Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В червні 2013року публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.12.2006 року у розмірі 25 092 грн. 42 коп. та відшкодування судових витрат у розмірі 250 грн. 92 коп. Вимоги позову позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 29.12.2006 року, [PERSON] отримав кредит у сумі 2370 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 07.05.2013 року становить 25 092 грн.42 коп. і відповідно складається з наступного: 2370 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом; 8608 грн. 28 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1199 грн. 45 коп.- заборгованості по комісії за користування кредитом; 11243 грн. 12 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн.- штраф (фіксована частина); 1171 грн. 07 коп. - штраф (процентна складова). Розмір вказаної суми заборгованості позивач підтверджує представленим розрахунком. На підставі статей: 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, проте в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2013 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства „ПриватБанк" задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 092 грн. 42 коп. та судові витрати у розмірі 250 грн. 92 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що він був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції 15.08.2013року, судом було оголошено перерву в розгляді справи до 29.08.2013року, про що апелянту було відомо, але він не з'явився в друге засідання суду першої інстанції, і суд розглянув справу за його відсутності. Апелянт вважає, що суд порушив статтю 169 ЦПК України, оскільки повинен був відкласти розгляд справи. Відповідно до статті 257, ч.2 статті 258, ч.3 статті 267 Цивільного кодексу України апелянт просить апеляційний суд застосувати позовну давність, оскільки в суді першої інстанції він такої заяви не робив. Апелянт також вважає, що сума пені та штрафів значно перевищує суму наданого кредиту, що є підставою для зменшення вказаних сум, відповідно до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тому він просить застосувати вказану норму права. Крім того, як вказує апелянт, при укладенні кредитного договору з умовами надання кредитного договору його не ознайомлювали. В запереченнях на апеляційну скаргу публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" просить апеляційну скаргу [PERSON] відхилити та залишити без змін рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2013 року, оскільки воно є обгрунтованим та відповідає нормам матеріального і процесуального права. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині розміру стягнутої суми заборгованості за кредитним договором та відшкодування судових витрат, зменшивши стягнутий з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'': - розмір суми заборгованості за кредитним договором з 25 092 грн. 42 коп. до 16 349 грн. 30 коп. та - розмір стягнутих судових витрат з 250 грн. 92 коп. до 163 грн. 49 коп. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2013 року підлягає залишенню без змін. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 29.12.2006 року публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 370грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-16). Даним кредитним договором передбачено, що банк надає позичальнику споживчий кредит на строк з 29.12. 2006 року по 29.12.2008 року включно. Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам(а.с.9- 16), строк позовної давності стосовно вимог повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів складає 5 років. Банк свої зобов'язання за вказаним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с.6-8), проте [PERSON] порушував умови договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 07.05.2013 року становить 25092 грн. 42 коп. і складається з наступного: 2370грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом; 8608 грн. 28 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1199 грн. 45 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11243 грн.12 коп. - пеня за несвоєчасність виконання кредитних зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - штраф(фіксована частина); 1171 грн. 07 коп. - штраф (процентна складова).Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком, представленим позивачем (а. с. 4-5). Задовольняючи позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк", суд першої інстанції виходив з того що, [PERSON], уклавши кредитний договір з ЗАТ КБ „ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк") від 29.12.2006 року зобов'язання згідно даного договору не виконує, має заборгованість, розмір якої знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, тому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при розгляді даної справи порушив статтю 169 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Апелянт вказує, що він був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції 15.08.2013року, судом було оголошено перерву в розгляді справи до 29.08.2013року, про що апелянту було відомо, але він не з'явився в друге засідання суду першої інстанції, і суд розглянув справу за його відсутності. З матеріалів справи, а саме журналу судового засідання від 15.08.2013 року (а. с. 42-44), вбачається, що відповідач [PERSON] був присутнім у вказаному судовому засіданні, судом йому були роз'яснені права та обов'язки, як особі, яка бере участь у справі, відповідач також надав суду свої пояснення з приводу заявленого позову. В судовому засіданні 15.08.2013року було оголошено перерву у розгляді справи до 29.08.2013року на 11.00 год., про що відповідач був належним чином повідомлений, відповідно до його розписки (а.с.45). В судове засідання 29.08.2013року належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, тому суд першої інстанції вважав за можливе розглянути справу у відсутності [PERSON] За даних обставин є безпідставними доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції порушив права відповідача, розглянувши справу 29.08.2013року у його відсутності. Апелянт в доводах апеляційної скарги просить апеляційний суд застосувати позовну давність на підставі статті 267 Цивільного кодексу України. Вказані твердження апелянта задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до приписів до ч. 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В даному випадку рішення по справі вже ухвалено Новозаводським районним судом м. Чернігова 29.08.2013року (а.с.48). Як вбачається з матеріалів справи, і вказаних обставин не заперечує сам відповідач [PERSON], він не робив заяв про застосування наслідків спливу позовної давності в судовому засіданні суду першої інстанції 15.08.2013року (а.с.42-44), і з такою заявою до суду першої інстанції взагалі не звертався. При цьому необхідно зазначити, що відповідач мав можливість подати суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності або заявити відповідне клопотання під час судового засідання суду першої інстанції 15.08.2013 року або після оголошення судом перерви в розгляді справи до 29.08.2013 року, проте, із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності відповідач до суду першої інстанції не звертався. Твердження апеляційної скарги відносно того, що апелянт не був належним чином ознайомлений з умовами надання кредиту не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, оскільки вони спростовуються її матеріалами (а.с.6.7). Зокрема, заява позичальника [PERSON] за його підписом від 29.12. 2006 року містить наступні відомості: ''Я ознайомився і згоден з умовами кредитування, які були надані мені в письмовій формі. Своїм підписом я підтверджую факт надання мені повної інформації про умови кредитування ''. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення суми заборгованості, стягнутої з відповідача на користь банку на підставі ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до приписів п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Апеляційний суд вважає, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача, має бути зменшена з 25 092 грн. 42 грн. до 16 349 грн. 30 грн. на підставі ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України за рахунок зменшення розміру неустойки. В даному випадку, враховуючи приписи ч.4 статті 42 Конституції України та положення ч.3 статті551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а також зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відповідного зменшення суми неустойки. У Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Виходячи з правового аналізу ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, необхідно зазначити, що вказана правова норма передбачає дві підстави для зменшення неустойки: 1) значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є об'єктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін; 2) наявність інших істотних для боржника обставин. Відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача, представленої публічним акціонерним товариством комерційни банк „ПриватБанк" станом на 07.05.2013 року, вона становить 25 092 грн. 42 коп. і складається з наступного: 2370грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом; 8608 грн. 28 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1199 грн. 45 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11 243 грн.12 коп. - пеня за несвоєчасність виконання кредитних зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - штраф(фіксована частина); 1171 грн. 07 коп. - штраф (процентна складова). Враховуючи те, що сума основної заборгованості за кредитом складає 2 370 грн. 50 коп., а сума пені за несвоєчасність виконання кредитних зобов'язань за договором складає 11 243 грн. 12 коп., тобто значно перевищує розмір основної заборгованості за кредитом, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір вказаної пені до 2500 грн. При цьому апеляційний суд вважає, що вказане зменшення не буде нести за собою негативних наслідків для позивача через прострочення відповідачем виконання кредитного зобов'язання. З врахуванням вказаного зменшення розміру неустойки, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" становить 16 349 грн. 30 коп. У зв'язку з наведеним, на підставі ч. 1, ч.5 статті 88 ЦПК України, розмір стягнутих на користь позивача з відповідача судових витрат також підлягає зміні з 250 грн. 92 коп. до 163 грн. 49 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі приписів ч. 5 статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, з публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк" на користь [PERSON] у зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги підлягає стягненню 43 грн. 69 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених апелянтом ( а.с. 61) судових витрат, понесених за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Outcome: partial