Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад » про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати , обґрунтовуючи вимоги тим, що у період з 03.11.1999 р. по 02.07.2018 р. позивач знаходився у трудових відносинах з Запорізьким державним підприємством «Радіоприлад» 02.07.2018 р. позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України, проте не виплачено заробітну плату у розмірі 10424,73 та вихідну допомогу у розмірі 3545,92 грн. Відповідач, в порушення вимог законодавства про працю, не провів повний розрахунок з позивачем, тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 10424,73 грн., вихідну допомогу у розмірі 3545,92 грн. , компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 1844,13 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Денисюк О.С. надала суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням поданого до суду відзиву, згідно якого відповідач позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати в розмірі 10424,73 грн. та вихідної допомоги в розмірі 3545,92 грн. визнав , у задоволені іншої частини позовних вимог просить відмовити , посилаючись на те, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу коштів, то підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів відсутні. Щодо вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з затримкою їх виплати на заборгованість по вихідній допомозі зазначили , що вихідна допомога не належить до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури, окрім того вихідна допомога має разовий характер, а тому до такої виплати згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» гарантії цього Закону не застосовуються. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] у період з 03.11.1999 р. по 02.07.2018 р. перебував у трудових відносинах з Запорізьким державним підприємством «Радіоприлад», що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.9-10). 02.07.2018 р. позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України, проте не виплачено заробітну плату у розмірі 10424,73 та вихідну допомогу у розмірі 3545,92 грн. , що підтверджується довідкою № 116-1267 від 10.11.2020 року( а.с. 11) . Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 р., сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до правових висновків Верховного суду України, які викладені у постановах № 6-43цс14 від 21.05.2014 року, № 428/7002/14-ц від 14.12.2016 року (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України) - компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до ч. 3 ст.2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входять також інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно довідки ЗДП «Радіоприлад» № 116-1267 від 10.11.2020 р. у зв`язку зі звільненням позивачу було нараховано до виплати, але не виплачено:. 10424,73 грн. - заробітна плата за лютий 2018р.- липень 2018 р. та 3545,92 грн. - вихідна допомога, які підлягають стягненню на користь позивача . Вимога позивача щодо про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з затримкою їх виплати на заборгованість по заробітній платі та на заборгованість по вихідній допомозі в розмірі 1844,13 грн. задоволенню не підлягає , виходячи з наступного. Стаття 44 КЗпП України визначає, що вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав. Однак підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників (частина перша статті 9-1 КЗпП України). Іншими словами, оскільки законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, то більший, ніж визначений у КЗпП України, її розмір може бути встановлений, зокрема, у трудовому договорі, колективному договорі. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Означена структура заробітної плати відображена також у розробленій відповідно до Закону України «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці і стандартів Системи національних рахунків Інструкції зі статистики заробітної плати (далі - Інструкція), затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, що був зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору, не належать до фонду оплати праці (пункт 3.8 Інструкції). Отже, вихідна допомога не належить до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури (аналогічні висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (пункт 34); від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 60)). Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 711/4010/13-ц звертає увагу на те, що вихідна допомога має разовий характер. А тому до такої виплати згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» гарантії цього Закону не застосовуються. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн, сплата яких підтверджена документально (а.с.16-17,18,19 ).

Outcome: partial