Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" звернулося в суд з позовом до [PERSON], управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі, публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", третя особа без самостійних вимог: відділ державної виконавчої служби рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 18 вересня 2007 року між ЗАТ "Акціонерний комерційний й промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №1560. На забезпечення вимог, що випливають з даного кредитного договору 19 вересня 2007 року між ЗАТ "АКПІБ" та приватним малим підприємством "Іберус" в особі директора [PERSON] був укладений іпотечний договір №1560, відповідно до якого на забезпечення основного зобов'язання в іпотеку був переданий комплекс будівель меблевої фабрики, що знаходиться за адресою вул. Визволення, 55 в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області. 17 грудня 2012 року між ЗАТ "АКПІБ" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого останній набуває права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату відступлення, включаючи, але не обмежуючись цим, права вимоги до позичальників щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, комісій, а також права вимоги до позичальників щодо сплати штрафних санкцій. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася зміна кредитора, а саме ТзОВ "Кредитні ініціативи" набуло статусу нового кредитора. Тому на даний момент ТзОВ "Кредитні ініціативи" має право звертатись з позовом про зняття арешту, оскільки виступає іпотекодержателем майна, а саме комплексу будівель меблевої фабрики, розташованих по вул. Визволення,55 в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області. Однак позивачу стало відомо, що 19 квітня 2010 року відділом державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно, що належить ПМП "Іберус", в тому числі і на нерухоме майно, що знаходиться в іпотеці ТзОВ "Кредитні ініціативи". Разом з тим, 8 квітня 2013 року відділом ДВС Рахівського РУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі і на нерухоме майно, що знаходиться в іпотеці позивача. Вартість предмету іпотеки за згодою сторін, згідно іпотечного договору №1560 становить 2100000 гривень, а заборгованість відповідача перед позивачем по зобов'язанню становить 2908055,07 гривень станом на 01 березня 2014 року. Враховуючи, що вартість предмета іпотеки значно нижче заборгованості боржника перед ТОВ "Кредитні ініціативи" як кредитором-іпотекодержателем, звернення стягнення на належну боржнику квартиру для задоволення грошових вимог стягувача, котрий не є іпотекодержателем, не допускається законом та порушує права ТОВ "Кредитні ініціативи". разом з тим, 19 липня 2013 року [PERSON] передав нерухоме заставне майно ТОВ "Кредитні ініціативи" з метою добровільної реалізації майна та спрямування коштів від продажу на погашення заборгованості по кредитному договору №1560 від 18 вересня 2007 року. Таким чином накладення арешту на іпотечне майно банку порушує його права як іпотекодержателя, оскільки унеможливлює добровільну (позасудову та поза межами виконавчого провадження) реалізацію іпотечного майна. Крім того третя особа винесла постанови про арешт майна боржника пізніше, аніж внесено обтяження нерухомого майна. На підставі наведеного просили звільнити з-під арешту заставне майно, а саме комплекс будівель меблевої фабрики, що знаходиться по вул. Визволення, 55 в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області, що накладений відділом державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в рамках виконавчого провадження постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №17700357 19 квітня 2010 року, №23463099 від 7 лютого 2011 року та №35617250 від 8 квітня 2013 року. Представник позивача Шкаран І.І. в судове засідання не з'явився, ним подана заява, в якій просить справу слухати в його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки на даний час знято арешт на майно, яке є предметом договору іпотеки. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що у своїй діяльності управління керується положенням про управління пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, а також у містах та районах, затвердженим Постановою правління ПФУ №8-2 від 30.04.2002 року. Згідно даного Положення до компетенції управління не входить повноваження накладення арешту на майно боржників Пенсійного фонду України, а відповідно арешти на майно, про які йдеться у позовній заяві, не накладалися управлінням ПФУ в Рахівському районі. Таким чином вважає, що управління не може бути належним відповідачем у справі, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заяви про розгляд справи без його участі не подавав. Причина неявки представника відповідача суду невідома. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, через відсутність порушення прав позивача, оскільки відділом знято арешт на майно, яке є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 19 вересня 2007 року, а за виконавчим провадженням №35617250 арешт майна вжито державним виконавцем відносно боржника [PERSON], у зв'язку з чим вважає відсутні підстави для задоволення позовної заяви ТзОВ "Кредитні ініціативи" про звільнення майна з-під арешту. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, взявши до уваги їх заперечення, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку. Підставами своїх вимог позивач зазначив наявність права звернення до суду про звільнення майна з-під арешту, оскільки виступає іпотекодержателем майна, а саме комплексу будівель меблевої фабрики, що знаходиться по вул. Визволення, 55 в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області, у зв'язку з набуттям права вимоги, і наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором. Зокрема, відповідно до договору про відступлення права вимоги, договору про передачу прав за договорами забезпечення та чинного законодавства покупець в особі ТзОВ "Кредитні ініціативи" набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій та права вимоги звернення стягнення на предмети іпотеки, в тому числі і права вимоги за кредитним договором № 1560 від 18 вересня 2007 року, укладеним між первісним кредитором ЗАТ "АКПІБ" та [PERSON] й іпотечним договором №1560 від 19 вересня 2007 року, укладеним між первісним кредитором ЗАТ "АКПІБ" та ПМП "Іберус" в особі директора [PERSON]. За правилами ст.59,60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Так, судом встановлено, що постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №17700357 від 19 квітня 2010 року, №23463099 від 7 лютого 2011 року та №35617250 від 8 квітня 2013 року, постановленими відділом державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Позивач посилається на те, що накладення відповідачем арешту на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, є порушенням прав останнього, так як унеможливлює здійснення задоволення його вимог за рахунок предмету іпотеки та фактично спрямоване на створення для позивача обставин, за яких ускладняться для [PERSON] умови виконання взятих на себе грошових зобов'язань перед банком. Таке посилання позивача не знайшло своє підтвердження з огляду на здобуті судом докази. Зокрема, в силу ст. 3 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Отже, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. В судовому засіданні достовірно встановлено, що постановами про закінчення виконавчого провадження №17700357 від 30 квітня 2010 року та №23463099 від 31 березня 2011 року припинено чинність арешту майна [PERSON] та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Отже, наразі майно, на яке було постановами відділу державної виконавчої служби №17700357 від 19 квітня 2010 року та №23463099 від 7 лютого 2011 року накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, та яке перебуває в іпотеці, знято з-під арешту. Таким чином не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за №35617250 від 8 квітня 2013 року накладено арешт на майно, належне [PERSON] як фізичній особі. З іпотечного договору №1560 від 19 вересня 2007 року вбачається, що іпотекодавцем являється Приватне мале підприємство "Іберус". За таких обставин позивач не має права вимоги про зняття майна з-під арешту з метою захисту своїх прав, згідно даної постанови відділу державної виконавчої служби, оскільки таке право йому не належить. Крім того, в позовній заяві відповідач [PERSON] зазначений як фізична особа, в той час, коли згідно матеріалів справи таким повинен бути мале приватне підприємство "Іберус", що в свою чергу має місце заявлення позову до неналежного відповідача. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач, маючи процесуальні права та обов'язки в силу ст.ст. 27,31 ЦПК України в ході розгляду справи не заявляв клопотання про заміну неналежного відповідача, при цьому протилежне не може бути вирішене судом за власним розсудом, що в силу принципу диспозитивності цивільного процесу, який закріплено у ст. 11 ЦПК України, є неприпустимим.

Outcome: dismissed