Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 березня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір відповідно до якого вона отримала кредит в розмірі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцем після померлої є [PERSON] , який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже, вважається таким, що прийняв її. Факт проживання спадкоємця з позичальником на момент її смерті підтверджується копіями їх паспортів з реєстрацією за однією адресою. Згідно відповіді Кодимської районної державної нотаріальної контори, відомостей щодо спадкодавця [PERSON] за даними спадкового реєстру не знайдено, спадкоємці померлої із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Проте враховуючи, що спадкоємець позичальника фактично проживав з нею на час відкриття спадщини, до складу якої входять у тому числі й кредитні зобов`язання померлої, він вважається таким, що прийняв цю спадщину та має нести відповідальність перед кредитором. Заборгованість [PERSON] за договором станом на день її смерті становить 5995,98 гривень за кредитом, 299,34 гривень за процентами, а всього 6295,32 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, заявивши в позовній заяві клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 6\~ст. 128 ЦПК України\~судове повідомлення вручене належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду не те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які розміщені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Станом на день смерті боржника заборгованість за кредитним договором згідно наданого позивачем розрахунку становить 6295 грн. 32 коп., яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками. 15 жовтня 2017 року позивачем як кредитором померлої [PERSON] до Кодимської районної державної нотаріальної контори була направлена претензія щодо включення кредиторських вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до спадкової маси після померлої [PERSON] Одночасно позивач просив повідомити щодо наявності спадкової справи після померлої та відомості про осіб, які подали заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини після померлої та осіб, які вже прийняли спадщину. Згідно відповіді Кодимської районної державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2018 року №1862/01-16, відомостей щодо спадкодавця [PERSON] за даними спадкового реєстру не знайдено, спадкоємці останньої до нотаріальних органів станом на час надання відповіді не звертались та спадкова справа не заводилася. 13 червня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] направлено лист-претензію, якою банк пред`явив останньому свої вимоги про стягнення заборгованості. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1213 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, якій постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Проте, зазначені вище норми підлягали б застосуванню за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. Згідно з частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Банк стверджує, що відповідач [PERSON] проживав разом із боржником [PERSON] на момент її смерті, а отже, прийняв спадщину. Дану обставину доводить тільки тим, що у паспортах позичальника та відповідача зазначене однакове місце реєстрації. Проте, відомості, що містяться в копіях паспортів позичальника та відповідача по справі щодо реєстрації за однією адресою не містять інформацію щодо предмета доказування, а саме місця їх постійного проживання на час відкриття спадщини не є безумовним доказом того, що відповідач є особою, яка відповідно до вимог частини третьої 1268 ЦК України прийняла спадщину. При цьому суд враховує положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. До того ж, згідно відмітки на поштовому відправленні від 12.02.2019 року, направленому рекомендованим листом на адресу відомого зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] , судова повістка була повернута до суду у зв`язку з тим, що відповідач не проживає за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку: [ADDRESS] . Отже спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише за умови прийняття спадщини. Проте позивач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] та прийняв спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed