вважає, що банк не повідомив його про обов'язкову інформацію, зазначену в ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема не надав обов'язкової інформації про кредит в тому числі інформації про переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування в можливих валютних ризиках, що банк був зобов'язаний здійснити відповідно до п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених НБУ 10.05.2007 №168. На думку позивача, навмисне ненадання банком позичальнику важливої інформації, передбаченої п.2 ч.2 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", ввело його як позичальника в оману. Позивач вважає, що таким чином банк уклав із ним вищевказаний договір із застосуванням нечесної підприємницької практики, а тому просить визнати цей кредитний договір нікчемним. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги не визнає, зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилися в судове засідання, однак скерували до суду заяви про застосування строків позовної давності та розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, однак скерував до суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відносно зустрічного позову заперечує, однак відзиву та пояснень відносно зустрічного позову суду не надав. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що зустрічний позов підставний та підлягає до задоволення повністю, а в задоволенні первісного позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов'язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст.6 Закону України від 12 липня 2001 р. "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов'язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку. До умов кредитного договору належать: об'єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов'язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо. Важливим є право позичальника на отримання попередньої достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про усі платежі, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Частина 3 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» закріплює, що інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію. Пункт 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначає, що договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] 25 квітня 2008 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11338469000 (а.с.16-19), згідно з п.п.1.1, 1.2.2, 1.3.1 якого позичальнику [PERSON] надавався кредит в сумі 12300,00 доларів США на строк до 25 квітня 2029 року з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом та відсотками шляхом здійснення кожного місяця щомісячних рівних платежів згідно графіку (а.с.19-22). Також 02 лютого 2009 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 11338469000 від 25 квітня 2008 року (а.с.23), згідно п.1 якого з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком була прийнята застава нерухомого майна. Крім того, 25 квітня 2008 року на виконання умов кредитного договору № 11338469000 між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки № 11338469000/1, № 11338469000/2 та № 11338469000/3 (а.с.24-26), згідно з п.п.1.1., 1.3 яких Поручителі зобов'язуються перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 11338469000, а у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителів виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору. 10 вересня 2015 року відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надсилались вимоги про дострокове повернення кредиту, що підтверджується копіями таких вимог (а.с.27-34), копією списку згрупованих рекомендованих відправлень від 12 вересня 2015 року (а.с.35-36). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № 11338469000 позичальником [PERSON] станом на 03 листопада 2015 року (а.с.38-48), заборгованість відповідачів перед публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" становить: 8395,20 доларів США - заборгованості по кредиту, 1043,54 доларів США - заборгованості по відсотках, 2216,60 грн. - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 13 лютого 2015 року по 03 листопада 2015 року, 4233,19 грн. - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках за строк з 13 лютого 2015 року по 03 листопада 2015 року. 29 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Укрсиббанк» із пропозицією укласти договір про врегулювання спірних питань (а.с.120) та отримав відповідь за вих.№30-21/46141 від 16 жовтня 2015 року, де зазначено, що банком підготовлено пропозицію та вказано на необхідність звернення до банку найближчим часом, оскільки термін дії пропозиції обмежений (а.с.121-122). Однак згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. Так, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За положеннями ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-XII. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним. Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч.1 ст.19, ч. 2 ст.19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. За кредитним договором юридичні права й обов'язки сторін - банків та клієнтури - неоднакові. У банку-кредитора - фактично знаходяться всі права, а важливими обов'язками є надання кредитів різних видів та інформування клієнтів про умови кредитування. На клієнті лежать в основному обов'язки: повернути в строк одержаний кредит, сплатити банку проценти за користування кредитом, не ухилятися від банківського контролю, надати і гарантувати наявність забезпечення за договором. Конституційний Суд України в своєму рішенні N 15-рп/2011 від 10.11.2011 року зазначив, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між: - публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, - комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування, - охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Що споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Як передбачено п.3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які діяли на час укладення кредитного договору, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Тому, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про недійсність договору про надання споживчого кредиту, оскільки він не відповідає вимогам ст. ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, відповідачем за зустрічним позовом (банком) не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг повної інформації про кредитні умови, зокрема про переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування в можливих валютних ризиках, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг, пов'язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Крім того, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості на даний час, а наявний лише станом на 03 листопада 2015 року. За таких обставин суд прийшов до висновку, що підприємницька практика спонукала споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача за первісним позовом до суду не з'являвся, пояснень та відзиву на зустрічні позовні вимоги не пред'являв, хоча справа перебувала на розгляді тривалий час. З огляду на викладене суд вважає, що кредитний договір №11338469000 від 25 квітня 2008 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] є недійсним, тому як не відповідає вимогам цивільного законодавства, відповідно вимоги про стягнення боргу за цим договором задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: approved