Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, уточнивши який, зазначив, що будинок [ADDRESS] належав його матері - [PERSON], яка померла [INFO]. На час її смерті він проживав разом з матір'ю в зазначеному будинку та фактично прийняв спадщину. Однак своє право власності на будинок мати не зареєструвала, тому і він не може у встановленому порядку отримати правовстановлюючі документи на будинок. Тому просив визнати за ним право власності на будинок №[ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач подав заяву, у якій просив розглядати справу у відсутності свого представника. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Зі свідоцтва на забудову індивідуальної садиби [NUMBER], виданого 17.11.1975 р. Виконавчим комітетом Білоцерківської районної ради депутатів трудящих Київської області та зареєстрованого 10.02.1976 р. під №27 у виконкомі Сухоліської сільської ради депутатів трудящих судом встановлено, що [PERSON] було надано право на забудову індивідуальної садиби у [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Сухоліської сільської Ради депутатів трудящих від 12.06.1975 р. відповідно до виписки з земельно-шнурової книги радгоспу від 14.03.1975 р. №28. З цього свідоцтва вбачається, що на відведеній присадибній земельній ділянці забудовник повинен здійснити будівництво індивідуального жилого будинку і господарчих будівель, а також робіт по озелененню і благоустрою, та до нього додані план забудови садиби, проект жилого будинку та акт про виділення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 29.03.2016 р. Виконавчим комітетом Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області , [PERSON] була матір'ю позивача. Згідно з довідкою №210 від 16.03.2016 р., виданою Сухоліською сільською радою, [PERSON], [INFO] року народження, померла [INFO]. З тієї ж довідки вбачається, що згідно з погосподарською книгою №3 за 1977-1979 р.р. [PERSON] з 1979 р. і по день смерті була головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS]; за даними погосподарської книги №3 за 1986-1990 р. з [INFO]. і по даний час головою даного домогосподарства є син [PERSON] - [PERSON]. З довідок №511 від 29.07.2015 р. та №956 від 28.09.2015 р., виданих Сухоліською сільською радою, вбачається, що за даними погосподарської книги №4 за 2011-2015 р.р., житловий будинок [ADDRESS] (номер об'єкта погосподарського обліку [NUMBER]) належить [PERSON], за ним же враховується і земельна ділянка розміром 0,15 га за зазначеною адресою. Згідно з даними КП КОР "Південне бюро технічної інвентаризації" (лист №1619 від 28.09.2015 р.), станом до 2013 р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. З паспорта позивача вбачається, що у [ADDRESS] він був прописаний з 18.09.1976 р. Задовольняючи вимогу позивача про визнання права власності на жилий будинок, суд виходить з положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Право громаднина мати в особистій власності жилий будинок і подсобне домашнє господарство, яке охоронювалось законом, було закріплне ст.10 Конституції Української Радянської Соціалістичної Республіки 1937 року, а можливість індивідуальної забудови заохочувалась державою (Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. "Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків", постанова ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 31.07.1957 р. "Про розвиток житлового будівництва в СРСР"). Статті 100,101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та ст.13 Закону України "Про власність" також передбачали жилий будинок як об"єкт особистої власності громадянина чи спільної власності подружжя. Згідно з положеннями ст.ст.527,529 ЦК УРСР 1963 р., які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини (ч.2 ст.548, ч.ч.1,2 ст.549 того ж ЦК). Таким чином, оскільки згідно з погосподарською книгою та паспортом позивач проживав у спірному будинку на момент відкриття спадщини, суд вважає, що він прийняв спадщину у встановлений законом спосіб, а тому набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] На підставі наведених норм та встановлених обставин суд задовольняє позов у повному обсязі.

Outcome: approved