Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ "МЕГАБАНК" звернувся до суду із позовом в якому просив, виселити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , з предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] , зобов`язавши Корабельний районний відділ м. Миколаєва Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку та стягнути судовий збір. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що між ВАТ "МЕГАБАНК", яке перейменовано на ПАТ "МЕГАБАНК" та [PERSON] , 20.12.2007 року був укладений кредитний договір №322-14П/2007 і останній одержав в банку кредит у розмірі 139 000грн. під 18,5% річних строком до 19.12.2011р. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ "МЕГАБАНК", яке перейменовано на ПАТ "МЕГАБАНК" та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , 05.09.2008 року було укладено договір іпотеки №7699, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. Згідно договору іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,50 кв.м., житловою площею 40,20кв.м. Майно належить відповідачам на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 04.08.2008р. зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 07.08.2007р., реєстр.№24278400. [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та має заборгованість за тілом кредиту та відсотками. 11.12.2013р. рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] з наданням позивачу права продажу квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу із будь-якою особою у встановленою покупцем за початковою ціною на підставі оцінки майна, встановленої суб`єктом оціночної діяльності рівні,не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, надані всі повноваження продавця Посилаючись на викладене, банк просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з тих підстав, що викладені у заяві, просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. За відсутності заперечень з боку представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб: Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та Корабельного районного відділу м. Миколаєва Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області до суду не з`явилися, надали заяву про слухання справи у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, вважає, позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20.12.2007 року між ВАТ "МЕГАБАНК", яке перейменовано на ПАТ "МЕГАБАНК", і [PERSON] було укладено кредитний договір №322-14П/2007, за умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит у сумі 139 000грн. зі сплатою 18,5% із кінцевим терміном повернення не пізніше 19.12.2011р. 05.09.2008 року для забезпечення кредитних зобов`язань [PERSON] , ПАТ "МЕГАБАНК" уклав з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , договір іпотеки №7699, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М., відповідно до якого в іпотеку передана трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,50кв.м., житловою площею 40,20кв.м., яка належить відповідачам на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 04.08.2008р. зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 07.08.2007р., за №6783 в книзі 99, реєстраційний №19944431. Квартира, що є предметом іпотеки, приватизована [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність, а не придбана за рахунок коштів, які отримані [PERSON] за кредитним договором. На час вирішення спору у квартирі крім співвласників, ще була зареєстрована малолітня дочка співвласника - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором у нього утворилась заборгованість у розмірі 156686,07грн. Згідно пункту 5.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо після настання строку платежу зобов`язання позичальника за кредитним договором не буде виконане. 11.12.2013р. рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва в рахунок погашення заборгованості, звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] з наданням ПАТ`МЕГАБАНК» права продажу квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу із будь-якою особою покупцем за початковою ціною на підставі оцінки майна, встановленої суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та надані всі повноваження продавця. Згідно довідки житлово-експлуатаційної організації КП ДЕЗ "Океан" №2982 від 05.06.2015р. за адресою предмету іпотеки: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] . Відповідно із частинами 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя виносить рішення про виселення мешканців за наявність підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частина 3 ст.109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодкержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані нами за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при звернення стягнення на жиле приміщення, що будо придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає право суду для висновку про те, що під час ухвалення рішення про виселення мешканців квартири на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст..40 цього Закону, та і норми ст.. 109 ЖК УРСР. Отже за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого приміщення квартири, яке є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні ", громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. У статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Тому наявність осіб, зареєстрованих в квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні ", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим і таким що не підлягає задоволенню, оскільки передана у іпотеку квартира придбана не за рахунок кредитних коштів, а тому відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого жилого приміщення . Відповідно до ст. 88 ЦПК України позивачу також відмовити у задоволенні вимог про стягнення судового збору.

Outcome: dismissed