Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.05.2011 року між АБ "Укргазбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 57/2011-Р, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 146675 грн зі сплатою 16,7% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 12.05.2020 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 316790,94 грн, яка складається з: 128677,58 грн - заборгованість по кредиту; 188113,36 грн - заборгованість за відсотками. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 316790,94 грн, а також понесені судові витрати: судовий збір в сумі 4751,86 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги свого позову, та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання 19.10.2020 року та 12.11.2020 року не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. 12.11.2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.05.2011 року між АБ "Укргазбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 57/2011-Р, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 146675 грн зі сплатою 16,7% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на придбання автомобіля. Згідно п.3.1 Договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів за користування кредитом з першого по десяте число кожного місяця в розмірі 2991 грн. Остаточний термін повернення кредиту 11.05.2018 року. П.1.4.2 договору встановлено, що за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 21,7 % (а.с. 40-45). Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 12.05.2020 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 316790,94 грн, яка складається з: 128677,58 грн - заборгованість по кредиту; 188113,36 грн - заборгованість за відсотками за період з листопада 2012 року по травень 2020 року (а.с.5-7). Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 128677,58 грн підлягають задоволенню. Що стосується стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 188113,36 грн, то в цій частині суд зауважує наступне. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами п. 3.1 договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кедитом відповідно до графіку , встановленого в додатку 2 до договору, термін дії якого - до 11.05.2018 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 11 травня 2018 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 12 травня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Згідно ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 12.05.2018 року по 12.05.2020 року в розмірі 55463,01 грн задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 261327,93 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3919,90 грн - понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial