Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним спадковий договір від 26.12.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] , та скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 8,2312 га кадастровий номер 6320684000:02:000:0096 за [PERSON] . В обґрунтування вказує, що [INFO] помер його вітчим [PERSON] . Його мама [PERSON] , 1944 року народження, проживала однією сім`єю з [PERSON] з 1974 року по [ADDRESS] . Позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] сумісно виховували його - [PERSON] , його рідного брата [PERSON] та дітей від першого шлюбу [PERSON] : сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Також [PERSON] та [PERSON] мали спільного сина [PERSON] , 1979 року народження, який помер від хвороби у Чехії у 2016 році. На сьогодні усі діти мають свої сім`ї та проживають окремо від батьків. 01 липня 2019 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, яким заповідав йому - [PERSON] все майно, де б воно не знаходилось, та у чому воно не заключалося , та взагалі все те, що належатиме йому на день його смерті по закону, та на що він буде мати право. За життя [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 8,2312 га, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6320684000:02:000:0096. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 03 грудня 2019 року постановою Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON] земельну ділянку йому було відмовлено та повідомлено про наявність спадкового договору від 26 грудня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Лозівського нотаріального округу Харківської області Василенко Н.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 801 щодо цієї земельної ділянки, набувачем якої стала відповідач по справі [PERSON] . Вказуючи на те, що зазначений спадковий договір укладений з порушенням норм закону, оскільки його укладено під час дії заборони (мораторію) на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, спадковий договір порушує його спадкові права, позивач просить визнати цей договір недійсним. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що під час укладення спадкового договору між [PERSON] та [PERSON] сторони незаконно відступили від Перехідних положень Земельного кодексу України, яким встановлено заборону на відчуження земельних ділянок, що перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тому зміст спірного правочину суперечить нормам Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України, порушує його спадкові права, а тому просить визнати цей спадковий договір недійсним. Крім того, зазначив, що про порушене право спадкоємця він дізнався 03 грудня 2019 року після отримання постанови Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, після чого він звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку. Відповідач [PERSON] та її представник Бусуєк Л.А. в судовому засіданні позов не визнали, підтримали позицію, викладену у відзиві на уточнену позовну заяву, у якому вказали, що позивач необґрунтовано вказує на порушення його прав. Свої заперечення мотивують тим, що всупереч вимог, закріплених у ст. 22 Конституції України, пунктом 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, яким позивач [PERSON] обґрунтовує свій позов, було незаконно допущено звуження змісту та обсягу існуючих прав власників земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які закріплено як у Конституції України так і у самих нормах Земельного кодексу України. Вважають, що укладений спадковий договір від 26.12.2017 відповідає вимогам діючого законодавства України. Просять у задоволенні позову відмовити. Третя особа, приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н.Т., в судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи, Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, Щербина В.В. , в судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, вирішення справи залишила на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до умов спадкового договору від 26 грудня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Лозівського нотаріального округу Харківської області Василенко Н.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 801, остання, як набувач зобов`язалася виконувати передбачені даним договором розпорядження відчужувача та в разі його смерті мала набути право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6320684000:02:000:0096, розташовану на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, загальною площею 8,2312 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] помер. Згідно Заповіту від 01.07.2019, зареєстрованому в реєстрі за № 12, [PERSON] заповідав позивачу [PERSON] все майно, де б воно не знаходилось, та у чому б воно не заключалося , та взагалі все те, що належатиме йому на день смерті по закону та на що він буде мати право. Відповідно до статті 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1302 ЦК України визначено, що сторонами за спадковим договором є набувач та відчужувач, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Таким чином за своїм змістом спадковий договір є договором відчуження майна. Пунктом 28 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 визначено, що перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов`язкову частку. Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 (ст. 202 - 236) ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК). За умовами спірного спадкового договору, предметом договору є набуття після смерті [PERSON] (відчужувача) права власності [PERSON] (набувачем) на земельну ділянку кадастровий номер 6320684000:02:000:0096, згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 25 січня 2003 року серія ІІІ-ХР № 039041, розташовану на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, загальною площею 8,2312 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер 6320684000:02:000:0096, розташовану на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, загальною площею 8,2312 га, право власності в державному реєстрі прав 07.08.2019 за № 32794052 зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до положень пп. «б» п. 15 Перехідних положень ЗК України в редакції, чинній на момент укладення спірного договору, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається, купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Статтею 215 ч. 1 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ч. 1 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 березня 2018 року по справі 648/3671/16-ц, перехід земельної ділянки від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору всупереч дії п.15 розділу Х "Перехідних положень" Земельного Кодексу України є недійсним. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Згідно п/п 1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 9 частини 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином укладенням спірного договору його сторони в порушення ст. 6 ЦК України незаконно відступили від вказаних вище Перехідних положень ЗК України. Предметом цього договору виступало майно, яке в силу закону є обмеженим в обороті, зміст спірного правочину суперечить нормам ЦК України та ЗК України, порушує спадкові права позивача, у відповідності до ст. ст. 203, 215 ЦК України та п. 15 Перехідних положень ЗК України вказаний договір є недійсним. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved