Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач АТ "Універсал Банк" звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних в сумі 154672,10 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що 14.02.2008 року між ВАТ "ВТБ Банк", правонаступником якого є АТ "Універсал Банк" , та [PERSON] був укладений кредитний договір №10Ф-ІК-406, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 74000,00 доларів США строком на 17 років до 14.07.2025 року під 12,5% річних. Відповідач в порушення умов Кредитного договору не здійснювала погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах визначених договором, у зв`язку із чим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2010 року по справі № 2-3283/2009, яке набрало законної сили, позов ПАТ "ВТБ Банк" задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк" 579813,71 грн. заборгованості за кредитним договором від 14.02.2008 року за №10/Ф-ІК-406. Відповідачка не виконала вищевказане рішення суду вчасно, а направляє окремі періодичні платежі, а отже допустила прострочення грошового зобов`язання за вказаний період. Враховуючи викладене, сторона позивача просить суд стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість 3% річних в розмірі 154672,10 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.07.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах. 02.09.2021 року від уповноваженого представника відповідачки - адвоката Лукашенка О.В. до матеріалі справи надійшов відзив на позов про стягнення 3% річних, в якому представник відповідачки просив суд відмовити в задоволенні позову про стягнення 3% річних та інфляційних витрат в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат з наведених у тексті позовної заяви підстав є невизначеними та взаємовиключними і не підлягають задоволенню у зв`язку із тим, що за Договором №75-РБ про відступлення прав вимоги від 21.10.2021 року не передавались права вимоги за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2010 року у справі №2-507/2010. АТ "Універсал Банк" не є стороною виконавчого провадження №47985444 з примусового виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2010 року у справі №2-507/2010 і не має права вимагати примусового виконання судового рішення. Наданий АТ "Універсал Банк" розрахунок заборгованості зі стягнення 3% відсотків річних та інфляційних витрат не відповідає дійсним розмірам заборгованості відповідачки у виконавчому провадженні. Зазначений у розрахунку заборгованості з 3%річних та інфляційних витрат перевищує трирічний строк, що є підставою для застосування судом строків позовної давності. Також, до відзиву подана заява про застосування строків позовної давності. Представник позивача в судове засідання не заявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Матеріали справи містять заяви уповноваженого представника позивача Скоробогатого О.В. про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] та її уповноважений представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 30.11.2021 року від уповноваженого представника відповідачки [PERSON] до матеріалів справи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просив суд стягнути зі сторони позивача 11900,00 грн. витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2010 року, яке набрало законної сили, позовну заяву ПАТ "ВТБ Банк" задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованість за кредитним договором від 14.02.2008 року за №10/Ф-ІК-406 у сумі 579813,71 грн. та 1730,00 грн. /а.с. 114/. Згідно з п. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням від 22.12.2010 року у справі № 2-3283/2009, що набрало законної сили, не потребують доведення у справах між тими ж сторонами. Так, судом встановлено, що з відповідачки на користь позивача було у стягнуто заборгованість в розмірі 579813,71 грн. 01.10.2020 року між АТ "ВТБ Банк" (далі - Банк) та АТ "Універсал Банк" (далі - Новий кредитор) укладено Договір №75-РБ про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку №2, Додатку №3 до Договору, надалі за текстом -Боржники, включаючи право вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1, Додатку №2, Додатку №3 до цього Договору, надалі за текстом - "Основні договори", надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором /а.с.14-17/. Таким чином, відповідно до Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, до АТ "Універсал Банк" перейшло право вимоги в тому числі за Кредитним договором 10/Ф-ІК-406 від 14.02.2008 року з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків /а.с.12/. На час звернення АТ "Універсал Банк" до суду заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2010 року у справі № 2-3283/2009 не виконано, сплачено за рішенням суду за період з 22.10.2010 року по 02.03.2021 року 23144,38 грн. /а.с. 21/. Згідно розрахунку заборгованості, залишок суми боргу за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2010 року у справі № 2-3283/2009 станом на 02.03.2021 року складає 556669,33 грн. Враховуючи викладене, АТ "Універсал Банк" на стягнуту рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2010 року по справі №2-3283/2009 заборгованість в розмірі 556669,33 грн. за період з 03.03.2018 року по 02.03.2021 року нараховані 3% річних в розмірі 154672,10 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь. Представником відповідачки подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог, заявлених позивачем у справі, в порядку ст. 257, 267 ЦК України. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного. Зі змісту статті 526\~ЦК України вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 154672,10 грн., проте з розрахунку заборгованості вбачається, що до цієї суми включено також інфляційні витрати (51174,89 грн. 3% річних + 103497,21 грн. інфляційні витрати). У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідачки суми 3% річних, позовні вимоги щодо нарахування інфляційних витрат суд не приймає до уваги, оскільки стороною позивача не заявлено вказану вимогу до стягнення. За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сторона відповідача просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що подана відповідна заяву. З позовом про стягнення суми 3 % річних позивач звернувся до суду 07.07.2021 року, що підтверджується штампом на позовній заяві про її одержання Фрунзенським районним судом м. Харкова. При цьому, суд зауважує, що банком належними та допустимими доказами не доведено погодження сторонами збільшеного строку позовної давності, письмового договору про збільшення позовної давності, як того вимагають положення ст. 259 ЦК України, матеріали справи не містять. Звертаючись до суду з позовом 07.07.2021 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності за позовними вимогами до 07.07.2018 року, а тому у зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, у зв`язку із несплатою відповідачкою стягнутої суми боргу, до стягнення підлягає сума 3% річних в розмірі 44335,28 грн. за період з 07.07.2018 року по 02.03.2021 року: - сума 3 % річних за період з 07.07.2018 року по 31.12.2018 року в розмірі 8144,15 грн. (556669,33 х 3 х 178/365/100); - сума 3 % річних за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 16700,08 грн. (556669,33 х 3 х 365/365/100); - сума 3 % річних за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року в розмірі 16700,08 грн. (556669,33 х 3 х 365/365/100); - сума 3 % річних за період з 01.01.2021 року по 02.03.2021 року в розмірі 16700,08 грн. (556669,33 х 3 х 61/365/100). В решті позову належить відмовити через пропущення строку позовної давності. Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача стосовно того, що сума заборгованості за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2010 року складає 474952,39 грн. основного боргу, на підтвердження чого надана копія листа Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) від 09.04.2021 року. Так, з вищевказаного листа Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) від 09.04.2021 року вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ "ВТБ Банк" станом на 09.04.2021 року складає 474952,39 грн., проте стороною позивача нараховано 3% річних за період з 03.03.2018 до 02.03.2021 року, та матеріали справи не містять інформації в який період відповідачкою була сплачена різниця в сумі заборгованості. Крім того, суд також вважає, що у ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які сторона відповідача посилалася в обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною п`ятою статті 12\~ЦПК України закріплено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача стягуются 3% річних в розмірі 44335,28 грн. за період з 07.07.2018 року по 02.03.2021 року. Стороною відповідача в клопотанні від 30.11.2021 року заявлено до стягнення 11900,00 грн. суми понесених судових витрат пов`язаних з наданням правової допомоги. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення в разі не вирішення судом питання про судові витрати. Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з пунктом 4 частини першоїстатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четвертастатті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ятастатті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті137ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьоїстатті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уклала з адвокатом Лукашенком О.В. договір №10-2021/Д-3 про надання правової (правничої) допомоги. Також, стороною відповідача, надано до матеріалів справи, копію Акту приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг за Договором №10-2021/Д-3 про надання правової допомоги від 31.01.2021 року від 02.09.2021 року, відповідно до якого адвокатом були виконані наступні дії: ознайомлення з матеріалами справи №645/4323/21 за ціною 800,00 грн. (1 год.); ознайомлення з фабулою справи, вивчення документів цивільної справи №645/4323/21 та документів замовника (2 год.) за ціною 1500,00 грн.; підготовка та подання відзивуу справі №645/4323/21 грн. (8 год.) за ціною 9600,00 грн. Загальна вартість наданої професійної (правничої) допомоги (послуг) згідно Акту становить 119000,00 грн, у тому числі ПДВ 4938,50 грн. На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу надано: копію Акту від 02.09.2021 року, копію квитанції № 0.0.2269604677 від 17.09.2021 року на суму 4000,00 грн. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3411,02 грн., що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. В стягненні решти витрат на правничу допомогу потрібно відмовити. Враховуючи викладене, заява представника відповідача підлягає частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідачки на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 650,67 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial