Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування позову посилається на те, що 29.02.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №211710-CRED на суму 1500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 25.08.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] 29.02.2008 року був укладений договір поруки №1, згідно з яким [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором №211710-cred від 29.02.2008 року. Вказує, що кредитором вимоги Договору кредиту виконано в повному обсязі. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач [PERSON] не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 16.04.2014 року становить 3035,14 доларів США, з яких 878,31 доларів США заборгованість за кредитом, 2156,83 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом (за мінусом 1094,88 доларів США, які стягнуті згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2009 року, різниця до стягнення 1940,26 доларів США), а також штрафи: 21,95 доларів США штраф (фіксована частина), 97,01 доларів США штраф (процентна частина). Загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] становить 2059,22 доларів США, що станом на 16.04.2014 року складає 23454,54 грн. Вважає, що оскільки зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів 2059,22 доларів США заборгованості по кредитному договору №211710-cred від 29.02.2008 року, а також понесені судові витрати. В судовому засіданні представник ПАТ КБ "Приватбанк" позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, яку просить задоволити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, пояснивши, що у звязку зі знеціненням національної валюти не взмозі вчасно погашати заборгованість за кредитом. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позову не визнали з тих підстав, що умовами договору поруки передбачено право позивача звертатись до суду із захистом свого порушеного права протягом пяти років, який станом на час предявлення позову минув. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобовязань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що 29.02.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №211710-CRED на суму 1500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 25.08.2009 року (а.с. 15-17). Забезпечення виконання зобов'язань здійснено договором поруки від 29.02.2008 року, укладеним між Банком та [PERSON], згідно з яким [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором №211710-cred від 29.02.2008 року. Строк дії договору поруки сторонами не встановлювався, в п. 11 Договору зазначено, що такий (договір) діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (а.с. 20). Крім цього, пунктом 12 договору поруки сторони передбачили, що строк, протягом якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 років. Як встановлено в судовому засіданні, у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ "Приватбанк" у 2009 році звернулось до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з відповідним позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості а кредитним договором. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2009 року (а.с. 6-7) позов ПАТ КБ "Приватбанк" було задоволено, вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 1094,88 доларів США та 207,84 грн. судових витрат. Заборгованість згідно дослідженого судом розрахунку нарахована станом на 23.07.2009 року. Разом з тим, як вбачається з наявного в матеріалах цивільної справи розрахунку заборгованості за кредитним договором №211710-cred від 29.02.2008 року (а.с. 8-9), станом на 16.04.2014 року заборгованість згідно Договору становить 3035,14 доларів США, з яких: 878,31 доларів США заборгованість за кредитом, 2156,83 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом (за мінусом 1094,88 доларів США, які стягнуті згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2009 року, різниця до стягнення 1940,26 доларів США), а також штрафи: 21,95 доларів США штраф (фіксована частина), 97,01 доларів США штраф (процентна частина). Загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] становить 2059,22 доларів США, що еквівалентно станом на 16.04.2014 року 23454,54 грн. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом здійснено 21.07.2009 року в сумі 51,00 долар США. Будь-якого іншого розрахунку заборгованості відповідачем суду не представлено, а тому суд вважає, що за вказаним вище розрахунком заборгованість нарахована з урахуванням положень ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобовязанням і визнає його правильним. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував умов кредитного договору, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. З огляду на вказане та враховуючи, що відповідач [PERSON] порушив умови укладеного між ним та позивачем кредитного договору, рішення суду про стягнення з нього такої заборгованості не виконав, а зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, тому суд знаходить підстави для стягнення з нього заборгованості за цим договором, яка станом на 16.04.2014 року становить 2059,22 доларів США, що еквівалентно станом на 16.04.2014 року 23454,54 грн. Як на підставу своїх позовних вимог, позивач ПАТ КБ "Приватбанк" посилається на те, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідач [PERSON] посилається на те, що позивачем пропущено пятирічний строк, в межах якого могли бути заявлені позивачем вимоги щодо неї згідно п. 12 договору поруки. Так, частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктом 2.3.1 кредитного договору №211710-cred від 29.02.2008 року передбачено право кредитора достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у разі невиконання позичальником умов цього договору. Як зазначено вище, пунктами 2, 4 договору поруки від 29 лютого 2008 року, в разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так, у даній справі, договором поруки від 29.02.2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і умов кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, що і зробив, звернувшись 23.10.2009 року до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом про солідарне стягнення заборгованості як з боржника, так і з поручителя, про що свідчить рішення цього суду від 24.12.2009 року. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Зазначена позиція висловлена у Постанові Верховного суду України від 21.01.2015 року у справі №6-190цс14. Разом з тим, у своїй Постанові від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення " пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Отже, слід дійти висновку, що оскільки строк погашення чергового платежу за основним зобовязанням минув 21.07.2009 року (останнє погашення позичальником заборгованості за кредитом), кредитор реалізував своє право, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України, для дострокового погашення кредиту, предявивши 23.10.2009 року позов до боржника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, який було задоволено. Предявлення же повторно позову до поручителя 27.05.2014 року до Дрогобицького суду свідчить про недотримання позивачем шестимісячного строку від дня настання основного строку зобовязання та дає підстави суду дійти висновку про припинення зобовязань між сторонами за даним договором поруки. Що стосується посилання представника відповідача на необхідність відмови в задоволенні позову щодо поручителя ще і з підстав пропуску пятирічного строку, протягом якого сторони могли вернутись з позовом про захист своїх порушених прав, суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки право відповідачки [PERSON] захищене шляхом вирішення позовних вимог по суті предявленого позову. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved