Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідачів Банилівської сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Його дружина - [PERSON], проживаючи та будучи зареєстрованою за місцем відкриття спадщини, в установлений законом строк прийняла спадщину. Вважається такою, що прийняла спадщину, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS], проте оформити право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно не встигла. [INFO] померла його матір - [PERSON]. Після смерті батьків відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, загальною площею 59,10 м.кв., інвентарною вартістю 135851,00 грн., що розташований в [ADDRESS], що було спільним майном його батьків, що придбане в період перебування їх у шлюбі. Будь-яких посмертних розпоряджень щодо передачі вказаного майна батьки не залишили. На момент смерті батьків він постійно був прописаний та проживав з батьками в житловому будинку, який набув статуту спадкового майна після їх смерті. Він, як рідний син померлих батьків [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. Крім нього, спадкоємцями по закону є його сестра [PERSON] та брати - [PERSON], [PERSON], які не прийняли спадщину після смерті батьків, на неї не претендують. Інших осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає. Він, як спадкоємець за законом своєчасно прийняв спадщину, звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, постійно проживає у спадковому будинку. Однак державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], який належав померлому [INFO] батьку [PERSON] та померлій [INFO] [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини викладені в позові, просила позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник відповідача Банилівської сільської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Банилівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, зазначила, що із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків не зверталась, на спадкове майно не претендує, не заперечувала щодо задоволення позову. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 24.12.2007 року виконкомом Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №61, копією свідоцтва про народження, Серія [NUMBER], виданого 07.04.1968 року в с.Банилів, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №19. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS], 1989 року побудови, вартістю 86503,00 грн. Судом також встановлено, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 15.02.1954 року був зареєстрований виконавчим комітетом Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №09, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014715200 від 13 листопада 2014 року. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України у разі поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Ці ж положення закріплені в ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю, зокрема є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"). Суд вважає, що, житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS], який було введено в експлуатацію у 1989 році є спільним майном подружжя, частки подружжя в якому є рівними. З довідки виданої Банилівською сільською радою №705 від 09.10.2014 року вбачається, що [PERSON], проживав та був зареєстрований за місцем проживання у [ADDRESS] з 1989 року по день його смерті. На день смерті [PERSON] разом з ним в одному будинку були зареєстровані та проживали син - [PERSON], та дружина - [PERSON] Спадкоємцями за законом першої черги є: [PERSON] - дружина та діти померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Заповіт за життя не складався. Таким чином, станом на день смерті [PERSON] спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину є позивач [PERSON] в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки він був зареєстрований та постійно проживав разом з спадкодавцем, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, його частка після смерті [PERSON] становить 1/4 спадкового майна, та дружина померлого [PERSON], якій разом з [PERSON] належало на праві спільної сумісної власності подружжя по 1/2 ідеальній частці житлового будинку за кожним, а тому після смерті [PERSON] її частка в спадковому майні становила 1/4 житлового будинку, який розташований в [ADDRESS]. Інші спадкоємці, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, що підтверджується матеріалами спадкової справи №302/2015 р. [INFO] померла матір позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого [INFO] виконавчим комітетом Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №33, копією свідоцтва про народження, Серія [NUMBER], виданого 07.04.1968 року в с.Банилів, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №19. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. З довідки виданої Банилівською сільською радою №706 від 09.10.2014 року вбачається, що [PERSON], проживала та була зареєстрована за місцем проживання у [ADDRESS] з 1989 року по день її смерті. На день смерті [PERSON] разом з нею в одному будинку був зареєстрований та проживав син - [PERSON] Спадкоємцями за законом першої черги є діти померлої [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Заповіт за життя не складався. Судом також встановлено, що крім позивача [PERSON], спадкоємцями першої черги за законом є діти померлої - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які спадщину не прийняли та не претендують на спадкове майно. Інших спадкоємців, та осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №303/2015 року. Позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Олійник Ю.М. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але в зв'язку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на будинок йому було в цьому відмовлено, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 20.11.2015 року №1169/02-31 та копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 20.11.2015 року №1168/02-31. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1989 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Згідно вимог ст.19 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ст.19 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, що набув чинності на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, внесено зміни, відповідно до яких для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved