Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність своїх позовних вимог наступним чином. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.08.2006 р. із нього, [PERSON], стягнуто на користь відповідача, [PERSON], аліменти на утримання дочки - [PERSON] [INFO] по 158 грн. 10 коп., сина [PERSON] по 123 грн., а разом в сумі 281.10 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 31.07.2006 року і до повноліття дітей. З серпня 2006 року по даний час з нього, [PERSON], в рахунок сплати аліментів, регулярно, без будь-яких затримок утримуються кошти з його пенсії по інвалідності в розмірі 281 грн. 10 ком. щомісячно, оскільки він є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання. 15 квітня 2014 року Липовецький районний суд Вінницької області розглянувши заяву [PERSON], про виправлення описки в рішенні Липовецький районний суд Вінницької області від 21.08.2006 року по справі №2-525/06р., ухвалив виправити описку, допущену в рішенні суду Липовецький районний суд Вінницької області від 21.08.2006 року по справі №2-525/06р., за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Резолютивну частину рішення суду було викладено в новій редакції: «Стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дочки - [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення від 31.07.2006 року і до досягнення дітьми повноліття. Раніше виписаний виконавчий лист відізвати як втративший чинність». 26.05.2014 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Липовецького районного управління юстиції Ковалінська Т.В. провела розрахунок його, [PERSON], заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.06.2014 року, згідно якого його борг перед відповідачем по сплаті аліментів з 31.07.2006 року по 01.06.2014 року склав в розмірі 21 870 грн. 72 коп. Ураховуючи те, що заборгованість по сплаті аліментів була визначена без урахування обставин, які мають істотне значення, зокрема: з серпня 2007 року по жовтень 2013 року дочка [PERSON] проживала разом з батьком (платником аліментів) та перебувала повністю на його утриманні; позивач хворіє на тяжку хворобу (саркома IV стадії, що призводить до тяжких наслідків (відмова внутрішніх органів)) і потребує значних коштів для лікування. А також виникла вказана заборгованість по аліментах не з його, [PERSON], вини як боржника, тому позивач просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період з 01.08.2006 року по 01.06.2014 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, що викладені у позовній заяві просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Свою правову позицію з вирішення даного питання вони висловили у письмовому запереченні, яке додали до матеріалів цивільної справи, аргументувавши його наступним чином. Позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки позивачем у позовній заяві не викладено обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та не зазначено докази, які їх підтверджують, а саме, що позивач не може працювати у зв'язку із тяжкою хворобою. Так, на переконання відповідача, твердження позивача про те що він не може працювати у зв'язку із тяжкою хворобою є значно перебільшеним так, як із копії доданої до позовної заяви індивідуальної програми реабілітації інваліда заповненої « 05» червня 2014 року за № 921 вбачається, що [PERSON] перебуває на II групі інвалідності з « 03» лютого 2009 року та потребує відновної терапії п.1.13 згідно Наказу МОН № 57 від 07.02.2008 р. протягом року та медичного спостереження протягом року. Разом з тим, в цій же індивідуальній програмі реабілітації інваліда щодо трудової реабілітації зазначено, що позивач не потребує пристосування та створення робочого місця з урахуванням безпеки та особливостей потреб інваліда, також зазначено, що позивачу протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження. Також позивачем не надано ніяких доказів про те, що він проходив лікування з часу перебування на інвалідності. Крім того, з отриманих відомостей в мережі Інтернет з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності: код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, відомості про припинення діяльності фізичної особи-підприємця в ЄДР відсутні. Таким чином на переконання відповідача позивач не зазначив всіх відомостей та обставин, які матимуть значення для правильного вирішення справи, а також приховав свої доходи від підприємницької діяльності. Також, на думку відповідача, позивачем не надано доказів про неможливість працевлаштування чи про неможливість здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до змісту позовної заяви, позивач наголошує на тому, що з серпня 2007 року по жовтень 2013 року дочка позивача, [PERSON], проживала разом з ним, платником аліментів, та перебувала на його утриманні. Однак, відповідач переконана, що дане твердження позивача взагалі не заслуговує на увагу так, як не надано абсолютно ніяких доказів проживання дочки разом з батьком, а тим більше доказів про утримання дитини, натомість долучені чеки про оплату комунальних послуг. Навпаки, позивач як батько міг би поцікавитись чи вистачає його аліментів та доходів дружини для утримання та нормального розвитку його дітей, а також чи вистачає коштів його дружини на оплату тих же комунальних послуг якими також користуються його діти. Крім того, місце проживання дочки, [PERSON], не може бути підтверджене копією табеля навчальних досягнень та медичною карткою так, як і позивач, і відповідач по справі проживають в одному населеному пункті. Разом з цим, діти постійно потребують нормального харчування, одягу, усе це потребує значних коштів, однак відповідач сама не здатна в повній мірі цього забезпечити, а відповідач ухиляється від утримання дитини, його виховання, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний розвиток. Крім наведеного, позивач не надав доказів того, що заборгованість за аліментами виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Враховуючи вищевикладене, відповідач просила суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] до неї, [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - старший державний виконавець відділу ДВС Липовецького РУЮ у Вінницькій області Ковалінська Т.В. в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву, в якій зазначила про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. За правилами ч.2 ст.158 ЦПК України, особи, які беруть участь наділені правами заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності. В порядку ст.180 ЦПК України судом було допитано наступних свідків. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству із позивачем, а тому бачила, що спільна дитина сторін [PERSON] проживала значний час біля батька [PERSON], на її думку до 2010 року, оскільки останні три роки вона була відсутня за місцем свого постійного проживання, так як їздила до дочки погостювати. [PERSON] дружила з її онучкою, яка трішки за віком менша за неї, вони постійно гралися. Бачила, що [PERSON] возив доньку до школи та забирав її, а ще сина своєї другої дружини, з якою жив на той час. Також вказала на те, що [PERSON] купував дитині одяг, оскільки їй відомо про поїздки батька до Хмельницького. Свідок [PERSON] суду показала, що з 2012 року по 2013 роки дитина сторін [PERSON] проживала з батьком у [ADDRESS]. Тоді до школи у Турбів її возив батько. Пізніше вони жили в [ADDRESS], і з школи дитину також забирав батько. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір'ю позивача, а тому їй достовірно відомо, що її онучка [PERSON] проживала з батьком десь 6,5 - 7 років, а пішла жити до матері рік тому у 2013 році. Батько піклувався про дитину, повністю її утримував, купував усі необхідні речі, продукти харчування, шкільні приналежності, забрав у них із дому комп'ютер для дітей. Був період, коли і син [PERSON] жив також біля батька, батько піклувався і про нього, утримував його по мірі можливостей. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, її вікна виходять на подвір'я [PERSON], а коли [PERSON] мав за дружину [PERSON], то вони товаришували та ходили один до одного в гості, а тому їй добре відомо, що дитина [PERSON] з 2007 року жила біля батька, в школу вона ходила від них. З травня 2008 року приходила часто до батька, проте стверджувати, що вона там проживала, [PERSON] не стала. Останній раз дитину [PERSON], вона, [PERSON], бачила у 2013 році у батька. Суд, вислухавши пояснення сторін даного спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами в їх сукупності та давши їм оцінку, дійшов до висновку про таке. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21 серпня 2006 року було присуджено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], по 158 гривень 10 коп. та сина [PERSON] по 123 гривні, а разом по 281 гривні 10 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 31 липня 2006 року і до повноліття дітей. Вказане рішення суду набуло законної сили 01.09.2006 року та було звернуто до виконання шляхом видачі виконавчого листа, який був переданий стягувачем на виконання до відділу ДВС Липовецького РУЮ у Вінницькій області. Як убачається із Довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серія 10 ААВ виданої 05.06.2014 року, [PERSON] являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, інвалідність встановлена до 01.07.2015 року. Відповідно до Виписок з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого [PERSON] за 2011 -2014 року, [PERSON] перебуває під наглядом лікаря онколога. А додані до матеріалів справи медичні документи вказують на онкологічне захворювання [PERSON] (саркома ІV стадії). Згідно Довідки - атестату виданої управлінням Пенсійного фонду України в Липовецькому районі 05.06.2014 року за № 11-31-480, [PERSON], [INFO], перебуває в управлінні на обліку та отримує пенсію по І групі "А" інвалідності з 03.02.2009 року по 28.02.2011 року, а по ІІ групі інвалідності з 01.03.2011 року по 30.06.2015 року. Відповідно до довідки виданої цим же управлінням Пенсійного фонду України в Липовецькому районі 05.06.2014 року за №11-31-479, з пенсійних виплат [PERSON] в період з лютого 2009 року по червень включно 2014 року проводяться відрахування аліментів. 15.04.2014 року ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області було виправлено описку в рішенні Липовецького районного суду від 21.08.2006 року у цивільній справі №2-525/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та викладено резолютивну частину рішення суду в наступній редакції: «Стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дочки - [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення від 31.07.2006 року і до досягнення дітьми повноліття. Раніше виписаний виконавчий лист відізвати як втративший чинність». Ухвала суду від 15.04.2014 року набрала законної сили 22.04.2014 року. На виконання вищевказаної ухвали суду, державним виконавцем Ковалінською Т.В. станом на 01.06.2014 року було проведено перерахунок аліментів з урахуванням нового розміру встановленого судом (30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно на кожну дитину), які стягувались із [PERSON] та визначено заборгованість по сплаті аліментів, яка утворилась за період з 01.08.2006 року по 01.06.2014 року у розмірі 21 870,72 гривні. Позивач, не погодившись із нарахованою державним виконавцем заборгованістю, просив суд звільнити його від сплати такої заборгованості. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами є сімейними, а відтак регулюються відповідними положеннями Сімейного кодексу України. Статтею 197 ч. 2 СК України, передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Заборгованість це сума фінансових зобов'язань, грошових боргів, що підлягає погашенню, поверненню в певний термін. У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов'язання, яка і повинна доказувати протилежне. У свою чергу, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що на платника аліментів не можна покладати юридичну відповідальність (стягнення неустойки), якщо заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин (п. 22). Аналізуючи здобуті у справі докази судом встановлено, що заборгованість позивача перед відповідачем по сплаті аліментів на утримання їх двох спільних дітей виникла в результаті проведеного розрахунку державним виконавцем ВДВС Липовецького РУЮ Ковалінською Т.В. станом на 01.06.2014 року після звернення до виконання ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 15.04.2014 року, яка набула законної сили 22.04.2014 року. До дати проведення перерахунку державним виконавцем заборгованості по аліментах у [PERSON] перед відповідачем не було, на що вказує довідка видана ВДВС Липовецького РУЮ від 07.07.2014 року №5695/02-26, а також вказана обставина не оспорювалась сторонами спору. Відповідно до вказаної ухвали суду від 15.04.2014 року, судом було виправлено описку в рішенні Липовецького районного суду від 21.08.2006 року у цивільній справі №2-525/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та резолютивну частину рішення суду про стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання двох їх спільних дітей у твердій грошовій сумі по 281,10 гривень щомісячно, фактично змінено та стягнуто аліменти з позивача в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення від 31.07.2006 року і до досягнення дітьми повноліття. Раніше виписаний виконавчий лист відізвано як такий, що втратив чинність». У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", судам надано наступні роз'яснення, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає. Судом з'ясовано, що ухвалою суду від 15.04.2014 року при виправленні арифметичних помилок фактично змінено розмір присуджених до стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх дітей із визначенням мінімального розміру аліментів встановлених законодавцем на дитину. Визначений судом розмір аліментів (30%) не є сталим, оскільки змінювався законодавцем. Відтак наведене зумовило утворення заборгованості позивача за судовим рішенням від 21.08.2006 року, однак така ухвала суду набула законної сили, а відтак підлягала до обов'язкового виконання. Крім наведеного, зібрані у справі докази вказують на те, що з лютого 2009 року по 28.02.2011 року позивач мав інвалідність І групи "А", з 01.03.2011 року по 30.06.2015 року йому встановлена ІІ група інвалідності, у зв'язку із онкологічним захворюванням, проходив Індивідуальну програму реабілітації інваліда, йому протипоказане помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження. Наведені обставини свідчать, що позивач має тяжку хворобу, будучи інвалідом ІІ групи є непрацездатною особою. Крім того, із показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було встановлено, що спільна дочка сторін [PERSON], [INFO], в період з серпня 2007 року по жовтень 2013 року проживала разом із батьком [PERSON]. Із наданих відповідачем доказів з'ясовано, що [PERSON], [INFO], з 05.06.2009 року по 23.01.2010 року проживала з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини з'ясовані судом відповідно до довідок виданих виконавчим комітетом Турбівської селищної ради від 04.07.2014 року №1383, 1384, 1385 та Актами обстеження матеріально - побутових умов життя [PERSON] від 04.07.2014 року складених комісією у складі вуличного депутата Семенюк О.В., [PERSON] та інших членів. Встановлені судом розбіжності щодо періоду проживання дитини біля батька не є досить суттєвими та не спростовують факту проживання дитини з разом батьком та перебування її у період проживання з батьком на його повному утриманні, у той час коли також з [PERSON] проводилось стягнення аліментів на цю ж дитину. Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача стосовно можливості відповідача працевлаштуватись та його реєстрація в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці, оскільки предметом даного спору є заборгованість по аліментах, яка нарахована державним виконавцем позивача перед відповідачем, а не вирішення питання про зміну розміру аліментів у сторону збільшення. Частиною 1 ст.11 ЦПК України, визначено що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки судом встановлено, що заборгованість позивача по аліментах утворилась не з його вини, а встановлені у даній справі обставини мають істотне значення та є підставою для повного звільнення позивача від сплати нарахованої державним виконавцем заборгованості по аліментах за період з серпня 2006 року, тобто з 01.08.2006 року по день проведеного розрахунку - 01.06.2014 року. На підставі викладеного ст. 197 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved