Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

09.07.2015 року до Дніпровського районного суду м. Херсона з Суворовського районного суду м. Херсона надійшла цивільна справа № 668/4863/15 ц за вищезазначеним позовом для розгляду за підсудністю. В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що що в газеті «В гору» [NUMBER] від [INFO] опубліковано статтю «[INFO]» в якій журналіст [PERSON] виклала неправдиву, недостовірну інформацію щодо роботи Лазурненської селищної ради, а також [PERSON], а саме вказується, що: - [PERSON] «сірий кардинал» Лазурного. Вказується наступна негативна інформація щодо повивача що: - він декілька разів «сидів» за шахрайство та афери. Потім «порозумнішав», ніде вже свій підпис не ставив, тому «більше за грати не потрапляє»; - він поставив на всі прибуткові місця своїх «смотрящих». Так і очисні споруди, вивезення сміття, і берег - все віддав у приватні руки, знову ж таки, своїм людям. І левова частка їх доходу йде саме йому в кишеню; - отож сколотивши більшість прихильників у раді, цей депутат «пригодував» працівників сільради. За словами присутніх, більш ніж 300 тисяч гривень з бюджету пішло торік їм на премії; - [PERSON] начхати на жителів смт. Лазурне; - мільйон витратили на очисні споруди, які не працюють. Насоси, що повинні перекачувати відходи по трубах вирізані і здати я металобрухт. Нечистоти зливають просто в рови на полі, поруч з очисними спорудами; - ніби то через суд скасовано рішення ради шкоди передачі приватному підприємцю функцій по вивозу сміття і що ця угода була продовжена «автоматично» поза рішенням суду; - ніби то «субвенція від держави на ремонт дороги прийшла» але рада нею розпорядилась і не надає ніяких пояснень; - голові селищної ради на минулій сесії надали премію 4000 грн., а заступнику 3000 грн. А працівники дитячого садка ніколи не отримують премій. Проте, вищезазначена інформація є недостовірною, крім того є негативною інформацією. Опублікована недостовірна та негативна інформація принижує честь та гідність позивачів, деякі висловлювання автора є образливими для позивача [PERSON], оскільки останній проживає в смт. Лазурне приблизно з 1981 р. За цей час працював на різних підприємства. З 2002 року обирається депутатом Лазурненської селищної ради. Учасник бойових дій, ветеран груда та інвалід 2 групи. В селище має певний авторитет як депутат, користується повагою більшості жителів. Неодноразово лише за 2014 рік неодноразово заохочувався за активну громадську роботу. У зв'язку з чим позивачі просять суд визнати недостовірною вищезазначену інформацію викладену в статті «[INFO]» опубліковану в [NUMBER] газети «В гору» від [INFO]. Зобов'язати відповідачів за свій рахунок спростувати вказану недостовірну інформацію поширену відносно позивачів, шляхом опублікування в черговому номері газети «В гору» тим же шрифтом під заголовком «Спростування» та тому ж місці шпальти, де містилась стаття, інформації про спростування статті «[INFO]» опубліковану в [NUMBER] газети «В гору» від [INFO] та зобов'язати відповідачів опублікувати відповідь позивачів, а також стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. та судові витрати на користь позивачів. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні та надав пояснення аналогічні тим, що зазначені у позивній заяві, при цьому зазначив, що зібрання місцевих жителів селища Лазурне, про яке йдеться мова у публікації не проводилося, редакційна стаття викладена виключно на розсуд автора - журналіста [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, проти його задоволення заперечувала. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала пояснення, які зводяться до того, що відповідачем [PERSON] у наведеній публікації висвітлено події що відбувалися у селищі Лазурному на зібранні місцевих жителів, при цьому у статті відображені вислови мешканців селища, які були присутні на зібранні, отже викладену у статті інформацію не можливо сприймати та тлумачити як таку, що містить недостовірні відомості про діяльність Позивачів. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні вважав позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Надав до суду письмові заперечення з приводу наданого позову (а.с. 91-95) У судовому засіданні свідок [PERSON] надала пояснення які зводяться до того, що у лютому 2015 року у селищі Лазурному проводилось зібрання місцевих жителів на якому вона була присутня. Під час проведення зібрання люди негативно висловлювались стосовно роботи голови селищної ради та окремих депутатів, в тому числі і депутата [PERSON] У спірній статті висвітлені виключно думки, які були висловлені присутніми на зібранні мешканцями селища. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт проведення зібрання мешканців селища Лазурного в якому вони приймали активну участь, а також надали пояснення, які за своїм змістом аналогічні поясненням свідка [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. В друкованому засобі масової інформації - газеті «В гору», засновником якої є ПФ «Вавілон-ХХІ» (а.с. 46-47), [NUMBER] від [INFO] опублікована стаття «[INFO]» автором яких є відповідач [PERSON] (а.с.7). Судом встановлено і сторони про це не заперечують, що [PERSON] на час публікації спірної статті «[INFO]» в газеті «В гору» [NUMBER] від [INFO] та звернення до суду із вищезазначеним позовом був депутатом Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачі та їх представник вважають недостовірною наступну інформацію, яка зазначена в публікації, а саме: 1) - [PERSON] «сірий кардинал» Лазурного; 2) [PERSON] декілька разів «сидів» за шахрайство та афери. Потім порозумнішав, ніде вже свій підпис не ставив, тому «більше за грати не потрапляє»; 3) - [PERSON] поставив на всі прибуткові місця своїх «смотрящих». Так і очисні споруди, вивезення сміття, і берег - все віддав у приватні руки, знову ж таки, своїм людям. І левова частка їх доходу йде саме [PERSON] в кишеню; 4) - сколотивши більшість прихильників у раді, цей депутат (тобто [PERSON]) «пригодував» і працівників сільради. За словами присутніх, більш ніж 300 тисяч гривень з бюджету пішло торік їм на премії; 5) - [PERSON] начхати на жителів смт. Лазурне; 6) - очисні споруди в смт. Лазурне не працюють, що насоси, що повинні перекачувати відходи по трубах вирізані і здані в металобрухт, а нечистоти зливають просто в рови на полі, поруч з очисними спорудами; 7) - два роки тому судом скасовано рішення ради щодо передачі приватному підприємцю функцій по вивозу сміття і що ця угода була продовжена «автоматично» поза рішенням суду; 8) -«субвенція від держави па ремонт дороги прийшла», але рада нею не розпорядилася і не надає ніяких пояснень; 9) -голові селищної ради на минулій сесії надали премію 4000 грн. а заступнику 3000 грн. А працівники дитячого садка ніколи не отримують премій. Статтями 3, 28, 68 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним ствердженням чи оціночним судженням. Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі-Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Із змісту цієї норми випливає, що свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, з урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що зміст інформації, яка опублікована відповідачем по відношенню до позивачів, була висловлена під час зібрання місцевих жителів селища Лазурного, є оціночними оціночними судженнями автора, а тому позовні вимоги в частині визнання інформації недостовірною є необгрунтованими і підстав для її спростування немає. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивачів стосовно того, що зібрання мешканців селища Лазурного не проводилося оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і повністю спростовується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] які були присутні та приймали участь у зазначеному заході. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь позивача [PERSON] суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Між тим, відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки, як зазначено вище, під час розгляду справи обставини, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження, отже вимоги щодо стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивачів, які ними сплачені до подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed