Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

03.10.2017 року від Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до суду надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] вказала, що 20.06.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами банку" які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 31.08.2017 року має заборгованість - 22023 грн. 52 коп., яка складається з наступного: 284 грн. 50 коп. - заборгованості за кредитом; 16514 грн. 09 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3700 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1024 грн. 93 коп. - штрафу (процентна складова). Невиконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] в позовній заяві просила розглянути справу за відсутністю представника позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, застосувати позовну давність і відмовити у позові. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: 20.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а. с. 6, 7, 8-31). Згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 31.08.2017 року мається заборгованість за кредитним договором з боку відповідачки - 22023 грн. 52 коп., яка складається з наступного: 284 грн. 50 коп. - заборгованості за кредитом; 16514 грн. 09 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3700 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1024 грн. 93 коп. - штрафу (процентна складова). 18.07.2014 року позичальником був здійснений останній платіж на виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором (а. с. 4-5). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У відповідністю зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідачкою [PERSON] 18.07.2014 року був здійснений останній платіж на виконання зобов'язань за кредитним договором. Кредитний договір був укладений 20.06.2012 року. Кінцевий термін повернення кредиту визначений як такий, що відповідає строку дії картки. Виходячи зі змісту положень ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності почався з дня здійснення відповідачкою останнього платежу на виконання зобов'язань за кредитом, який був здійснений в межах строку дії картки, а саме з 18.07.2014 року, після чого [PERSON] припинила виконання зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, з 18.07.2014 року, відповідно до ст. 261 ЦК України почався перебіг позовної давності, який не зупинявся та не переривався до дня пред'явлення позову 03.10.2017 року. Станом на день пред'явлення позову 03.10.2017 року сплив передбачений законом трирічний строк позовної давності. Отже, позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладанням кредитного договору та наявності з боку відповідачки невиконаних зобов'язань за цим договором. Разом з тим, оскільки відповідачкою подано заяву про застосування позовної давності, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. За таких обставин, у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed