Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання рішення загальних зборів членів Автогаражного кооператива по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» недійсними. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді Шевчука О.П. від 07.11.2016року відкрито провадження у цивільній справі за позивною[PERSON] до Автогаражного кооператива по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Деснянського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання рішення загальних зборів членів Автогаражного кооператива по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» недійсними. 14.12.2016 року в судовому засіданні під головуванням судді Шевчука О.П залучено в якості третьої особи Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Деснянського району УДР ГТУЮ у м.Києві. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/13599/16-ц, номер провадження 2/754/140/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді Шевчука О.П. 14.06.2016року позивач подав до суду уточнення позовних вимог, які прийняти судом. З уточнених позовних вимог вбачається, що позивач був прийнятий в члени АГК «Радосинь». 15 квітня 1998 року між [PERSON] та головою АГК "Радосинь" [PERSON] було укладено договір забудови №70, предметом якого є спільна діяльність сторін щодо будівництва гаражних боксів на території гаражного комплексу АГК "Радосинь" по [ADDRESS] у місті Києві, боксу 703, якому в подальшому присвоєно номер 2130. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався сплатити солідарну частку об'єктів загального користування, перелік яких визначався у додатку №1 зазначеного договору. На підставі рішення АГК "Радосинь" сума внеску була визначена в розмірі 750 доларів США по курсу на день оплати. На виконання даного рішення 23 квітня 1998 року [PERSON] було сплачено 1057 грн. 50 коп. У вказаному кооперативі ним було побудовано два гаражні бокси №2129 та №2130, які в подальшому були об'єднані та перереєстровані розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 квітня 2007 року у один гаражний бокс, якому було присвоєно № [NUMBER]. [PERSON] були виконанні всі вимоги статуту АГК «Радосинь» сплачений вступний внесок, збудований за власні кошти гаражний бокс, вчасно сплачені всі обов'язкові та цільові внески. Протоколом № 2 зборів членів кооперативу АГК «Радосинь» від 08.02.2007 року було затверджено нову редакцію статуту кооперативу, зареєстрованого державним реєстратором Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації. На підставі протоколу загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» від 30.10.2014 року, позивача включено до списку асоційованих членів кооперативу. Про збори від 30.10.2014 року позивачу не повідомили, свою думку про включення його до асоційованих членів кооперативу він не висловив. Також, з протоколу від 30.10.2014 року вбачається, що на зборах були присутні всього 8 членів кооперативу, яких визнано членами кооперативу з ухвальним голосом, а інших 1083 членів кооперативу асоційованими членами кооперативу з правом дорадчого голосу. Позивач [PERSON] вважає, що оскільки до 30.10.2014 року статутом кооперативу не були визначені критерії, відповідно до яких члени кооперативу, які вступили до нього до 2003 року, вважаються асоційованими його членами, чи членами з ухвальним голосом, то 8 осіб не мали права приймати такі рішення. На зборах членів кооперативу 30.10.2014 року не було кворуму, а тому рішення прийняті на таких зборах є незаконними і порушують права позивача [PERSON] У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати незаконними та скасувати рішення загальних зборів членів автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» від 30.10.2014 року. Визнати дії посадових осіб автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» щодо невидачі посвідчення про членство члену автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» [PERSON] неправомірними та зобов'язати видати посвідчення про членство. Позивач [PERSON] та представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представники відповідача [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON] в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог. Надали суду відзив та заперечення відповідного до яких зазначили, що 30 жовтня 2014 року на основі всіх зібраних матеріалів були проведені загальні збори членів кооперативу «Радосинь», які затвердили реєстр членів кооперативу і асоційованих членів кооперативу. Відповідно до протоколу №1 загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» від 30.10.2014 року, затверджено акт вищевказаної ревізії і на підставі цього акту, визначено списки членів кооперативу з правом ухвального голосу, а також, визначено список асоційованих членів кооперативу. На підставі протоколу № 1 загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» від 30.10.2014 року, позивача включено до списку асоційованих членів кооперативу, оскільки ним був сплачений лише один пайовий внесок, про що сам позивач зазначив у листі опитування АГК «Радосинь» де він поставив свій підпис як і інші особи. За таких обставин, відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 року, позивач був включений у список асоційованих членів кооперативу. Так як позивач для оформлення права власності погодився раніше, що його вступний внесок зарахувати як пайовий, оформив право власності на гараж, де в довідці на приватизацію його вступний внесок вказали як пайовий. Але пізніше, позивач змінив своє рішення і настояв, щоб його внесок все таки зарахували як вступний, що і було зроблено керівництвом кооперативу. Згідно Закону «Про кооперацію» і Статуту кооперативу в кооперативі повинні в обов'язковому порядку бути створені Пайовий (пайові внески) і Неподільний (вступні внески) фонди. Так, у своїй позовній заяві, [PERSON] взагалі не вказує, яке право його порушене та, що стало підставою до подачі позовної заяви до суду. Окрім цього, Позивач не зазначає своє безпосереднє відношення до АГК «Радосинь» та документально не підтверджує своє членство в АГК «Радосинь» (заява про вступ в члени, витяг з протоколу про затвердження його членства). Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління мають лише ті його члени, які були членами на дату прийняття рішення, що оскаржується. Також, [PERSON] стверджує, що «після подачі письмової заяви голові правління АГК «Радосинь» [PERSON] він був прийнятий в члени АГК «Радосинь і йому було виділено місце для будівництва гаражного боксу №2130.» Однак, з таким погодитися не можливо, оскільки сам [PERSON] не зміг довести своє членство, не надав жодного доказу на підтвердження його членства. Пояснювали, що подані не за місцем проведення державної реєстрації документи не відповідають вимогам, встановленим частинами першою - п'ятою статті 8 цього Закону; документи подані не у повному обсязі; документи подані особою, яка не має відповідних повноважень. Також, звертають увагу суду, що [PERSON], оскаржує рішення загальних зборів повністю, чим порушує права інших членів (асоційованих) кооперативу «Радосинь». Зазначені особи у спірних правовідносинах не перебувають, думка їхня невідома. Враховуючи викладене вище, [PERSON] звернувся до суду про визнання недійсними рішення загальних зборів не шляхом його захисту у спосіб, визначений законодавством України, а шляхом порушення права відповідача, що не відповідає встановленим способам захисту прав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважаємо, що позивач не довів порушення його прав, а рішення загальних зборів від 30 жовтня 2014 року прийнято з дотриманням статуту кооперативу та вимог закону. Позивач [PERSON] надав відповідь на відзив в якій зазначив, що відзив на позовну заяву представника АГК «Радосинь» побудований на запереченнях щодо членства [PERSON] в кооперативі і, як наслідок те, що він не має права звертатися до суду та оскаржувати дії кооперативу. Однак, Рішеннями судів всіх інстанцій встановлено, що, [PERSON] є членом АГК «Радосинь», згідно довідки АГК «Радосинь» № 84 від 14.08.2008 року та протоколу № 1 зборів від 27.05.1997року, якому на праві приватної власності належить гаражний бокс № [NUMBER] в АГК «Радосинь». Крім того, те що [PERSON] є членом кооперативу підтверджується копією протоколу зборів уповноважених, де значиться, що він входив до органу управління кооперативу. Таким чином, твердження представника кооперативу, що [PERSON] не являється членом АГК «Радосинь», не може братися судом до уваги. При вступі в члени АГК [PERSON] подавав в одному екземплярі письмову заяву голові правління АГК «Радосинь» [PERSON], яка знаходиться в кооперативі, а не повинна бути в нього, так як саме на цієї підставі він був прийнятий в члени кооперативу. Всі гаражні бокси в АГК «Радосинь» будувались не за кошти кооперативу, а за кошти членів кооперативу - кожен член АГК за власні кошти, силами організації будував гаражний бокс на виділеному йому будівельному майдані, що і було його пайовим внеском. [PERSON] були виконані всі вимоги Статуту АГК в редакції 1997 року, він набув членство в кооперативі, сплатив вступний внесок, збудував за власні кошти гаражний бокс, яким користується по теперішній час, вчасно сплачує цільові внески, виконує необхідні обов'язки. Згідно Акту про проведення ревізії в діловодстві кооперативу стосовно членства в кооперативі, встановити дійсну кількість осіб, які виконали всі вимоги для членства в кооперативі, оформити їх прийняття в члени, видати їм посвідчення про членство від 30.10.2014 року. Пунктами 9.8-9.9 Статут передбачено, що чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням кооперативу у разі потреби, або не рідше одного разу на рік. Про дату, місце час проведення та порядок денний загальних зборів членів кооперативу, члени (уповноважені) кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення шляхом розміщення вказаної інформації на дошці об'яв кооперативу. [PERSON] стверджує, що про скликання загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» на 30.10.2014 року йому нічого відомо не було, оскільки ніякої інформації про їх скликання на дошці об'яв кооперативу не було. Також, про їх скликання персонально його, як члена кооперативу, ні по телефону ні поштовим повідомленням ніхто не повідомляв. Нічого не було відомо йому про це і від інших членів кооперативу. Отже, задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання нелегітимними зборів членів АГК «Радосинь» від 30 жовтня 2014 року та скасування їх рішень, як незаконних, є достатнім способом захисту його порушеного права. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Деснянського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві представник в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від третьої особи повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». В судому засіданні 10 травня 2018 року були заслухані свідки, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] надав свідчення, що віє є членом АГК «Радосинь» з 1997 року, вніс вступний внесок 2570гнр. На зборах від 30.10.2014 року зборами його визначено асоційованих членів кооперативу. Про час і місце зборів йому не повідомили, не погоджується з рішенням зборів від 30.10.2014 року та вважає що збори відбулися з порушенням. Свідок [PERSON] надав свідчення, що є членом АГК «Радосинь» з 1998 року, вніс вступний внесок 1507гнр. На зборах від 30.10.2014 року зборами його визначено асоційованих членів кооперативу. Про час і місце зборів йому не повідомили, заяви про день, час та місце зборів не бачив. Свідок [PERSON] надав свідчення, що є членом АГК «Радосинь» з 1997 року, вніс вступний внесок 1507гнр. На зборах від 30.10.2014 року зборами його визначено асоційованих членів кооперативу. Про час і місце зборів йому не повідомили. Свідок [PERSON] зазначила, що зарахована до кооперативу у 2011 році, об'яви щодо зборів не бачила. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Автогаражний кооператив «Радосинь» зареєстрований Ватутінською районною державною адміністрацією в м. Києві 05.06.1997 року за реєстраційним номером №663, код ЄДРПОУ 24920515. Відповідно до п. 1 Статуту у редакції 1997 року, Автогаражний кооператив "Радосинь" (надалі кооператив) з органі\-зацією громадян, що добровільно об'єдналися на основі колективної праці, самоуправління та загальних витрат з метою спільних робіт по будівництву, благоустрою, експлуатації колективно побудованих гаражів для зберігання, ремонту та експлуатації автомобілів, що належать громадянам, також для забезпечення покриття витрат для колективного утримання гаражів прове\-дення договірно-господарчої діяльності і надання різноманітних послух ін\-шим громадянам, організаціям, підприємствам. Пунктом 19 Статуту у редакції 1997 року, передбачено, що членами кооперативу можуть бути громадяни, які досягли 18-ти річного віку, постійно проживають і прописані в м.Києві, мають транспортні засоби, які належать їм на праві особистої власності та зареєстровані в органах Державної автоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. Згідно пункту 26 Статуту в редакції від 1997 року передбачено, що Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу (збори уповноважених) які для керівництва поточними справами вибирають голову та правління кооперативу. У пункті 27 Статуту в редакції від 1997 року зазначено, загальні збори членів кооперативу (збори уповноважених) визнаються дійсними при участі в них не менш, як половина загальної кількості членів або дві третин уповноважених. Згідно п. 28 Статуту в редакції від 1997 року, рішення загальних зборів приймаються більшістю присутніх членів кооперативу (уповноважених). 15 квітня 1998 року між [PERSON] та головою АГК "Радосинь" [PERSON] було укладено договір забудови №70, предметом якого є спільна діяльність сторін щодо будівництва гаражних боксів на території гаражного комплексу АГК "Радосинь" по [ADDRESS] у місті Києві, боксу 703, якому в подальшому присвоєно номер 2130. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався сплатити солідарну частку об'єктів загального користування, перелік яких визначався у додатку №1 зазначеного договору. На підставі рішення АГК "Радосинь" сума внеску була визначена в розмірі 750 доларів США по курсу на день оплати. На виконання даного рішення 23 квітня 1998 року [PERSON] було сплачено 1057 грн. 50 коп. У вказаному кооперативі ним було побудовано два гаражні бокси №2129 та №2130, які в подальшому були об'єднані та перереєстровані розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 квітня 2007 року у один гаражний бокс, якому було присвоєно № [NUMBER]. Отже, суд критично ставиться до посилань сторони відповідача, про те, що [PERSON] не є членом кооперативу, оскільки спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: свідоцтвом про право власності від 23 жовтня 2008 року, з якого вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить гаражний бокс № [NUMBER] в АГК «Радосинь», а також довідкою АГК «Радосинь» №84 від 14 серпня 2008року з якої вбачається, що [PERSON] є членом АГК «Радосинь» згідно зборів уповноважених протоколу №1 від 27 травня 1997 року, що також встановлено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 липня 2016року, яке набрало законної сили. Разом з цим, право на членство [PERSON] у кооперативі відповідає положенню Статуту в редакції від 1997 року. Згідно ст. 2 Закону України «Про кооперацію», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені в Законі України «Про кооперацію» № 1087-ІУ. Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням. Кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності. Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Державна реєстрація кооперативу проводиться в порядку, передбаченому ст. 3,4,6,8,9 Закону України «Про кооперацію», діючого з 27 серпня 2003 року. Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Кооператив зобов'язаний вести облік своїх членів. Порядок вступу врегульований в ст. 11 Закону України «Про кооперацію», він здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. Законом України «Про кооперацію» також визначені основні права та обов'язки члена кооперативу. Основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов'язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити. 08.02.2007року Протоколом загальних зборів членів кооперативу АГК «Радосинь» було затверджено нову редакцію Статуту кооперативу, зареєстровану державним реєстратором Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації. Відповідно до п.9.1. Статуту (редакції 2007 року), Вищим органом управління є загальні збори (збори уповноважених) членів кооперативу. Згідно пунктів 9.8 та 9.9 Статуту (редакції 2007 року), чергові загальні збори (збори уповноважених) членів кооперативу скликаються правлінням кооперативу у разі потреби, або не рідше одного разу на рік. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів (збори уповноважених) членів кооперативу, члени (уповноваженні) кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення шляхом розміщення вказаної інформації на дошці об'яв кооперативу. За рішенням правління, та при наявності для цього достатніх коштів в кооперативі, може бути проведена додаткова персональна поштова розсилка повідомлень членам (уповноваженим) кооперативу щодо запланованих загальних зборів (зборів уповноважених) членів кооперативу. 30.10.2014 року загальними зборами членів кооперативу АГК «Радосинь» визначено списки членів кооперативу з правом ухвального голосу, а також, визначено список асоційованих членів кооперативу. Відповідно до протоколу від 30.10.2014 року на зборах були присутні члени кооперативу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник [PERSON] - [PERSON] Згідно п. 9.12 Статуту (редакції 2007 року), загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів. Відповідно до протоколу від 30.10.2014 року слухали інформацію [PERSON] про результати ревізії. Так відповідно до акту - 1093 фізичних осіб сплатили пайові внески. Разом пайовий фонд, складає 5 464 321,43грн. Вступні то пайові внески сплатили 10 фізичних осіб, які є членами кооперативу з правом ухвального голосу, 1083 особи сплатили тільки пайові внески і за фактом є асоційованими членами кооперативу. Згідно голосування «за 8 чоловік», «проти 0 чоловік», утримались 0 чоловік». На підставі протоколу загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» від 30.10.2014 року, позивача [PERSON] включено до списку асоційованих членів кооперативу. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю. З протоколу загальних зборів членів кооперативу від 30 жовтня 2014 року слідує, що на зборах були присутні всього 8 членів кооперативу, яких в протоколі визначено, членами кооперативу з ухвальним голосом. Однак, як було встановлено судом, і це не заперечувалось сторонами, Статутом кооперативу, а також рішеннями загальних зборів кооперативу як до так і після набрання чинності ЗаконуУкраїни «Про кооперацію», не встановлювався розмір пайового та вступного внеску, після внесення яких, член кооперативу набував право ухвального голосу, тобто Статут кооперативу не приводився у відповідність з вказаним Законом. З цього ж протоколу загальних зборів вбачається, що лише 30 жовтня 2014 року вперше приймалось рішення, про те, що особи які внесли вступний внесок в сумі 53400,00грн є членами кооперативу з ухвальним голосом, а решта членів кооперативу відносяться до асоційованих членів кооперативу, так як вони внесли лише один внесок. На цих же загальних зборах був визначений розмір вступного внеску 100000,00грн. Відповідно до статті 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу (товариства) є загальні збори його членів. Проте, судом встановлено, що з моменту створення кооперативу загальні збори не скликалися, лише зборами уповноважених вирішувалися всі питання пов'язані з діяльністю кооперативу. Законом України «Про кооперацію» передбачено, що кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі (ст.15 вказаного Закону). З оскаржуваного протоколу зборів вбачається, що особи, які були присутні на зборах, лише на цих зборах ухвалювали рішення про затвердження списків членів кооперативу, які мають ухвальний голос та списку асоційованих членів кооперативу. Тобто, з урахуванням того, що до 30 жовтня 2014 року Статутом кооперативу не визначався розмір вступного внеску, та не були визначені критерії, відповідно до яких члени кооперативу, які вступали до нього до 2003 року вважаються асоційованими його членами, чи членами з ухвальним голосом, відсутні підстави вважати, що лише 10 осіб є членами кооперативу, які мають право ухвального голосу, а решта, в тому числі і позивач такого права не мають, відповідно відсутні також підстави вважати, що рішення зборів членів кооперативу, на яких було присутніми лише 8 членів кооперативу ухвалені повноважними зборами. Крім того, частина 4 статті 98 глави 7 ЦК України передбачає, що порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов'язки його членів (ч. 3 ст. 12 Закону України "Про кооперацію"). Частиною 3 ст. 41 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що до приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об'єднання керуються положеннями діючих статутів у частині, що не суперечить цьому Закону. Статтею 15 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об'єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах. Надане суду звернення членів кооперативу - засновників про надання доказів для підтвердження членства в АГК «Радосинь», не містить вимоги або повідомлення про проведення саме позачергових загальних зборів. Згідно з п. 2.25 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 4 від 25.02.2016 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про кооперацію" члени кооперативу повинні бути повідомлені про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів. Наведені норми законодавства вказують на те, що обов'язковою умовою повідомлення про скликання загальних зборів юридичної особи є одночасна наявність у такому повідомленні інформації про час, місце проведення зборів та інформації про питання, що будуть винесені на розгляд зборів (порядок денний). Відсутність у повідомленні про проведення загальних зборів будь-якої з названих складових, як і відсутність самого повідомлення, може бути підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів. В справі відсутні дані, що позивача було повідомлено про час і місце проведення зборів за 10 днів та у відповідності до певної процедури, як того вимагає закон. В протоколі від 30.10.2014 року зазначено лише про участь уповноважених осіб у кількості 8 осіб з усього кооперативу, в якому нараховується 1093 осіб. Члени кооперативу на засідання не запрошувалися, отже не мали змоги скористатися наданими їм правами, підготуватися до зборів, внести свої пропозиції щодо роботи кооперативу. При цьому, в матеріалах справи відсутній доказ, такий як розміщення об'яви для членів кооперативу про конкретну дату зборів, інформацію щодо повідомлення про питання, що будуть винесені на розгляд зборів (порядок денний) з дотриманням, визначених ст. 15 Закону України "Про кооперацію". Інших належних доказів, які б свідчили про повідомлення відповідачем позивача та інших членів товариства про дату та місце проведення загальних зборів, з відповідним порядком денним, не менш, як за 10 днів до дня їх проведення, суду також надані не були. За змістом ст. 15 Закону України "Про кооперацію" і статуту кооперативу для проведення загальних зборів членів кооперативу і прийняття цими зборами правомочних рішень необхідно дотриматися процедури і строків скликання загальних зборів, забезпечити особисту присутність на зборах більшості від загальної кількості членів кооперативу та особисте голосування більшості (простої чи кваліфікованої) присутніх на зборах членів кооперативу при прийнятті рішення. Враховуючи, що питання які виносилось на загальні збори стосувалось безпосередньо позивача [PERSON], то його необізнаність щодо дати, місця проведення та порядку денного зборів свідчить про порушення його права на участь у загальних зборах. Відповідно до п. 2.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 4 від 25.02.2016 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої ст. 61 Закону України "Про господарські товариства", ст. 35 Закону України "Про акціонерні товариства", ст.15 Закону України "Про кооперацію". Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. Вказані обставини свідчать про порушення прав позивача внаслідок недотримання вимог закону та статуту про скликання і проведення загальних зборів, внаслідок чого він був позбавлений можливості бути присутнім на зборах та належним чином підготуватись до розгляду питань порядку денного та своєчасно внести до нього відповідні пропозиції. Враховуючи зазначене, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання рішення загальних зборів членів Автогаражного кооператива по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» недійсними підлягає задоволенню, оскільки збори від 30.10.2014 року відбулися з порушенням правил, статуту та законодавства. Щодо позовних вимог про визнання дій посадових осіб Автогаражного кооператива по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» щодо невидачі посвідчення про членство члену Автогаражного кооператива по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» [PERSON] неправомірними та зобов'язати автогаражний кооператив по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» видати посвідчення про членство, суд вважає, що вони не підлягає задоволенню, оскільки заявлені передчасно, відповідно до ст.10 Закону України «Про кооперацію», кооператив зобов'язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство, отже лише після приведення Статуту та діяльність кооперативу у відповідність із цим Законом можливе вирішення питання щодо видачі посвідчення про членство. Посилання сторони відповідача на строк позовної давності, судом оцінюється критично, так як перевіряючи дотримання позивачем строку позовної давності, суд вважає, що він не пропущений, оскільки відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з того дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Таким чином, право на позов у позивача виникло тоді, коли він дізнався про загальні збори кооперативу від 30.10.2014 року, з цього часу він вважав, що його право порушено, а до суду позивач звернувся в межах позовної давності 04.11.2016року. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягають частковому задоволенню. Оскільки суд позовні вимоги задовольнив частково, витрати про по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі 640грн, що відповідає ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial