Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника адвоката Тарновецького В.І. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що 12.01.2002 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб. Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заставнівського районного суду від 03.10.2019 року по справі №716/1235/19 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою. Судовим Наказом Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2019 року по справі №716/2196/19 вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання трьох дітей у розмірі Ѕ частки всіх видів заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Незважаючи на наявність судового наказу, відповідач перестав приймати участь у матеріальному забезпеченні дітей, та виїхав на проживання за кордон в Німеччину. Примусове виконання судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від заробітку відповідача є неможливим, оскільки він приховує реальний розмір своїх доходів. Щомісячно на утримання дітей, забезпечення їх духовного та фізичного розвитку позивачка витрачає 20000 - 25000 грн. Враховуючи забезпеченість відповідача своїм власним житлом та додаткове намагання в судовому порядку отримати ще право власності на 1/2 частку в квартирі, яка належить колишній дружині, перебування відповідача на роботі в Німеччині, та приймаючи до уваги, навіть, мінімальної суми заробітку в Німеччині, позивач вважає, що загальний розмір аліментів у сумі близько 10 тис. грн. (орієнтовно 300 Євро) на утримання трьох дітей не буде надмірним для відповідача. Також враховуючи, що старша донька [PERSON] , [INFO] вступила на навчання до Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича, позивачка вважає, що відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання дитини, пов`язані із навчанням у навчальному закладі у розмірі Ѕ частини вартості навчання, а також утримувати її до досягнення нею 23 років. У зв`язку з наведеним позивачка просить: Змінити встановлений Наказом Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2019 року по справі №716/2196/19 спосіб стягнення із [PERSON] аліментів на утримання трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із Ѕ частки усіх заробітків [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумівдля дитини, на тверду грошову суму; Стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3300 (три тисячі триста) гривень щомісячно до досягнення нею повноліття; Стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3300 (три тисячі триста) гривень щомісячно до досягнення нею повноліття; Стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3300 (три тисячі триста) гривень щомісячно до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років; Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання [PERSON] , [INFO] , пов`язані з оплатою навчання на першому курсі факультету іноземних мов Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича у розмірі 10750 (десять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень. Позивачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. ЇЇ представник Тарновецький В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обґрунтувавши обставинами, викладеними в позовній заяві, просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів на старшу доньку [PERSON] була заявлена до досягнення дитиною повноліття з урахуванням тої обставини, що остання в цей час уже навчалася в ЧНУ. Оскільки наразі [PERSON] вже досягла вісімнадцятирічного віку, просить суд у відповідності до ст. 199 СК України вирішити питання про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, а також на підставі ст.185 СК України стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, пов`язані з її навчанням у вищому навчальному закладі, сплачені позивачкою до досягнення повноліття [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини не явки суду не повідомив. Його представниця Спіжавка А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Повідомила, що відповідач не заперечує щодо зміни встановленого судовим наказом Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.12.2019 року способу стягнення аліментів із відповідача на утримання двох дітей: [PERSON] та [PERSON] із 1/2 частки усіх заробітків, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини, на тверду грошову суму. З урахуванням його матеріального становища (відсутності стабільного офіційного доходу, обмеження його у користуванні облаштованим та придатним для проживання житлом), наявності обов`язку по утриманню двох неповнолітніх дітей та непрацездатної бабусі, вважає за доцільне і справедливе стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Починати стягнення з моменту набрання рішенням законної сили. У решті позовних вимог просила суд відмовити у задоволенні за безпідставністю і недоведеністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом у справі встановлено, що сторони з 12.01.2002 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заставнівського районного суду від 03.10.2019, що набрало законної сили 05.11.2019 (а.с.12, 16-17). В шлюбі у них народилося троє спільних дітей:, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копями свідоцтв про народження (а.с.13-15). Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.18). Судовим наказом Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.12.2019 року по справі № 716/2196/19 прийнято рішення стягувати з [PERSON] аліменти на утримання трьох доньок у розмірі 1/2 всіх видів заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття (а.с. 42) На даний час, найстарша донька [PERSON] , [INFO] досягла повноліття. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Частинами 2, 3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Щодо вимоги про зміну способу стягнення аліментів. Частиною першою статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом частини третьої цієї статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу аліментів. При цьому положення ч. 3 ст. 181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано ч. 3 ст. 181 СК України. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 181 ч.3 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 141 "Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини", стаття 150 "Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини", стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлений розмір прожиткового мінімуму у 2021 році. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років із 1 січня 2021 року становить 2395 грн. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони. Звертаючись до суду з позовною вимогою про зміну способу стягнення аліментів із частки доходів відповідача на тверду суму в розмірі 3300 гривень на кожну дитину щомісячно позивач зазначила у своїй позовній заяві, що на утримання дітей, забезпечення їх духовного і фізичного розвитку (купівля продуктів харчування, одягу, терапевтичного взуття, іграшок, медикаментів під час того як дитина хворіє, засобів дитячої гігієни, відвідування гуртків (танців, спортивних секцій, художньої школи, іноземної мови) вона щомісячно витрачає 20 000-25 000 гривень. Вирішуючи спір за даною позовною вимогу суд звертає увагу, що деякі із перелічених витрат (придбання терапевтичного взуття, медикаментів у зв`язку з хворобою дитини, відвідування гуртків по розвитку здібностей дитини) відносяться до додаткових витрат на дитину та підлягають стягненню у іншому порядку ( ст.185 СК України) за окремою позовною вимогою. При цьому, пред`являючи такий позов, позивачкою не надано доказів на підтвердження її реальних витрат на утримання дітей. Окрім того, позивачка посилається на те, що відповідач перебуває на заробітках у Німеччині, тому на її думку отримує достатній дохід для сплати аліментів у заявленому розмірі. Обставина перебування [PERSON] на час розгляду справи на території ФР Німеччини не заперечується відповідачем та його представником, крім цього підтверджується довідкою Державної прикордонної служби України від 07.04.2021 №716/2271/20/2642/2021 (а.с.56). Однак в судовому засіданні не знайшло підтвердження належними і допустимими доказами факт його працевлаштування та отримання ним заробітку в Німеччині орієнтовно 300 Євро, тобто достатнього доходу, для сплати аліментів у заявленому розмірі, про що з упевненістю стверджує позивачка. Зазначену обставину заперечувала в судовому засіданні представниця відповідача, яка повідомила, що останній знаходиться на території Німеччини нелегально. З урахуванням протиепідемічних заходів унеможливлюється його влаштування на роботу та отримання хоча б мінімального стабільного доходу. За весь час перебування на заробітках відповідач фактично перебуває на утриманні своє матері, яка має стабільну офіційну роботу. Він проживає у квартирі, яку орендує мама та перебивається нерегулярними підробітками, які ледве дозволяють йому забезпечити свої елементарні потреби та сплату аліментів на дітей та утримання бабусі. Разом з цим суд наголошує, що на підтвердження вищенаведених обставин, стороною відповідача не надано суду жодних доказів. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить житловий будинок в [ADDRESS] , який набуто на підставі договору дарування від 09.10.2015 між ним та його бабусею (а.с. 22-23). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 18.03.2021 наданого Кострижівською селищною радою у будинку по [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON] , [INFO] Будинок житловою площею 33, 8 кв.м потребує капітального ремонту (протікає дах, відсутнє утеплення та водовідведення). [PERSON] 1932 р.н. отримує пенсію у розмірі 3020 грн., потребує стороннього постійного догляду, послуги доглядальниці оплачує внук [PERSON] (а.с.60). Належність [PERSON] Ѕ частки квартири [ADDRESS] в судовому засіданні не підтверджена, оскільки цивільна справа про поділ майна подружжя знаходиться на стадії судового розгляду, отже на даний час не вирішена судом. Заперечуючи неможливість сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 3300 грн. на кожну дитину, відповідачем доказів щодо свого стану здоров`я та розміру доходу не надано, проте надано доказ про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, які стягуються з нього на підставі наказу Заставнівського районного суду від 18.12.2019. Як вбачається із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Заставнівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 18.03.2021 за №22.4-20/4243 заборгованість у [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.03.2021 року відсутня, переплата 301 грн. (а.с. 61-62). За доводами сторони відповідача, останній регулярно сплачує аліменти на підставі судового наказу, в розмірі, визначеному згідно розрахунку державного виконавця в процедурі примусового виконання у відповідності до ст. 71 ЗУ «Про виконаче провадження» ст.ст. 182, 195 СК України. Зазначене спростовує твердження позивачки про те, що відповідач виїхав на проживання за кордон в Німеччину та перестав приймати участь у матеріальному забезпеченні дітей, незважаючи на наявність судового наказу. Враховуючи, що згідно змісту ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду не вважається не змінним, з часу ухвалення судового наказу про стягнення аліментів відповідач змінив країну проживання, що ускладнює контроль за отримуваним ним доходом, який є неофіційним і нестабільним, приймаючи до уваги право одержувачки аліментів на зміну способу їх стягнення за її заявою, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зміни способу стягнення аліментів з відповідача на двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , із 1/2 частки усіх заробітків, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини на тверду грошову суму. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд зазначає, що позивачкою не надано відомостей та доказів про джерела доходів відповідача, які судом могли бути встановлені та взяті до уваги при постановленні даного рішення, а відповідачем, в свою чергу не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих скрутний матеріальний стан та наявність інших об`єктивних обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів на утримання дітей в гарантованому розмірі. Відтак, об`єктивно оцінюючи матеріальну спроможність відповідача, який є здоровою, працездатною особою, рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок в розмірі, не меншому 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що фактично тотожний розміру, який відповідач згідний сплачувати, а саме по 1200 гривень на кожну дитину щомісячно. Як роз`яснив пленум Верховного суду України у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили. За таких обставин, здійснення стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх доньок за зміненим способом в твердій грошовій сумі слід проводити з дати набрання даним рішенням законної сили. Як вбачається з матеріалів цивільної справи найстарша донька сторін [PERSON] , [INFO] досягла повноліття. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів із відповідача в частині, що стосується доньки [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки рішення за цією позовною вимогою приймається після досягнення донькою повноліття на даний час фактично припинено стягнення аліментів на її утримання. Отже не можна змінювати те, чого вже не існує і не відбувається. Однак, як вбачається із змісту та підстав заявленої позовної вимоги в даному цивільному позові, позивачкою фактично ставиться питання про стягнення аліментів на її користь до досягнення донькою [PERSON] 23 років у зв`язку із продовженням її навчання у ВУЗі. Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз"яснив, що обов"язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що донька відповідача [PERSON] [INFO] є студенткою факультету іноземних мов Чернівецького національного університету, денної форми навчання, що підтверджується довідкою ЧНУ ім. Федьковича №6612 від 21.10.2020 (а.с.29). Із копії договору про надання освітніх послуг від 10.09.2020 №13/3881, вбачається що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 86000 грн., розмір плати за один рік становить 21500 грн. (а.с.30) Відповідач у добровільному порядку не надає доньці [PERSON] матеріальної допомоги на період навчання. [PERSON] на даний час не досягла встановленого законом віку 23 років, у неї є потреба у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, оскільки вона не отримує стипендію, інших доходів у неї немає і за її навчання здійснюється оплата в розмірі 21500 грн. Постійну матеріальну допомогу їй надає її мати - позивачка по справі. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Встановивши, що донька [PERSON] досягла повноліття, продовжує навчання, не отримує стипендію, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, яка забезпечує її одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання знаряддями, а також оплачує вартість навчання і проїзду до навчального закладу, суд виходить з того, що відповідач зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу доньці у розмірі 1200 грн., вважаючи цю суму обґрунтованою і такою, що відповідає матеріальній спроможності відповідача, який є фізично здоровим, працездатним та спроможним забезпечувати свою дитину до закінчення її навчання. Приписами ч.3 ст.199 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, ухвалюючи рішення в цій частині заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання та вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи із 11.01.2021 (дати досягнення нею повноліття) і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] . Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Звертаючись з позовом до суду позивачка посилалася на те, що станом на дату звернення до суду донька [PERSON] ще не досягла повноліття, разом з цим, у зв`язку із вступом на навчання дитини до факультету іноземних мов ЧНУ ім. Федьковича позивачка самостійно оплатила вартість навчання за перший семестр поточного навчального року у розмірі 10750 грн. та зобов`язана внести до 25.01.2021 на рахунок навчального закладу другу частину плати у розмірі 10750 грн. Вважаючи, що відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання дитини, пов`язані з навчанням у ВУЗі просила стягнути з відповідача 10750 грн., що становить Ѕ частку вартості навчання за два семестри навчального року. Суд зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.08.2020 у справі №336/1488/19. Враховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання [PERSON] у зв`язку з оплатою навчання в ЧНУ. На підставі ст.51 Конституції України, ст..11 Закону України «Про охорону дитинства», ст..ст.141, 150, 180, 181, 182, 184, 199, 200 СК України,

Outcome: dismissed