Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 15.07.2017 та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 06.07.2001. З 15 грудня 2016 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після одруження за її згоди його було зареєстровано за вказаною адресою, як члена її сім`ї. Крім неї та відповідача там також зареєстровані [PERSON] , [INFO] (її син) та [PERSON] , [INFO] (її мати). Однак, відповідач не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено акти обстеження від 06.09.2019 року за підписом депутата сільської ради та сусідів, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї йому не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Де зараз знаходиться останній їй не відомо. [PERSON] ще в 2017 році зібрав всі свої речі, покинув сім`ю і більше не повертався. Вона намагалась з`ясувати його місце проживання, але їй це не вдалося. Навіть звернулась із заявою до Державної прикордонної служби України з метою дізнатись місце перебування відповідача, але на даний час їй не надано жодної інформації щодо перетину державного кордону України останнім. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, є належним способом захисту її порушених прав. Враховуючи вищенаведене, вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням (будинком) [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації. Крім того, останній не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки він створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак у заяві, поданій представником, остання просить справу розглядати без її участі та участі її довірительки. Вказує, що вони позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити з підстав, викладених в ньому, та не заперечують проти заочного розгляду справи. Наголошує суду про те, що на даний час заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.11.2019 у справі №343/2293/19 шлюб між сторонами розірвано. Однак, дане рішення ще не вступило в законну силу. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за адресою, вказаною в позові, та шляхом розміщення повідомлення про розгляд справи на офіційному сайті Судової влади України. Про причини неявки не повідомив. Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду. ухвалою суду від 06.11.2019 відкрито провадження у даній справи та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Ухвалою від 02.12.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 17 грудня 2019 року від представника позивачки до суду надійшла заява, в якій вона вказує, зокрема, про те, що вони не заперечують щодо заочного розгляду справи без їх участі. Враховуючи, що відповідач, хоча і належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзив на позов не подав, позивачка через свого представника не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому ухвалою суду від 17.12.2019 постановлено провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Обставини, встановлені судом: [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 15 липня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., зареєстрованим у реєстрі за №1529 та свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АЕВ №173801 від 06 липня 2001 року, виданим державним нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори Дуткевич О.Я., зареєстровано за № Д-284 (а.с .8-9, 10). 15 грудня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 15.12.2016 Болехівським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис №47 (а.с.13). Відповідно до довідки №685 від 09.09.2019 про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Тяпчанською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області, за адресою вказаного житлового будинку зареєстровані: [PERSON] (голова д/г), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син) та [PERSON] (мати) (а.с.11). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 06.09.2019, складеного за підписом голови сільської ради Семюк Р.Б., під час обстеження виявлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , не проживає. Зі слів сусідів він за цією адресою на з`являвся більше 2 (двох) років (а.с.12). Як зазначила представник позивачки у своїй письмовій заяві та підтверджується даними системи "Д-З", Долинським районним судом Івано-Франківської області 28.11.2019 у справі №343/2293/19 ухвалено заочне рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Рішення ще не набрало законної сили. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу не проживання члена сім`ї власника житла у будинку без поважних причин понад один рік та наявності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом. Оцінка суду. вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до таких висновків. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 72 ЖК УРСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з висновками, до яких прийшов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Отже, позивачка на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування. Відповідач не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, що створює для позивачки незручності у реалізації права власності та користуванні будинком. Суд вважає, що реєстрація відповідача у будинку, який належить позивачці на праві власності, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , як член сім`ї позивача, не проживає в будинку [ADDRESS] , більше одного року без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, а його реєстрація у будинку перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, так як вона не може розпорядитися належним на праві власності майном на власний розсуд тільки через те, що за реєстрацією у належному їй будинку значиться відповідач. Дана обставина відповідачем не спростована, доказів поважності не проживання в будинку чи наявності іншої домовленості між ним і власником, відповідачем не представлено. За таких обставин суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 18 ЦПК України, ст.ст. 72, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 29, 317, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та

Outcome: approved