Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

20 грудня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом. У заяві позивач послався на те, що за укладеним 14 грудня 2007 року договором відповідач отримав кредит у розмірі 3000грн., прийнявши зобов'язання про повернення коштів зі сплатою відсотків за їх користування у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості, комісії - 3.5% на місяць, щомісячними платежами по 390грн. з кінцевим терміном повернення по 14 грудня 2008 року. Зобов'язань за вказаним договором [PERSON] належним чином не виконав. Станом на 22 листопада 2013 року заборгованість платежів склала 21383грн.46коп., яку позивач просив стягнути разом з відшкодуванням судових витрат. У судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача письмовою заявою просила слухати справу у її відсутність. Відповідач, якого про дату, час та місце судового слухання повідомлено належним чином і завчасно, врученням судового виклику особисто 06 лютого 2014 року (а.с.45), до суду не з'явився, про причини неявки не сповістив і заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Судом, за письмової згоди представника позивача, на підставі ст.224 ЦПК України ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 грудня 2007 року сторони по справі уклали строковий кредитний договір, що складають заява позичальника, пам'ятка клієнта, умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банка. За вказаним, позивач надав кредитні кошти у розмірі 3000грн. за програмою "Швидкі гроші" на споживчі цілі. Відповідач, натомість, прийняв зобов'язання повернення кредиту у строк по 14 грудня 2008 року щомісячними платежами по 390грн. з виплатою двох відсотків на місяць на суму залишку заборгованості, комісії - 3.5% на місяць. При порушенні зобов'язань по погашенню кредиту мав сплатити штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів фіксованою частиною 500грн. + 5% від суми позову. [PERSON], згідно виписки по лицьовому рахунку, вніс на погашення кредиту чотири платежі, останній 14 квітня 2010 року. Станом на 22 листопада 2013 року заборгованість по кредитному договору рівна 21383грн.46коп., з яких 2628.85грн. по кредиту, 10365.16грн. по відсоткам за користування кредитом, 6895.00грн. - комісії, 500грн. фіксована частина штрафу, 994.45грн. його процентна складова (а.с.4-7). Між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, які виникають із зобов'язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ст.530 ЦК України. За ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, яка визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням відсотків, розмір яких встановлено договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору, строк повернення позики не дотримав, позикодавець поніс втрати матеріального характеру, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. При цьому, суд враховує, що за правовою позицією ВСУ (у справі №6-116 цс 13) про те, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Суд визначає, що за надання споживчого кредиту за програмою "швидкі гроші" і визначення про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) несплачені до моменту звернення кредитора до суду 20 грудня 2013 року платежі не підлягають стягненню, остільки вимоги по ним заявлені поза межами позовної давності по кожному із платежів. Строк вимоги по останньому платежу 14 квітня 2010 року в межах позовної давності закінчився 14 квітня 2013 року. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. На підставі викладеного, суд ухвалює про залишення позовних вимог без задоволення за закінченням строку позовної давності.

Outcome: dismissed