Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ" про припинення трудових відносин. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 22.11.2013 відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «ЕКСПОГАЗ», оформленого у вигляді протоколу № 21/11 від 21.11.2013, [PERSON] було призначено на посаду директора цього Товариства, при цьому окремий письмовий контракт не укладався. Разом з тим, місцем знаходження ТОВ «ЕКСПОГАЗ» є Луганська область м. Луганськ, вул. Дзержинського будинок 52. У зв`язку з окупацією м. Луганська в 2014 році діяльність ТОВ "ЕКСПОГАЗ" зупинилася і до теперішнього часу не відновлена. Товариство не змінило місцезнаходження, найманих працівників, окрім директора, на той час не було, заробітна плата директору з 01.07.2014 не нараховується та не виплачується у зв`язку з відсутністю діяльності та доходу Товариства, фактично трудову діяльність позивач не виконує з 2014 року, вся документація ТОВ «ЕКСПОГАЗ» залишилась у Луганську, доступу до неї позивач не має. Позивач не має можливості припинити трудові відносини та не може звільнитися з посади директора, оскільки неможливо скликати та провести загальні збори учасників Товариства, оскільки збори проводяться за місцезнаходженням Товариства, але Товариство розташоване на окупованій території, яка не контролюється органами державної влади України. Таким чином, з незалежних від сторін трудового договору обставин, позив вважає, що порушуються його трудові права, зокрема право на вільний вибір праці. Крім того, позивач не може влаштуватися на державну службу, набути статус безробітного, оформити субсидію. За таких обставин у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, окрім звернення до суду. У зв`язку з чим позивач просить суд визнати розірваним на підставі ст. 38 КЗпП України трудовий договір між [PERSON] та ТОВ «ЕКСПОГАЗ», трудові відносини припинити з дати набрання рішенням суду законної сили, та стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 гривень. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві просили суд розглянути справу без їх участі. Представник відповідача в судове засідання 25.10.2021 та 11.11.2021 не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належно на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. 11.11.2021 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ", оформленого у вигляді протоколу № 21/11 від 21.11.2013, [PERSON] було призначено на посаду директора цього Товариства (а.с. 8). Згідно з копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ № 687171, виданої 05.12.2013, та копією довідки АА № 961771 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, виданої 06.12.2013, відомості про позивача, як про директора ТОВ «ЕКСПОГАЗ», були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 9, 10). Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи ТОВ «ЕКСПОГАЗ» - Луганськ вул. Дзержинського, 52 (а.с. 11). Відповідно до відомостей, наданих Пенсійним фондом України з 01.07.2014, [PERSON] дохід від ТОВ «ЕКСПОГАЗ» не отримував (а.с. 16-17). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.08.2021, [PERSON] з третього кварталу 2014 року дохід від ТОВ «ЕКСПОГАЗ» не отримував (а.с. 18-24). 26.08.2021 позивач направив на адресу засновника ТОВ «ЕКСПОГАЗ» заяву про звільнення за власним бажанням від 25.08.2021 (а.с. 26, 27). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України значено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Слід зазначити, що Кодекс законів про працю України встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства, у даному випадку дочірнього підприємства. Особливість звільнення директора товариства полягає в тому, що прийняття відповідного рішення з цього питання віднесено законодавством до компетенції загальних зборів учасників/засновників товариства, що узгоджується зі ст. 65 ГК України, ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», ч. 13 ст. 39 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (набрав чинності 17.06.2018). Згідно зі ст. 62 Закону України «Про господарські товариства», у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Тобто, загальні збори учасників здійснюють управління товариством та реалізують право уповноваженого органу товариства через директора. До виключеної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема створення або відкликання виконавчого органу товариства (п.3 ч. 4 ст.145 Цивільного кодексу України), в редакції до 17.06.2018. З дня набрання чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VІІІ, а саме з 17.06.2018, правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначаються цим Законом. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VІІІ до компетенції загальних зборів учасників належать обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства, що узгоджується з нормами законодавства, яке діяло на час обрання позивача директором ТОВ «ЕКСПОГАЗ». Згідно з ч. 13 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VІІІ повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу. Разом з тим, Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VІІІ не передбачає особливості припинення повноважень директора товариств, місцезнаходженням яких є територія, непідконтрольна українській владі. Так, з аналізу норм Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VІІІ вбачається, що припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства (директора) належить до компетенції загальних зборів засновників (учасників) товариства. Відповідно до ч. 7 ст. 33 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VІІІ загальні збори учасників проводяться за місцезнаходженням товариства, якщо інше не встановлено статутом товариства. Проведення загальних зборів за межами території України допускається лише за одностайною письмовою згодою всіх учасників товариства. У позивача відсутні документи ТОВ «ЕКСПОГАЗ», у тому числі статут Товариства, з огляду на що немає можливості надати порядок проведення загальних зборів згідно з вимогами статуту, у зв`язку з чим слід застосовувати норми вищезазначеної статті, а саме загальні збори учасників проводяться за місцезнаходженням товариства. Слід зазначити, що директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Норми трудового договору, а також положення Статуту товариства не повинні погіршувати становище директора порівняно обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КЗпП України та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. Відповідно до статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Разом з тим, з метою припинення повноважень директора ТОВ «ЕКСПОГАЗ» неможливо провести загальні збори учасників Товариства, місцезнаходженням якого є місто Луганськ. Іншого порядку проведення загальних зборів законодавством не визначено. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів віднесено і м. Луганськ. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII (зі змінами та доповненнями) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII визначає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетин\ меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення грав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту , після залишення ними тимчасово окупованої території. За змістом ст. 22 Кодексу законів про працю України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини слід зазначити, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року №14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. На спростування зазначених обставин будь-яких доказів в порушення вимог ст.81 ЦПК України з боку відповідача надано не було. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ" на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved