Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

08.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнення заборгованості та пені, позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позову зазначає, що з відповідачем [PERSON] , який є батьком її доньки [PERSON] , [INFO] , перебувала в зареєстрованому шлюбі до 05.12.2011 року. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.12.2010 року з відповідача на утримання доньки стягнуто аліменти у розмірі 500 грн. щомісяця. Однак відповідач рішення суду про виплаті аліментів не виконує, з донькою не спілкується, участі у її вихованні та утриманні не приймає і взагалі уникає будь-якого спілкування з нею. Вказує, що дитина проживає з нею та повністю знаходяться на її утриманні. Оскільки батько [PERSON] протягом тривалого часу не цікавиться її долею, просить позбавити його батьківських прав відносно доньки. У зв`язку зі змінами, які відбулись у діючому законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дітей відповідного віку та з метою забезпечення належного рівня життя дитини, просить збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів до 2 300 грн.. Також просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів, в сумі 58 136.98 грн., пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 58 136.98 грн. та вирішити питання судових витрат. 12.11.2019 року позивач звернулась з клопотанням про збільшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.11.2019 року у розмірі 62 190.98 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів, з урахуванням обмежень встановлених ст. 196 СК України, в сумі 62 190.98 грн. (а.с. 57-58). В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача [PERSON] - [PERSON] , 14.05.2020 року направила на адресу суду письмове клопотання, в якому просить розглянути справу без її участі та без участі позивача, вказавши, що підтримує позовні вимоги. 18.05.2020 року позивач [PERSON] звернулась з аналогічним клопотанням і також просила про розгляд справи без її участі вказавши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Явтушенко Н.В. перед початком судового засідання надала письмову заяві, в якій просить розглянути справу без участі представника Органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області. Відповідач [PERSON] в судові засідання, з 07.10.2019 року до 21.05.2020 року не з`явився жодного разу, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями та шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність, до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у клопотанні від 18.05.2020 року. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення на підставі доказів наданих позивачем. На думку суду матеріали справи містять достатньо даних щодо прав та взаємовідносин сторін, к зв`язку з чим суд вважає можливим розглядати справу у відсутність всіх участників процесу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до представленої копії рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05.12.2011 року, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.08.2001 року і до набрання рішенням законної сили - 21.01.2012 року (а.с. 12). З копії свідоцтва про народження дитини вбачається, що сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Згідно виконавчого листа виданого 03.02.2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 500 грн. щомісячно, до її повноліття (а.с.14-15). Відповідно розрахунку складеного 02.07.2019 року державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, заборгованість по виплаті аліментів [PERSON] перед [PERSON] станом на 01.07.2019 року складає 58 136.98 грн., згідно розрахунку від 01.11.2019 року, заборгованість станом на 01.11.2019 року складає 62 190.98 грн. (а.с. 20-22, 59-60). Постановами державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 02.07.2019 року відносно боржника [PERSON] , у зв`язку з неналежним виконанням рішення суду та виникненням заборгованості зі сплати алментів у розмірі, що перевищує суму платежів за шість місяців, були встановлені обмеження у вигляді заборони у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві керування транспортним засобами, у праві користування вогнепальною зброєю (а.с. 16, 17, 18. 19). З довідок виданих навчальним закладом 26.07.2019 року та медичним закладом 29.07.2019 року вбачається, що батько [PERSON] , [INFO] , участі у вихованні дитини не приймає, з класним керівником не спілкується, успіхами доньки не цікавиться, участі в оздоровленні та догляді за дитиною не приймає (а.с. 35, 36). Позивач [PERSON] , працює касиром у відділенні АТ «Креді Агріколь Банк» м. Южноукраїнська Миколаївської області, характеризується, як гідний професіонал (а.с. 49, 50). Згідно висновку органу опіки та пілування Южноукраїнської міської Ради №364 від 11.12.2019 року затвердженого рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 11.12.2019 року, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр-на [PERSON] , відносно неповноілтньої дочки [PERSON] (а.с. 77, 78-79). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З копії виконавчого листа виданого 03.02.2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.12.2010 року, вбачається, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] складає 500.00 грн. (а.с. 14-15). У зв`язку зі змінами, які відбулись у діючому законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дітей відповідного віку та з метою забезпечення належного рівня життя дитини, позивач просить збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів до 2 300 грн.. