Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, товариство з обмеженою відповідальністю "НЕОМЕЛОН" (далі - ТОВ "НЕОМЕЛОН"), [PERSON], про визнання правочинів дійсними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2015-2016 роках [PERSON] вчинив ряд правочинів, а саме: прийняв рішення про створення ТОВ "НЕОМЕЛОН", сформував його статутний капітал, передавши до статутного фонду товариства земельну ділянку площею 5,8848 га, цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. У подальшому статутний капітал ТОВ "НЕОМЕЛОН" було збільшено до 5000000,00 грн та передано до статутного фонду земельну ділянку площею 6,9300 га, цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 04 квітня 2016 року [PERSON] продав [PERSON] частку у статутному капіталі ТОВ "НЕОМЕЛОН" у розмірі 50%. Інші 50% було відчужено на користь позивача у справі. У зв'язку з цим [PERSON] та [PERSON] увійшли до складу учасників ТОВ "НЕОМЕЛОН". Як зазначив позивач, у вересні 2016 року він дізнався, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року у справі №369/1788/14-ц [PERSON] був визнаний недієздатним, а опікуном над ним призначено його доньку [PERSON] Отже, усі правочини, вчинені [PERSON] після набрання чинності рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року у справі №369/1788/14-ц, є нікчемними. [PERSON] стверджував, що опікун над недієздатним [PERSON] схвалює вчинені останнім правочини, а саме: щодо заснування ТОВ "НЕОМЕЛОН", оформлений протоколом загальних зборів учасників ТОВ "НЕОМЕЛОН" від 18 березня 2015 року №1; щодо збільшення статутного капіталу ТОВ "НЕОМЕЛОН" на 2500000,00 грн. до 5000000,00 грн., оформлений протоколом загальних зборів учасників ТОВ "НЕОМЕЛОН" від 18 березня 2015 року №1/1; щодо внесення до статутного фонду ТОВ "НЕОМЕЛОН" земельної ділянки площею 5,8848 га, цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, земельної ділянки площею 6,9300 га, цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; щодо входження [PERSON] та [PERSON] до складу учасників ТОВ "НЕОМЕЛОН" та вихід з його складу [PERSON], оформлений протоколом загальних зборів учасників ТОВ "НЕОМЕЛОН" від 05 квітня 2016 року №2, а також договір купівлі продажу частки у статутному капіталі від 04 квітня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 04 квітня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з цим позивач просив суд визнати дійсними вищезгадані правочини. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, у подальшому у судовн засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, просила слухати справу без її участі. Представники третіх осіб управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ТОВ "НЕОМЕЛОН" у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності Залучений судом до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦК України, внаслідок неявки осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст. 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства. Відповідно до положень ст. 114 ЦК України учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа. Обмеження щодо участі у господарських товариствах може бути встановлено законом. Господарське товариство, крім повного і командитного товариств, може бути створене однією особою, яка стає його єдиним учасником. За приписами ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2015 року [PERSON] прийнято рішення про створення ТОВ "НЕОМЕЛОН", формування статутного капіталу товариства у розмірі 2500000,00 грн та передачу до статутного капіталу ТОВ "НЕОМЕЛОН" земельну ділянку площею 5,8848 га, цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Директором новоствореного товариства призначено [PERSON] Вказані правочини були оформлені протоколом загальних зборів учасників ТОВ "НЕОМЕЛОН" від 18 березня 2015 року №1 (а. с. 6). Цього ж дня [PERSON] ухвалив рішення про збільшення статутного капіталу ТОВ "НЕОМЕЛОН" на 2500000,00 грн до 5000000,00 грн, що було оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "НЕОМЕЛОН" від 18 березня 2015 року №1/1 (а. с. 7). Відповідно до норми ч. 4 ст. 144 ЦК України [PERSON] передав до статутного капіталу ТОВ "НЕОМЕЛОН" належні йому на праві власності земельну ділянку площею 5,8848 га, цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та земельну ділянку площею 6,9300 га, цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Наведені обставини підтверджуються актами приймання-передавання на баланс майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ "НЕОМЕЛОН" від 18 березня 2016 року та від 21 березня 2016 року, та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 9, 10). Згідно з п. д) ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства (ч. 2 ст. 147 ЦК України). 04 квітня 2016 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець передав у власність позивачеві частку у статутному капіталі ТОВ "НЕОМЕЛОН" у розмірі 50%, а покупець сплатив [PERSON] обумовлену договором вартість цієї частки у сумі 2500000,00 грн. Цього ж дня [PERSON] продав [PERSON] належну йому іншу частку у статутному капіталі ТОВ "НЕОМЕЛОН" у розмірі 50%. Продаж вчинено за 2500000,00 грн. Після цього, 05 квітня 2016 року, загальними зборами учасників ТОВ "НЕОМЕЛОН" було прийнято рішення, оформлене протоколом від 05 квітня 2016 року №2, про вихід [PERSON] з товариства та входження [PERSON] та [PERSON] до складу учасників ТОВ "НЕОМЕЛОН". У судовому засіданні встановлено, що після придбання частки у статутному капіталі ТОВ "НЕОМЕЛОН", у вересні 2016 року, [PERSON] дізнався, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року у справі №369/1788/14-ц [PERSON] був визнаний недієздатним, а опікуном над ним призначено його доньку [PERSON] Рішення Києво-Святошинського районного суду про визнання [PERSON] недієздатним від 31.03.2014 року було скасовано на підставі постанови Верховного Суду України, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У подальшому на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2017 року позовну заяву [PERSON] в інтересах [PERSON], заінтересована особа - орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна- залишено без розгляду. За приписами ст. 41 ЦК України фізична особа, визнана судом недієздатною, не має права вчиняти будь-якого правочину. Відповідно, правочини, які вчинені недієздатною особою, є нікчемними (ст. ст. 41, 203, 205 ЦК України). Проте чинним цивільним законодавством України передбачено можливість визнання нікчемного правочину дійсним за позовом заінтересованої особи (ст. ст. 221, 224 ЦК України). Так, зокрема, ст. 221 ЦК України допускається визнання дійсним правочину, вчиненого малолітньою особою, яка володіє мінімальним обсягом цивільної дієздатності. Натомість ст. 226 ЦК України такого права заінтересованій у дійсності нікчемного правочину особі не надає. Ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до прецедентної практики Суду, поняття "майно" включає в себе як "фактичне майно", так і майнові цінності, в тому числі боргові вимоги. Питання про майно виникає тільки тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право. Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст. 1 Протоколу Першого Конвенції, якщо таке право буде конкретним, належним чином визначене у заявах, які подаються до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ або Суд). У рішенні у справі "Совтрансавто-Холдинг проти України" ЄСПЛ вказав, що власністю відповідно до Протоколу Першого Конвенції є акції товариств, і не лише в частині їх вартості, а й у частині прав, які вони надають власнику. Відтак, частка у статутному капіталі товариства вважатиметься майном у розумінні ст. 1 Протоколу Першого Конвенції. З аналізу ст.ст. 41, 203, 205, 216 ЦК України вбачається, що у випадку укладення договору з недієздатною особою, майно отримане за договором у такої особи, підлягає поверненню. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що предмет та мета Конвенції вимагають, щоб її положення тлумачились та застосувались у такий спосіб, щоб робити її вимоги не суто теоретичними або ілюзорними, а практичними та ефективними (рішення у справі "Мельниченко проти України"). Тому, навіть за відсутності формального позбавлення особи власності, Суд вважає, що він має дивитись "крізь зовнішній вигляд відповідного заходу" та досліджувати реальну ситуацію, що складається в тій чи іншій справі. На практиці, de facto позбавлення майна має місце, коли всі права власника та таке майно зводяться нанівець дією закону або застосуванням владних повноважень, внаслідок чого відбувається позбавлення володіння, перехід права власності або руйнування майна. Отже, наявність у цивільному законодавстві норми про нікчемність договору, укладеного з особою, яка на момент вчинення такого правочину була недієздатною (за умови, що контрагент не був проінформований про ці обставини), за відсутності законодавчо визначеної можливості визнання цього договору дійсним за заявою контрагента, слід вважати позбавлення останнього майна у розумінні Конвенції. Ст. 13 Конвенції кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, гарантовано право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні у справі "Пантелеєнко проти України" ЄСПЛ зазначив, що ст.13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі. Дія ст. 13, отже, полягає в тому, щоб національний засіб захисту відповідав суті "небезпідставної скарги" за Конвенцією та гарантував належну допомогу, хоча Договірні Сторони можуть на свій розсуд обирати, як вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання в рамках цього положення ("Кайя проти Туреччини", п. 106). Сфера зобов'язань Договірних держав за ст. 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути "ефективним" як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності ("Міфсуд проти Франції"). За таких обставин, зважаючи на те, що цивільне законодавство України не містить ефективного способу захисту порушеного права [PERSON], суд,

Outcome: partial