Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, просив суд: стягнути на користь ПАТ КБ "ПриватБанк": заборгованість у розмірі 80308,06 грн. за кредитним договором № DNHDNN00000001 від 10.07.2008 року; судові витрати у розмірі 803,08 грн. судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем був укладений договір № DNHDNN00000001 від 10.07.2008 року, за яким [PERSON] 10.07.2008 року отримала кредит у розмірі 17000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, при цьому відповідач порушив умови договору та зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 01.04.2013 року виникла заборгованість - 80308,06 грн., яка складається з наступного: 14560,32 грн. - заборгованість за кредитом; 12845,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 375,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 48225,58 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3800,38 грн. - штраф (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, крім того подав письмові заперечення на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України). У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін ті інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 10.07.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було оформлено договір № DNHDNN00000001, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 17000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 09.09.2012 року. 21.07.2009 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанку": заборгованості у розмірі 23790,98 грн. за кредитним договором № DN5ONN00000002 від 10.07.2008 року; судових витрат у розмірі: 118,95 грн. судовий збір та 15,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу. 25.09.2009 року Малиновським районним судом м. Одеси заяву ПАТ КБ "ПриватБанк" про видачу судового наказу було задоволено, був виданий судовий наказ № 2н-2543/2009 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанку" вищевказаних сум. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2010 року вказаний судовий наказ № 2н-2543/2009 був скасований. Не зважаючи на вказані обставини, 18.02.2010 року судовий наказ № 2н-2543/2009 був отриманий ПАТ КБ "ПриватБанк", після чого він був поданий до виконавчої служби та 08.04.2010 року було відкрито виконавче провадження № В-8/483 по його виконанню. 15.04.2010 року державним виконавцем Щур Г.О. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відносно [PERSON] 14.10.2010 року державним виконавцем Щур Г.О. був складений акт про добровільне виконання рішення, яким було встановлено, що боржником сплачена заборгованість в повному обсязі до закінчення строку, наданого державним виконавцем на добровільне виконання, тому виконавчий збір не стягується. 15.10.2010 року була винесена постанова № В-8/483 про закінчення виконавчого провадження, якою було встановлено, що борг та витрати, пов'язані з проведенням виконавчий дій відповідачем були сплачені в повному обсязі, був знятий арешт з усього належного [PERSON] майна, була знята заборона відчуження майна, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси № 2н-2543/2009 було закінчено, виконавчий документ повернуто до Малиновського районного суду м. Одеси. Відповідно до судового наказу № 2н-2543/2009 з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" було стягнуто: заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 790 (двадцять три тисячі сімсот дев'яносто) грн. 98 коп.; витрати по сплаті держмита у розмірі 118 грн. 95 коп. та витрати по сплаті ІТЗ в розмірі 15 грн. 08.04.2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся з позовною заявою, просив суд: стягнути на користь ПАТ КБ "ПриватБанк"; заборгованість у розмірі 80308,06 грн. за кредитним договором № DNHDNN00000001 від 10.07.2008 року; судові витрати у розмірі 803,08 грн. судовий збір. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спорту. Проте, в порушення вимог вищевказаної статті, позивач не повідомив суд про звернення 21.07.2009 року до суду з заявою про видачу судового наказу, задоволення вказаної заяви, видачу судового наказу та його скасування. Виконавче провадження № В-8/483 було відкрито на виконання судового наказу № 2н-2543/2009, який був скасований ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2010 року, але незважаючи на це, вказаний судовий наказ був виданий 18.02.2010 року, що призвело до відкриття 08.04.2010 року незаконного виконавчого провадження, що призвело до стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості у сумі 23 790,98 грн., судових витрати, та витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення. Суд критично ставиться до доводів позивача щодо постійної та регулярної невиплати відповідачем встановлених умовами грошових сум на погашення кредитної заборгованості. Судом було витребувано з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, матеріали виконавчого провадження, відкритого першим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ з примусового виконання судового наказу № 2н-2543/2009, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми з [PERSON], на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 23 924,93 грн., де містяться належним чином завірені копії квитанцій, які підтверджують виплати [PERSON] грошових коштів на погашення кредитної заборгованості на протязі 2008, 2009, 2010 р.р. Судом встановлено, що [PERSON] не було відомо про те, що 21.07.2009 року, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, також відповідачу не було відомо про відкриття виконавчого провадження № В-8/483, яке було відкрито на виконання судового наказу № 2н-2543/2009 про стягнення заборгованості. Вищевказані квитанцій підтверджують, що відповідач добровільно виплачувала грошові кошти банку, в тому числі і після відкриття виконавчого провадження, про яке їй відомо не було. Суд критично ставиться до розрахунків заборгованості наданих банком та доводів представника позивача, стосовно зарахування всіх платежів, які були проведені відповідачем. Згідно до платіжного доручення № 371 від 20.09.2010 року (а.с.123), з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 3 510,93 грн. Вказане платіжне доручення відсутнє в розрахунках заборгованості, представником позивача стосовно цього були надані пояснення, що вказані кошти на рахунок банку не зараховані, відповідно вони не містяться у розрахунках заборгованості, наданих банком. Згідно до ч. 3 ст. 550 ЦК України, кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. З урахуванням того, що вказані грошові кошти були виплачені 20.09.2010 року, на час розгляду справи, тобто через три з половиною роки після платежу, банком було нараховано заборгованість, яка не враховує вищевказану суму у 3 510,93 грн. Позивач перерахунок заборгованості, з урахуванням вказаних обставин не зробив, позовні вимоги не уточняв, відповідно надані позивачем розрахунки заборгованості не відповідають дійсності та не враховують всіх платежів відповідача. Крім того, відмовляючи в позові ПАТ КБ "ПриватБанк", суд виходить з наступного. Відповідно до п. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Згідно до п. 2.4.2.3.3. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк", в разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; іншого істотного порушення умов дійсного договору, позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, проценти за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про такі вимоги від банку. Таким чином, у разі порушення [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором або за договором застави, банк перед тим, як звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості, мав виконати вимоги, передбачені п. 2.4.2.3.3. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк" (направити на адресу боржника повідомлення з вимогою) та вимоги п. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (вимагати повернення кредиту після спливу 30 календарних днів з дня отримання боржником повідомлення банку з відповідною вимогою). Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем зазначеного повідомлення представник позивача у судовому засіданні суду не надав, в матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення, листи ПАТ КБ "ПриватБанк" на адресу [PERSON] з повідомленням про наявність у боржника заборгованості та вимогою дострокового повернення усієї суми кредиту. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" на час подання позову взагалі не звертався з будь-якою вимогою до боржника, відповідно позовні вимоги позивача не тільки незаконні, а і завчасні. У зв'язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати у відповідності зі ст. 88 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: dismissed