Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати недійсним положення Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028 від 01.06.2018 року у частині пункту 22.1.7 цього Договору; - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028 від 01.06.2018 року в сумі 744 907 грн. 04 коп.; - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № - 016/001/17/0000028 від 01.06.2018 року в сумі 10 130 грн. 74 коп.; - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] судові витрати, понесені ним по цій справі. Позовна заява обґрунтована тим, що 01.06.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК-016/001/17/0000028. Страхувальником та вигодо набувачем за договором є [PERSON] . Предметом договору є майнові інтереси [PERSON] , пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Toyota Camry, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Умови програми страхування - VIP та економія. Договором був визначений перелік страхових випадків, страхова сума. 16.04.2019 року за адресою: м. Мелітополь, вул. Університетська, 43, невідома особа скоїла підпал транспортного засобу Toyota Camry, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого від автомобіля залишився металевий каркас транспортного засобу та інші обгорілі деталі. З метою встановлення особи злочинця та притягнення його до кримінальної відповідальності негайно звернувся до Мелітопольського відділення поліції ГУНП в Запорізкій області з відповідною заявою, відкрито кримінальне провадження. На вимогу страховика позивачем були надані витребувані відповідачем документи. Так позивач 05.07.2019 року ПрАт «УПСК» повідомило, що в ході розгляду страхового випадку по факту пошкодження Toyota Camry, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яке мало місце 16.04.2019 року за адресою: вул. Свердлова, 43 м. Мелітополь, співробітниками служби безпеки ПрАт «УПСК» проводиться внутрішнє розслідування. Також позивач повідомлявся про те, що проводиться судова пожежно - технічна експертиза, яка повинна встановити причину загорання транспортного засобу Toyota Camry, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідач зазначив, що після проведення пожежно - технічної експертизи буде прийнято рішення про відмову чи виплаті страхового відшкодування. На початку серпня 2019 року позивачем було отримано лист - відмову від ПрАТ «УПСК» від 05.08.2019 року № 3541/19 було повністю відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Підстави відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановлені ЦК України та ЗУ «Про страхування». Однак, відповідач отримавши від позивача всі необхідні дані, інформацію про страхову подію, дані про порушення кримінальної справи та вчинений щодо майна позивача, повний доступ до предмету страхування, та не маючи реальних та законних підстав для відмови позивачу у виплаті відшкодування, відповідач відмовив у виплаті відшкодування з формальних підстав - невиконання чи неналежне виконання Страхувальником та/або Експлуатантом обов`язав, зазначених в Договорі. Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги, посилаючись на наступне. 01.06.2018 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. Наявність особистого підпису [PERSON] в Договорі страхування є прямим підтвердженням факту ознайомлення страхувальника та погодження з умовами Договору страхування, а також з правилами добровільного страхування наземного транспорту. 17.04.2019 року [PERSON] зателефонував до диспетчерської служби технічного асистансу страховика та повідомив диспетчера про те, що 16.04.2019 року в [ADDRESS] застрахований автомобіль згорів. 17.04.2019 року [PERSON] звернувся до страховика із заявою-повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, в якій повідомив про те, що 16.04.2019 року о 22 годині 50 хвилин він вийшов з будинку [ADDRESS] та побачив, що його автомобіль горить. В ході розслідування заявленої події страховиком було встановлено, що страхувальником було проведено переобладнання застрахованого транспортного засобу для роботи на газовому пальному. Вказана обставина вбачається з протоколу огляду місця події, в якому зафіксовано, що на застрахованому транспортному засобі встановлено газобалонне обладнання. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.05.2019 року було задоволено клопотання старшого слідчого Мелітопольского ВН ГУНП в Запорізькій області та призначено судову пожежно - технічну експертизу з метою встановлення причини виникнення пожежі та осередку займання. У висновку експерта зазначено, що причиною пожежі, яка сталась 16.04.2019 року могли бути теплові прояви електричної енергії або занесення джерела запалювання до осередку виникнення пожежі. Згідно Договору страхування обставиною, що має істотне значення для оцінки ступеня страхового ризику є, в тому числі, інформація з питань переобладнання Застрахованого ТЗ. Згідно Договору страхування підставою для відмови страховика у виплаті відшкодування є невиконання чи неналежне виконання страхувальником та/або Експлуатантом обов`язків, зазначених в договорі. Однак, сторони Договору страхування досягли угоди та чітко визначили, що повідомлення інформації про переобладнання застрахованого ТЗ є обставиною, що має істотне значення для оцінки ступеня страхового ризику, а невиконання обов`язку щодо надання інформації про їх зміну є підставою для прийняття страховиком рішення про відмову у здійсненні страхової виплати. Страховик на підставі п.п. 22.17 п.22.1 Договору страхування прийняв рішення про відмову Страхувальнику у здійсненні страхового відшкодування. Крім того, проаналізувавши Договір страхування відповідач дійшов до висновку, що навіть у разі відсутності підстав для відмови страхувальнику у виплаті страхового у виплаті страхового відшкодування, [PERSON] не має права на отримання страхового відшкодування права на отримання страхового відшкодування, оскільки у останнього відсутній майновий інтерес щодо предмету Договору страхування. Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. В якій зазначено, що викладені відповідачем доводи фактично виходять за межі, вказані у відмові у виплаті страхового відшкодування від 05.08.2019 року № 3541/19 та містять дещо інше правове обґрунтування, що також є помилковим. Відповідач вказуючи на встановлене газове обладнання та на одне із припущень експерта про варіант виникнення пожежі є те, що по суті відповідач мотивує відмову у виплаті тим, що пожежа виникла внаслідок порушення правил експлуатації/безпеки газобалонного обладнання, однак підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неконкретні та розмиті по своїй природі підстави, а саме - невиконання обов`язків за договором страхування. Таким чином, відповідач вважає, що з формальних причин може ухилитись від виконання своїх обов`язків за договором страхування. Однак позивач вважає, що підстави, які наведені позивачем, суперечать реальним обставинам справи. Від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивачем не зазначено які саме приписи законодавства у сфері страхування було порушено відповідачем Крім того, усі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. Загальні обов`язки сторін по договору страхування, підстави для відмови у страховій виплаті визначаються у Главі 67 ЦК України, статтях 20, 21, 26 Закону України «Про страхування». Ч. 2 ст. 991 ЦК України, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» встановлено, що договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь - які зміни страхового ризику. Зокрема, сторонами у п.п. 19.2.6 п. 19.2 Договору страхування було визначено, що страхувальник зобов`язаний при укладенні договору надати інформацію страховику про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ступеню страхового ризику і надалі, протягом двох робочих днів з моменту будь-яких змін такої інформації у письмовій формі повідомляти про це страховика. Приміткою до цього пункту, встановлено, що обставинами, які мають істотне значення для оцінки ступеню страхового ризику, зокрема, є інформація з питань, зазначених в заяві на страхування; переобладнання застрахованого транспортного засобу, заміна двигуна. В свою чергу, позивач в порушення вимог п.п. 19.2.6 п. 19.2 Договору страхування, обов`язок щодо повідомлення страховика у встановлений договором строк та формі про зміну ступеня страхового ризику, а саме переобладнання застрахованого транспортного засобу для роботи на газовому пальному, не виконав. Через неповідомлення страхувальником певних обставин, враховуючи підвищення ступеня ризику, страховик не мав об`єктивних підстав для припинення дії Договору страхування або внесення змін до умов договору, щодо виключення із страхових ризиків пожежі та/або вибуху, зменшення страхової суми, зміни стразового тарифу. Таким чином, відповідач, правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. Крім того, позивач стверджує, що відповідачем нібито не заперечується факт отримання повідомлення про намір переобладнання застрахованого транспортного засобу для роботи на газовому пальному, але це не відповідає дійсності. Також відповідач зазначає, що позивач, як на підставу наявності майнового інтересу щодо предмета договору страхування посилається на договір оренди автомобіля від 26.05.2018 року. Однак, на думку відповідача, зазначений договір в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом, посилаючись на наступне. По-перше, всі наявні докази повинні бути подані разом із позовною заявою. По - друге, сторонами договору на оренду автомобілю від 26.05.2018 року не отримано вимоги закону про його обов`язкове нотаріальне посвідчення, що тягне за собою визнання такого правочину нікчемним. Таким чином, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявності майнового інтересу щодо предмету договору страхування. Від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення до позовної заяви, в яких зазначено наступне. Відповідач зазначає, що відмова у виплаті страхового відшкодування є обґрунтованою, оскільки позивачем про встановлення ГБО відповідача не було повідомлено у встановлено законом порядку. Саме через неповідомлення страхувальником вказаних обставин, враховуючи, підвищення ступеню ризику, страхувальник не мав об`єктивних підстав для припинення дії договору страхування або внесення змін до умов Договору щодо виключення із страхових ризиків пожежі та/або вибуху, зменшення страхового тарифу. На думку відповідача, відповідно до п.п. 22.1.7 п.22.1 Договору страхування, таке неповідомлення є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Однак згідно аналізу діючого законодавства передбачається можливість страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування тільки в разі, коли встановлення додаткового обладнання чи саме додаткове обладнання і спричинило страховий випадок. Однак вказане положення діє тільки за умов та при наявності відповідних висновків експертів, та у усесторонньому аналізу обставин стразового випадку, існують підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Однак, відповідачем здійснено відмову у виплаті страхового відшкодування без усестороннього аналізу обставин страхового випадку, оскільки жодних висновків компетентних експертів щодо того, що встановлення чи саме додаткове обладнання стало причиною пожежі не існує. Всі тези, які викладені у відзивах, запереченнях, ґрунтуються лише на припущеннях щодо обставин, які належним чином не досліджені. Крім того, від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на додаткові пояснення до позовної заяви, в яких зазначено наступне. За умови чіткого та недвозначного визначення сторонами у п.п. 19.2.6 п. 19.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028, що переобладнання застрахованого транспортного засобу є обставиною, що має істотне значення для оцінки ступеня страхового ризику, а невиконання обов`язку страхувальника щодо надання страховику інформації про будь - які зміни страхового ризику відповідно до п.п. 212.1.7 п. 22.1 Договору страхування є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, позивач наголошує, що саме по собі несвоєчасне повідомлення про встановлення додаткового обладнання, чи встановлення такого обладнання, у будь - якому випадку не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Однак вказана позиція позивача не узгоджується з умовами Договору страхування, а саме з п.п.19.2.6 п. 19.2, п.п. 22.1.7 п. 22.1, п.п. 25.9.2 п. 25.9. Позивач стверджує, що страховиком здійснено відмову у виплаті страхового відшкодування без повного та усестороннього аналізу обставин страхового випадку та не існує жодних висновків компетентних експертів щодо того, що встановлення чи саме додаткове обладнання стало причиною пожежі. Однак існує висновок судового експерта Дніпропетровського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України № 44/10.8/43 від 11.07.2019 року, яка проведена на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.05.2019 року. Згідно висновку експерта зазначено, що причиною пожежі, яка сталась 16.04.2019 року за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Інтеркультурна, буд. 41, в автомобілі Toyota Camry, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] могли бути, зокрема, теплові прояви електричної енергії (в електричних дротах, встановленому електричному обладнанні, електричній частині газобалонного обладнання). Крім того, відповідач наголошує, що відповідно до приписів п. 20.16 Договору страхування, якщо вигодонабувачем призначено особу, що не є банківською установою, страхове відшкодування, що має бути здійснено за Договором, здійснюється вигодо набувачем за умови наявності та в межах його майнового інтересу. Наданий позивачем договір на оренду автомобіля від 26.05.2018 року відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у зв`язку із недодержанням сторонами цього договору вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, є нікчемним. Крім того, наданий дублікат довіреності жодним чином не підтверджує майнового інтересу позивача. Довіреність не містить чіткої вказівки на право позивача отримувати страхове відшкодування, а лише передбачає право одержувати грошові суми за умови укладання угоди про відшкодування заподіяння шкоди. На підставі вище викладеного, відповідач просить відмовити суд в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Єсипенко Т.В. в судовому засіданні просив суд задовольнити позовну заяву на підставах, зазначених в позовній заяві, на підставі доводів, які викладені у відповіді на відзив та інших наданих на адресу суду доказів та пояснень. Представник відповідача - адвокат Юхименко С.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог на підставах, які були викладені у відзиві на позов, додаткових поясненнях та інших наданих на адресу суду доказів та пояснень. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не надавав. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормативне врегулювання правовідносин у сфері добровільного страхування автомобільного транспорту визначено Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Статтею 8 Закону України «Про страхування», визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. У свою чергу, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У даному випадку, ст. 20 Закону України «Про страхування» визначені обов`язки страховика. Так, зокрема, страховик зобов`язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; 3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Аналогічні правові норми встановлені статтями 979, 982, 988 ЦК України. Таким чином, з огляду на приписи Закону України «Про страхування» та положення Глави 67 Цивільного кодексу України, призначення страхування - це страховий захист страхувальника, матеріальна складова якого проявляється в разі настання страхового випадку. У правовідносинах страхування, закон сприяє захисту інтересів страхувальника та зобов`язує страховика вчиняти дії щодо сприяння страхувальнику у отриманні страхового відшкодування (надати страхувальнику консультації з питань отримання страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк). При цьому, підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України "Про страхування", згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Також договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Аналізуючи зазначені приписи закону, суд приходить до висновку що відмова у виплаті страхового відшкодування може бути здійснена лише в межах, визначених законом, за умови дії страхувальника в порядку визначеному законом. У свою чергу, відмова у виплаті страхового відшкодування на підставі «інших підстав» допускається за відповідності таких підстав, критеріям для відмови, що визначені ст. 991 ЦК України та статтею 26 Закону України "Про страхування". В даному випадку між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно - страхова компанія» та [PERSON] уклали договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028 /Т.1 а.с.9-12/. Страхувальником та Вигодонабувачем визначений позивач. Предметом Договору є майнові інтереси позивача, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Toyota Camry, 2017 р. випуску, р.н. [NUMBER] (об`єм двигуна 2494 куб.см., Кузов № [NUMBER] ). Відповідно до п. 9 договору страхування страховим випадком, зокрема є: ПДТО (Протиправні дії третіх осіб) - пошкодження (знищення) ТЗ та/або його ДО (додаткового обладнання) внаслідок протиправних дій третіх осіб, пов`язаних із незаконним заволодінням ТЗ та додатковим обладнанням в цілому, а також його окремих частин, вузлів, деталей. 16.04.2019 року за адресою: [ADDRESS] , сталася пожежа, внаслідок якої застрахований транспортний засіб згорів. Вказана подія підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.04.2020 року (номер кримінального провадження 12019080140001047) відкрите кримінальне провадження за ст. 194 ч.2 КК України. Обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення - заява [PERSON] про те, що 16.04.2019 р. приблизно о 2240 невстановлена особа шляхом підпалу пошкодила його автомобіль Toyota Camry, 2017 р. випуску, р.н. [NUMBER] /Т.1 а.с.18/. Згідно до звіту про причину виникнення пожежі, що складений Головним інспектором Мелітопольського міськрайонного управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області Скляр С.Г. 19.04.2019 р. - Ймовірною причиною пожежі, яка сталася 16 квітня 2019 р. за адресою: [ADDRESS] , є підпал /Т.1 а.с.19/. Як вбачається з висновку експерта Дніпропетровського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру № 44/10.8/43 від 11.07.2019 року причиною пожежі, яка сталась 16.04.2019 року за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Інтеркультурна, буд. 41, в автомобілі Toyota Camry, 2017 р. випуску, р.н. [NUMBER] могли бути: - теплові прояви електричної енергії (в електричних дротах, встановленому електричному обладнанні, електричній частині газобалонного обладнання); - занесення джерела запалювання до осередку виникнення пожежі /Т.1 а.с.115-123/. За результатами розгляду заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування, відповідач направив [PERSON] лист від 05.07.2019 року (вих. № 3219/18), яким повідомив, що в ході розгляду страхового випадку по факту пошкодження автомобіля Тойота Камрі, д.р.н.з [NUMBER] , яке мало місце 16.04.2019 року за адресою: вулиця Свердлова (Університетська) 43, м. Мелітополь, Запорізька область, співробітниками служби безпеки ПрАТ «УПСК» проводиться внутрішнє розслідування, згідно пункту 19.3.7. договору добровільного страхування наземного транспорту АВТОКАСКО №АЗЕК -016/001/17/0000028 від 01.06.2018 року та судова пожежно-технічна експертиза, яка повинна встановити причину загорання транспортного засобу Тойота Камрі, д.р.н.з [NUMBER] після чого буде прийнято рішення про відмову чи виплаті страхового відшкодування /а.с.20/. Надалі, листом від 05.08.2019 р. № 3541/19 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі наступного: «Відповідно до наданої Страховику Заяви-повідомлення (АВТОКАСКО) від 17.04.2019 року, яка зареєстрована в журналі реєстрації за № 54/19, про те що 16.04.2019 року по вул. Інтеркультурна, 41 (вул. Університетська) у м. Мелітополь, Запорізька область, транспортний засіб Тойота Камри, д.р.н.з [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , зайнявся полум`ям. 19.04.2019 року отримано копію протоколу огляду місця події від слідчого Мелітопольського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області. В ході ознайомлення з протоколом встановлено, що слідчий під час огляду транспортного засобу Тойоти Камри, д.р.н.з [NUMBER] , фіксує встановлене газове обладнання. Даний факт підтверджує акт № 819341 приймання-передачі транспортного засобу, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі. Переобладнання транспортного засобу Тойоти Камри, д.р.н.з [NUMBER] не було оформлено у сервісному центрі МВС. Право Страховка на відмову у виплаті страхового відшкодування встановлено підпунктом 19.3.10. Договору страхування, за яким Страховик в праві відмовити у виплаті на умовах, передбачених Договором та/або Правилами та/або законодавством. Перелік підстав для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування визначається пунктом 22.1. Договору. Відповідно до підпункту 22.1.7. Договору, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є невиконання чи неналежне виконання Страхувальником та/або Експлуатантом обов`язків, зазначених в Договорі. Проведеним розслідуванням даної події Страховиком було встановлено, що на Застрахованому ТЗ було встановлене газобалонне обладнання. У порушення пункту 19.2.6. Договору страхування Страхувальник, у встановлений Договором страхування формі та строк, не повідомив Страховика про переобладнання Застрахованого ТЗ. Відповідно до пункту 22.1.7. розділу 22 Договору страхування «Причини відмови у виплаті страхового відшкодування» підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є невиконання чи неналежне виконання Страхувальником та/або Експлуатантом обов`язків, зазначених в Договорі страхування. Оскільки зазначені вище обставини не були повідомлені Страхувальником, враховуючи підвищення ступеня ризику, Страховик не мав об`єктивних підстав для припинення дії Договору страхування або внесення змін до умов договору, щодо виключення із страхових ризиків пожежі та/або вибуху (п.9.3 Договору), зменшення страхової суми (п. 10 Договору), зміни страхового тарифу (п. 11 Договору)» /а.с.22/. З огляду на приписи статті 991 ЦК України та статтею 26 Закону України "Про страхування", суд вважає лист ПрАт «УПСК» від 05.08.2019 р. № 3541/19 рішенням про відмову у виплаті страхового відшкодування, що викладене у письмовій формі та аналізує правомірність відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу, відповідно до викладених у зазначеному рішенні причин відмови. Так, із зазначеного листу, вбачається, що підставою для відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу стало невиконання чи неналежне виконання позивачем обов`язків за договором страхування. Таким невиконанням чи неналежним виконанням, що унеможливило виплату страхового відшкодування відповідач вважає неповідомлення позивачем відповідача про переобладнання застрахованого транспортного засобу. Між тим, зазначені дії, самі по собі, не підпадають під підстави та критерії для відмови у виплаті страхового відшкодування, що визначені ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України "Про страхування", с саме: - не є навмисними діями страхувальника, що були спрямовані на настання страхового випадку; - не є вчиненням злочину, що призвів до страхового випадку; - не є поданням страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку. За таких обставин, враховуючи наведені приписи закону, суд вважає, що сам по собі факт невиконання/неналежного виконання позивачем обов`язків по договору страхування не може бути автоматичною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Виходячи з характеру правовідносин страхування, визначених законом цілей страхування та нормативного визначення обов`язків страховика, зокрема щодо підстав здійснення страхового відшкодування, суд вважає, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. До вищезазначених правових висновків прийшов Верховний суд у своїй постанові від 26.03.2018 р. по справі № 916/4613/15. При цьому, суд не приймає доводи відповідача про те, що неповідомлення позивачем про встановлення газобалонного обладнання вплинуло на зміну страхових ризиків, зміну тарифу та умов договору страхування, в зв`язку чим виникли підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки відповідачем не було надано належних та допустимих доказів наявності причино-наслідкового зв`язку між переобладнанням транспортного засобу та виникненням страхового випадку. З огляду на те, що відповідачем визнається та не спростовується факт звернення позивача за отриманням страхового відшкодування, наданням ним витребуваних документів, відсутності перешкод зі сторони позивача відповідачу щодо отримання інформації про страховий випадок, суд приходить до висновку про безпідставність відмови у виплаті страхового відшкодування по підставами, що викладені у листі-відмові ПрАт «УПСК» від 05.08.2019 р. № 3541/19. Крім того, щодо тез відповідача про відсутність у позивача майнового інтересу, що висловлені ним під час розгляду справи у суді, слід зазначити наступне. Відповідач посилаючись на положення підпункту 20.16. Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028, просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування, в зв`язку з відсутністю підтвердження позивачем майнового інтересу під час оформлення документів для отримання страхової виплати. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з листа ПрАт «УПСК» від 05.07.2019 року (вих. № 3219/18); листа-відмови ПрАт «УПСК» від 05.08.2019 р. № 3541/19 питання щодо наявності у позивача майнового інтересу відповідачем не розглядалося та право на отримання страхового відшкодування з цих підстав не заперечувалося. Доказів про витребування у позивача інформації про наявність майнового інтересу, під час оформлення документів про отримання страхового відшкодування, відповідачем не надано. Доказів про відмову позивача надати відповідачу інформацію про наявність майнового інтересу, під час оформлення документів про отримання страхового відшкодування, відповідачем не надано. У своїх поясненнях під час розгляду справи, представник відповідача вказав, що питання щодо відсутності майнового інтересу у позивача у відмові щодо виплати страхового відшкодування не розглядалося, а виникло в зв`язку з дослідженням ним матеріалів позову. Між тим, відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику. Згідно п. 19.1.2. Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028 Страховик зобов`язаний: протягом 2-х робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання події, що має ознакам страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення усіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування. Таким чином, відповідно до вимог закону та умов Договору добровільного страхування наземного транспорту правомірною поведінкою страховика є сприяння страхувальнику у наданні усіх документів, що підтверджують його право на отримання страхового відшкодування, зокрема надання консультацій, витребування відповідної інформації, інформування страхувальника про перелік інформації, яку потрібно надати тощо. Натомість, ухилення від виплати страхового відшкодування з огляду на ненадання документів, щодо наявності майнового інтересу, які витребувані не були, за умови відсутності такої підстави у письмовій відмові, є неправомірною поведінкою страховика. Крім того, щодо з п. 3, 4 Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028 вбачається, що відповідач, визначивши [PERSON] як вигодонабувача за цим договором, будь-яких додаткових документів на підтвердження права набуття страхового відшкодування за цим договором (документу у якому встановлено майновий інтерес вигодонабувача) не зазначив. Враховуючи той факт, що рішення про відмову, що викладене у листі ПрАт «УПСК» від 05.08.2019р. № 3541/19 не містить таких підстав, як відсутність у майнового інтересу у страхувальника та з огляду на відсутність у п.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028 вказівок на документ, який має бути підтвердженням майнового інтересу заявника, суд, приймаючи до уваги довіреність /Т.1 а.с.222/ та акт прийому передачі транспортного засобу /Т. 1 а.с.193/, як докази правомірного володіння та розпорядження застрахованим майном приходить до висновку, що позивач, не маючи відповідно до п.4 зазначеного договору, обов`язків щодо надання додаткових документів щодо підтвердження майнового інтересу, у даному випадку не повинен надавати інші докази, поза межами висновків, що викладені у листі - відмові ПрАт «УПСК» від 05.08.2019р. № 3541/19. Таким чином, аналізуючи приписи Глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування» суд вважає, що відмова відповідача у виплаті позивачу страхового відшкодування є незаконною та невмотивованою, а право позивача на отримання страхового відшкодування підлягає захисту шляхом стягнення суми страхового відшкодування з відповідача на користь позивача. Слід зазначити, що за Договором страхова сума складає 832 000 грн. 00 коп. Відповідно до звіту № 412 про оцінку автомобілю Toyota Camry, державний номер [NUMBER] від 10.09.2019 р., виконаного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю складає 753043,3 грн. /Т.1 а.с.23-30/. Відповідно до звіту № 413 про оцінку автомобілю Toyota Camry, державний номер [NUMBER] від 10.09.2019 р., виконаного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , утилізаційна вартість автомобілю, станом на 16.04.2019 р., визначена як сума ринкової вартості працюючих складових, складає 8136,26 грн. /Т.1 а.с.52-53/. Таким чином, сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню складає: 753043,3 грн. - 8136,26 грн. = 744907,04 грн. (Сума вартості збитку за вираховуванням утилізаційної вартості). Крім того, пунктом 19.1.3. Договору встановлено, що Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування, шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла не період прострочення. Згідно пункту 24.3.4. Договору (Положення Договору про VIP Страхування) За ризиками ДТП. ПДТО та ІВП Страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання останнього документу за виплатною справою. Останній документ, що вимагався від мене за Страховиком, був мною переданий Страховикові 07.05.2019 р. З цього дня до моменту звернення з позовом (з 07.05.2019 р. по 25.09.2019 р.) пройшов 141 день. Відповідно, сума пені, що підлягає сплаті, складає (дні пропущені страховиком - 5 днів) * сума виплати * 0,01/100) та складає (141-5)*744907,04 грн.* 0,01/100 = 10130,74 грн. Щодо позовних вимог про визнання недійсним положення Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028 від 01.06.2018 р. у частині пункту 22.1.7. цього договору, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 22.1.7 зазначеного договору, підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є невиконання чи неналежне виконання Страхувальником та/або Експлуатантом обов`язків, зазначених в договорі. Зазначений пункт не вказує, яким чином невиконання чи неналежне виконання, яких саме обов`язків є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування та не визначає конкретних підстав для відмови, що виходять за межі визначені законом. При цьому, даний договір містить перелік обов`язків, які відповідно до ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, зокрема, пункт 19.2.12. (надавати Страховику усі необхідні документи та інформацію для встановлення причин та обставин події, яка має ознаки страхового випадку), пункт 20.2 (перелік документів що потрібно надати для страхового відшкодування), інші умови тощо. З огляду на правове регулювання підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування законом, за межи приписів якого сторони у договорі страхування вийти не можуть, суд приходить до висновку, що сам по собі пункт 22.1.7 Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028 від 01.06.2018 р. не є ані обмеженням прав споживача послугу, ані обмеженням відповідальності виконавця послуги стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. За таких обставин, суд не вбачає у положенні 22.1.7 Договору істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, а отже, відповідно до ст. 18 «Про захист прав споживачів» підстави для визнання зазначеного Договору недійсним у частині пункту 22.1.7. відсутні. З огляду на вищевикладене та ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги у частині визнання недійсним положення Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗЕК - 016/001/17/0000028 від 01.06.2018 р. у частині пункту 22.1.7. цього договору задоволенню не підлягають. Крім того, в позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені ним у розгляді справи. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Outcome: partial