Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , з наступними характеристиками: "А-1" житловий будинок загальною площею 89,2 кв.м.; житловою площею 61,1 кв.м.; "а1"веранда; "а1" сходи; "Б" сарай; "В" сарай; "Д" сарай; "г" вбиральня; "Г" сарай; "Є" сарай; "к" колодязь після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла бабця позивача. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 19.04.1990 року виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якої була бабця позивача [PERSON] . Відповідно до витягу з погосподарської книги с.Заболотівці Жидачівського району Львівської області станом на 30.06.1990 року у господарстві [ADDRESS] були зареєстровані : голова двору - [PERSON] та батько позивача [PERSON] , який є відповідачем по справі. Крім того, стверджує, що відповідач по справі відмовився від спадкування на його користь. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його баби, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться на [ADDRESS] , що є спадковим майном є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Відтак, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом, з метою захисту свої майнових прав. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження. Ухвалою від 27.04.2021 року зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 18 травня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 18.05.2021 року Жидачівською ДНК надіслано на адресу суду копію спадкової справи №423/2020 від 03.12.2020 року, яка заводилася після смерті [PERSON] . У судовове засідання позивач не зявився, однак від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задоволоти. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про визнання позову та просить проводити розгляд справи без його участі. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно до складу якої входить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , з наступними характеристиками: "А-1" житловий будинок загальною площею 89,2 кв.м.; житловою площею 61,1 кв.м.; "а1"веранда; "а1" сходи; "Б" сарай; "В" сарай; "Д" сарай; "г" вбиральня; "Г" сарай; "Є" сарай; "к" колодязь, Жидачівського району Львівської області, який є предметом спору у даній справі. З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва. Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 26.02.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його баби [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.31). Із витягу з погосподарської книги села Заболотівці вбачається, що станом на 30.06.1990 року будинковолодіння [ADDRESS] належить до колгоспного двору і числиться за громадянами: [PERSON] - голова двору та син - [PERSON] (а.с. 33). Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с.7) житловий будинок [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Будинковолодіння вказане вище складається із житлового будинку позначеної у техпаспорті під літерою "А-1", 1974 року побудови, загальною площею 89,2 кв.м.; житловою площею 61,1 кв.м.; "а1"веранда; "а1" сходи; "Б" сарай; "В" сарай; "Д" сарай; "г" вбиральня; "Г" сарай; "Є" сарай; "к" колодязь (а.с. 24-25). Єдиним спадкоємцем після смерті баби [PERSON] є позивач [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] відмовився від частки у майні колгоспного двору на користь [PERSON] , про що свідчать його письмова заява №1165 від 03.12.2020 року (а.с.58). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. У судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Як видно з матеріалів спадкової справи померлої [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звертався лише [PERSON] . Одночасно, син [PERSON] - [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини в користь [PERSON] . Відтак, враховуючи вище вказане, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок загальною площею 89,2 кв.м і житловою площею 61,1 кв.м у [ADDRESS] , підлягає до задоволення. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач позов визнав, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved