Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.01.2012 року мала місце дорожньо-транспортна пригода у якій пошкоджено належний позивачу автомобіль [NUMBER]. Вина водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] у скоєнні даного ДТП підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 08.02.2012 року за якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Відповідальність [PERSON] згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована в ЗАТ «ПРОСТО - страхування». Виконуючи свої договірні зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЗАТ «ПРОСТО - страхування» сплатила [PERSON] страхову виплату за мінусом франшизи, яка за договором складає 510 грн. При цьому, на неодноразові вимоги про сплату позивачу франшизи у розмірі 510 грн. [PERSON] станом на 06.02.2015 року відповіді не надав. За твердженням позивача у зв»язку із пошкодженням належного йому автомобіля зазнав душевних страждань, порушень встановленого ритму життя. Таким чином, завдану моральну шкоду [PERSON] оцінює в розмірі 2000 грн. Крім того, позивач вказує, що через бездіяльність та небажання [PERSON] добровільно виконати свої зобов»язання, змушений був звернутися до суду та нести додаткові витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн. У зв'язку із цим, [PERSON] просив про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. [PERSON] та його представник позов визнали в частині розміру безумовної франшизи, при цьому у решті вимог просили відмовити за недоведеністю. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи встановив наступне. 20.01.2012 року о 9 год. 10 хв. [PERSON] по пр. Оболонському, 52-А в м. Києві, керуючи автомобілем [NUMBER], залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. З матеріалів справи вбачається та підтверджено учасниками процесу, що між [PERSON] та ЗАТ «ПРОСТО - страхування» укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За цим Договором забезпечений транспортний засіб автомобіль [NUMBER], франшиза 510 грн. Відповідно до ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами у справі, що ЗАТ «ПРОСТО - страхування» виконуючи свої договірні зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності сплатила [PERSON] страхове відшкодування не враховуючи в його розмір франшизу визначену договором. Згідно ст. 9 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, при цьому франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком. Таким чином, вимога [PERSON] про стягнення із особи винуватої у скоєнні ДТП суми франшизи за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності яка була вирахувана страховою компанією при компенсації страхового відшкодування - підлягає до задоволення як законна та обґрунтована. Позовні вимоги щодо заподіяної моральної шкоди знайшли підтвердження в судовому засіданні частково. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальник не відшкодовує моральну шкоду, передбачену п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Позивач загальну суму завданої моральної шкоди оцінює в 2000 грн., при цьому обґрунтовує її душевними стражданнями яких зазнав у зв»язку з пошкодженням належного йому автомобіля, порушеннями встановленого ритму життя. Разом з тим, позивач не обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди саме в такому розмірі, так як в судовому засіданні не надав відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині. Суд, враховуючи належність пошкодженого транспортного засобу позивачу, факт участі [PERSON] в ДТП виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 1000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення витрат на правову допомогу у розмірі 400 грн., що виключає можливість стягнення зазначених коштів із відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, на користь [PERSON] підлягає стягненню із відповідача 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: partial