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.7, ч.8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.06.2017 року, частина 3 ст. 181 СК України «Способи виконання батьками обов`язку утримання дитини» була викладена в іншій редакції. Зокрема положення цієї частини приписують, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням, як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України. Щодо визначення розміру аліментів суд виходить з того, що Законом України "Пpo Державний бюджет нa 2020 рік" прожитковий мінімум складає: на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня 2020 - 2 218.00 грн., з липня - 2 318.00 грн., з грудня - 2 395.00 грн.. Індекс споживчих цін в Україні, за даними Державної служби статистики у березні-квітні 2020 року склав 100.8 %. Згідно ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З огляду на викладене, з врахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у 2020 році, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру аліментів з 500.00 грн. до 2 300.00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не має постійного місця роботи та сталого заробітку, суд вважає обґрунтованим стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.23) Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У зв`язку з виникненням заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 01.11.2019 року склала 62 190.98 грн., позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та пеню, яка відповідно розрахунку позивача, була визначена шляхом додавання сум неустойки за кожний місяць заборгованості, та значно перевищує розмір заборгованості, а тому позивач просила про стягнення пені у розмірі, що відповідає сумі заборгованості по аліментам - 62 190.98 грн. (а.с. 57-58, 23-25). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року. Виходячи з положень ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, складено розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 01.11.2019 року заборгованість по виплаті аліментів [PERSON] перед [PERSON] складає 62 190.98 грн. (а.с. 59-60). Згідно ч.13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Відповідно до п.п. 9, 10 Розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що заборгованість зі сплати аліментів повинна стягуватись в межах того ж виконавчого провадження, яке було відкрито в порядку виконання рішення суду, і для її стягнення додаткового судового рішення не потребується. Положеннями статті 194 СК України, врегульований порядок стягнення заборгованості, однак ця стаття передбачає лише випадки стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, які стягуються за ініціативою платника відповідно до ст.187 СК України, а тому не може застосовуватись до спірних правовідносин. У частині восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, судом вирішується спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів. Частиною 4 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Оскільки рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.12.2010 року вже стягнуто аліменти на утримання дитини та спір по сумі заборгованості по аліментам, нарахованої державним виконавцем між сторонами відсутній, суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів, підлягає стягненню державним виконавцем, в рамках Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, від 06.06.2018 року у справі № 756/13754/14-ц, від 03.10.2018 року у справі № 532/712/16-ц, 07.10.2019 року у справі № 760/22598/15-ц, від 28.11.2019 року у справі № 293/286/17. В разі, якщо позивач вважає недостатнім контроль державного виконавця за стягненням з відповідача заборгованості за аліментами, вона вправі оскаржити його дії чи бездіяльність у порядку, визначеному ст.ст. 447, 448 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, суд зазначає, що ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог в даній частині позову, може призвести до подвійного стягнення заборгованості з боржника, а тому наявність заборгованості не потребує ухвалення судом рішення про її стягнення. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів в сумі 62 190.98 грн. задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні будь-яких обставин незалежних від відповідача, які б вказували на об`єктивні причини неможливості сплати ним аліментів, не встановлено. Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року № 572/1762/15-ц, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов`язання окремо. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Вказана позиція закріплена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц та в постанові від 15.01.2020 року у справі № 334/7702/16. З огляду на те, що за розрахунком позивача, розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів значно перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів, у відповідності до вимог ч.1 ст. 196 СК України, стягненню з відповідача на користь позивач підлягає пеня за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 62 190.98 грн.. Щодо вирішення позовної вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківським прав, судить виходить з наступного. Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частинами 1, 2, 3 ст. 155 СК України, закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п.2) ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п.15) Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зі змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16) зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення ним від виконання батьківського обов`язку по відношенню до своєї дитини: доньки [PERSON] , 2005 року народження, який не спілкується з нею, не забезпечує її матеріально, що підтверджується наявною заборгованістю зі сплати аліментів, ухиляється від виконання обов`язків по її вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини. На думку суду позбавлення [PERSON] батьківських прав, буде насамперед захистом прав та інтересів дитини. Таким чином позовна заява [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 2 ст. 133 ЦПКУкраїни визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення, і звільнення від сплати, встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав в сумі 768.40 грн., який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь (а.с. 39). За іншими позовним вимогами [PERSON] було звільнено від сплати судового збору на підставі п.3) ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. У разі коли в позовній заяві об`єднано кілька позовних вимог, згідно ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується за кожну вимогу. Враховуючи, що судом задоволено дві позовні вимоги: про зміну розміру аліментів та про стягнення пені, судовий збір складатиме (840.80 +840.80) = 1 681. 60 грн..

Outcome: partial