Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідачів [PERSON] сільської ради, [PERSON] Посилається на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] за життя були співвласниками, по 1/2 частці кожен житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Слобода-Банилів по вул.Соборній, 218, Вижницького району Чернівецької області. 10 серпня 2000 року помер її батько [PERSON] Після його смерті, вона та матір [PERSON] прийняли спадщину на 1/2 частку майна кожна, однак своїх спадкових прав, у встановленому законом порядку не оформили. Таким чином, вона успадкувала від батька 1/2 частину майна після смерті батька і її доля у даному майні склала 1/4 частки, доля матері у спадковому майні становила 3/4 частки. 10 березня 2006 року померла її матір [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у розмірі 3/4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Слобода-Банилів по вул.Соборній, 218, Вижницького району Чернівецької області. За життя батьки заповітних розпоряджень не залишали. Крім неї, спадкоємцем по закону після смерті батьків є її рідна сестра, дочка померлих [PERSON], яка спадщину не прийняла, на неї не претендує, про що подала відповідну заяву. Зазначила, що вона прийняла спадщину, звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частки житлового будинку по плану забудови під літ. «А», з належним до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Слобода-Банилів по вул.Соборній, 218, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлому 10.08.2000 року [PERSON] та визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на 3/4 частки житлового будинку по плану забудови під літ. «А», з належним до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Слобода-Банилів по вул.Соборній, 218, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлій 10.03.2006 року [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник позивачки [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судове засідання відповідачка [PERSON]П не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, від прийняття спадщини після смерті батьків відмовилась, не заперечує щодо задоволення позову. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10.08.2000 року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-МИ №275623, виданого 11.08.2000 року [PERSON] сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №09, копією свідоцтва про народження, Серія І-ТУ №358553, виданого 12.06.1969 року, сільською радою Мяетагузе району Кохтла-Ярве, актовий запис №22, копією свідоцтва про укладення шлюбу, Серія І-МИ №394250, виданого Замостянською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №28. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Слобода-Банилів по вул.Соборній, 218, Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок в с.Слобода-Банилів по вул.Соборній, 218, Вижницького району Чернівецької області, 1980 року побудови, вартістю 75195,00 грн. Судом також встановлено, що батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 17.11.1965 року був зареєстрований Замостянським ЗАГС, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №25, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, Серія ІІ-УР №101394, виданого 17.11.1965 року Засмостянським ЗАГС. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України у разі поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Ці ж положення закріплені в ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю, зокрема є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"). Суд вважає, що, житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в с.Слобода-Банилів по вул.Соборній, 218, Вижницького району Чернівецької області, який було введено в експлуатацію у 1980 році є спільним майном подружжя, частки подружжя в якому є рівними. З довідки виданої [PERSON] сільською радою №238 від 18.02.2016 року вбачається, що [PERSON], проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання в [INFO] з 1980 року по 10.08.2000 рік, тобто по день смерті. На день смерті [PERSON] з ним були зареєстровані та проживали [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] онука. Таким чином, станом на день смерті [PERSON] спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину є позивачка [PERSON] в порядку ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки вона була зареєстрована та постійно проживала разом з спадкодавцем, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, її частка після смерті [PERSON] становить 1/4 спадкового майна, та дружина померлого [PERSON] якій разом [PERSON] належало на праві спільної сумісної власності подружжя по 1/2 ідеальній частці житлового будинку за кожним, а тому після смерті [PERSON] її частка в спадковому майні становила 1/4 житлового будинку, який розташований в с.Слобода-Банилів по вул.Соборна, 218, Вижницького району Чернівецької області. Інші спадкоємці, а саме [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, що підтверджується матеріалами спадкової справи №101/2016 р. 10.03.2006 року померла матір позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-МИ №013382, виданого 10.03.2006 року виконкомом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №06, копією свідоцтва про народження, Серія І-ТУ №358553, виданого 12.06.1969 року, сільською радою Мяетагузе району Кохтла-Ярве, актовий запис №22, копією свідоцтва про укладення шлюбу, Серія І-МИ №394250, виданого Замостянською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №28. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Слобода-Банилів по вул.Соборна, 218, Вижницького району Чернівецької області. Судом також встановлено, що крім позивачки спадкоємцями першої черги за законом є дочка померлої [PERSON]П, яка спадщину не прийняла та згідно поданої заяви до суду на спадкове майно не претендує. Інших спадкоємців, та осіб які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №102/2016 року, довідкою [PERSON] сільської ради №239 від 18.02.2016 року. Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ст.1274 ч.2 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.1275 ч.2. ч.3 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Позивачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але в звязку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на будинок їй було в цьому відмовлено, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.04.2016 року №443/02-31 та копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.04.2016 року №442/02-31. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється, побудований до 1992 року. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 01.01.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved