Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 29 листопада 2013 року у позов [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Федар», Київського районного управління юстиції м. Донецька, треті особи: [PERSON], Орган опіки та піклування Київської районної в м. Донецьку ради про визнання права власності - задоволено. Не погодившись з рішенням суду, законний представник позивачки [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Донецька від 29 листопада 2013 року та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права. Рішенням суду від 09.08.2011 року визнано за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 84,0 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., та визнано договір купівлі-продажу ? частини двокімнатної квартири. 04.12.2012 р. рішення Київського районного суду Апеляційним судом Донецької області було скасовано та прийняте нове рішення, яким в позові [PERSON] відмовлено в повному обсязі з підстав того, що договір купівлі-продажу на вищезазначене майно є неукладеним та не створює жодних наслідків для сторін. З винесення заочного рішення від 29.11.2013 р. позивач не згоден оскільки вважає, що належних доказів повідомлення сторін про розгляд справи відсутні в матеріалах справи, як того вимагає законодавство. Крім того, судом було проігноровано заяву позивача про залишення позову без розгляду. Також позивач вважає, що підставою для скасування рішення є те, що було замінено відповідача - Виконавчий комітет Донецької міської ради на Київське районне управління юстиції у м. Донецьку це при винесені заочного рішення не було враховано та не зрозуміло хто буде виконувати рішення суду. В судовому засіданні Апеляційного суду [PERSON] - представник законного представника неповнолітньої позивачки - [PERSON], заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Просила рішення суду залишити без змін. Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені (т.2 а.с.52-58) до суду не з'явились. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення, скасуванню, з ухваленням нового рішення. Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № 7039 від 18.12.2008 року на праві часткової власності [PERSON] та [PERSON] належала по 1/2 частини квартири [ADDRESS] (т.1 а.с. 17). Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження, (т.1 а.с.9) У травні 2011 року позивачка та її батьки - [PERSON] та [PERSON] звернулись до Виконавчого комітету Київської районної у місті Донецьку ради із заявою про надання згоди на укладання договору купівлі-продажу належній їй частини квартири. Рішеннями виконкому Київської районної у місті Донецьку Ради № 190/1 від 22.06.2011 року, № 194 від 22.06.2011 надано дозвіл неповнолітній [PERSON] укласти договір купівлі-продажу частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. в якості продавця, а також видати довіреність на ім'я свого батька - [PERSON] на укладання від її імені договору купівлі - продажу частки квартири в якості продавця, (а.с.59) [PERSON] 09 липня 2011 року було видано довіреність на ім'я її батька - [PERSON], відповідно до якої [PERSON] був уповноважений здійснити продаж належної їй 1/2 частини двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Матір'ю позивачки - [PERSON], надано нотаріально завірену згоду на продаж [PERSON] належній [PERSON] 1/2 частини квартири з правом на свій розсуд визначати умови продажу належного їй майна. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 09.08.2011 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано дійсним договір купівлі - продажу 1/2 частини двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що був укладений 09.07.2011 у простій письмовій формі між [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені неповнолітньої [PERSON] та визнано право власності [PERSON] на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. (т.1 а.с. 19-20) 11.07.2012 року відбулися загальні збори учасників ТОВ "Федар", за результатами яких складено протокол №1, засновником товариства [PERSON] було прийнято рішення про формування статутного капіталу ТОВ "Федар" у розмірі 435830,00 грн. (т.1 а.с.25) В якості внеску до статутного капіталу відповідачем було передано позивачу майно: квартира двокімнатна, загальною площею 84,0 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. вартістю 435830,00 грн. За номером №12661020000041596 09.08.2012р. здійснено державну реєстрацію юридичної особи ТОВ "Федар". (т.1 а.с. 26,27,28). Рішенням господарського суду Донецької області від 17.09.2012 року за ТОВ "Федар" визнано право власності на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.68-70). Вказане рішення залишено у силі постановою апеляційного господарського суду Донецької області (т.1 а.с.71-73) та ухвалою Вищого господарського суду України (т.1 а.с.78-79). Таким чином, станом на 01.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] було визнане за ТОВ "Федар". Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04.12.2012 року у справі № 22-Т1513 2012 року, було скасовано рішення Київського районного суду м. Донецька від 09.08.2011 року, у задоволенні позову відмовлено, (а.с.21-23). Але рішення господарських судів скасовані не було, тобто незважаючи на вказане рішення Апеляційного суду Донецької області власником квартири [ADDRESS] було ТОВ "Федар". Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 17.12.2013 року (т.2 а.с.64-67) позовні вимоги [PERSON] задоволені та витребуване з володіння ТОВ «Федар» ? частка квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до копії статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Федар» (т.1 а.с.29-33), п.1.5, учасником товариства є фізична особа [PERSON]. П.6.2 статутний капітал 435 830 гривень складається з двокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.1 ч.1 ст.115 ЦК України, господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного капіталу. Відповідно до ч.2 ст.98 ЦК України, рішення про відчуження майна приймається на загальних зборах товариства. Враховуючи викладене колегія-суддів вважає що позовні вимоги не відповідають способам захисту цивільних прав, відповідно до ст.16 ЦК України. Тому у задоволенні позову варто відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed