Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

05.08.2019 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх та неповнолітніх: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, в якій просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на її користь, а також на користь та в інтересах її дітей: 39 219,89 грн. пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 21 454,63 грн. інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 5 404,32 грн. 3% річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 9 000,00 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги; 768,40 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.06.2014 року о 20.40 год. по Савинському шосе в м. Балаклія Харківської області відбулась ДТП за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем «Москвич-2140» р.н. [NUMBER] та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП водію [PERSON] було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких він загинув на місці події. За фактом ДТП за ч.2 ст.286 КК України було відкрито кримінальне провадження № 12014220000000412. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 13.08.2015 року застосовано до малолітнього [PERSON] [INFO] примусовий захід виховного характеру у виді передачі малолітнього під нагляд батькам, а саме матері [PERSON] строком на 2 роки. Отже, внаслідок завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією якого була застрахована за полісом АС № 8708122 у ПрАТ СК «Еталон», позивач має право на відшкодування шкоди у визначеному розмірі. Вказані факти встановлено рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 21.01.2019 року. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Москвич 2140» р.н. [NUMBER] , була застрахована за полісом АС № 8708122 (діючого на дату ДТП) у ПрАТ СК «Еталон», яке є особою відповідальною за відшкодування шкоди завданої здоров`ю позивача у зв`язку з настанням страхового випадку. Позивач 29.05.2017 повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, з заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити уповноваженого представника [PERSON] Дану заяву Відповідач отримав 16.06.2017. Приписами пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди встановлено, що: «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)». Таким чином, останнім днем виплати Позивачу страхового відшкодування є 14.09.2017. Однак, 08.08.2017 Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування Позивачу посилаючись на те, що [PERSON] не є особою, що правомірно експлуатувала транспортний засіб Москвич 2140, д.р.н. [NUMBER] , на момент скоєння ДТП, у зв`язку з чим його цивільно-правова відповідальність не є такою, що застрахована страховою компанією "Еталон", і заявлена подія не може бути визнана страховим випадком. 25.07.2018 року Позивач звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з позовною заявою в якій просив стягнути з Відповідача: 9 987,60 грн. відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON] ; 32398,80 грн. відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON] ; 36'052,80 грн. відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON] ; 24360,00 грн. відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON] ; 14 616,00 грн. заборгованість зі сплати страхового відшкодування за страховим випадком від 01.06.2014 року пов`язаного з відшкодуванням моральної шкоди; 6400,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 21.01.2019 позов [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей, до ПрАТ "СК"ЕТАЛОН" про відшкодування шкоди задоволено у повному обсязі. Та лише, 28.03.2019 Відповідач перерахував на реквізити уповноваженого представника Позивача грошові кошти у розмірі 123 815.20 грн., які складалися з: 117 415.20 грн. страхового відшкодування; 6 400.00 грн. судових витрат пов`язаних із надання професійної правничої допомоги. Як вбачається з вищевикладеного, Відповідач здійснив страхове відшкодування на користь Позивача у повному обсязі та з порушення строків виконання грошового зобов`язання встановлених Законом №1961-IV, у зв`язку із чим позивач вимушена була звернутися до суду із вище зазначеним позовом. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача адвокат Лабик Р.Р. та позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за їх відсутності не подав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 21.01.2019 року позов [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи, задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] , а також на користь та в інтересах її неповнолітніх дітей, законним представником яких виступає [PERSON] : 9 987,60 грн. відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON] ; 32 398,80 грн. відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON] ; 36 052,80 грн. відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON] ; 24 360,00 грн. відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON] . Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] 14 616,00 грн. заборгованість зі сплати страхового відшкодування за страховим випадком від 01.06.2014 року пов`язаного з відшкодуванням моральної шкоди та 6400,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. (а.с.11-13) Постановою Харківського апеляційного суду від 22.07.2019 року рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 21.01.2019 року залишено без змін. (а.с.14-18) В зазначеному рішенні вказано, що, відповідно до ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 13.08.2015 року, 01.06.2014 року о 20.40 год. по Савинському шосе в м. Балаклія Харківської області відбулась ДТП за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем «Москвич-2140» р.н. [NUMBER] та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП водію [PERSON] було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких він загинув на місці події. Застосовано до малолітнього [PERSON] [INFO] примусовий захід виховного характеру у виді передачі малолітнього під нагляд батькам, а саме матері [PERSON] строком на 2 роки. 26.05.2017 року представником позивача [PERSON] на адресу відповідача було направлено повідомлення про ДТП, в якому зазначено, що внаслідок ДТП загинув [PERSON] [INFO] , що мешкав за адресою: [ADDRESS] . 29.05.2017 року представником позивача на адресу ПрАТ СК «Еталон» направлено заяву на виплату страхового відшкодування у сумі 100000 грн. та 14616,00 грн. моральної шкоди. Листом від 08.08.2017 року відповідач повідомив представника позивача про те, що [PERSON] не є особою, що правомірно експлуатувала транспортний засіб Москвич 2140 р.н. [NUMBER] на момент скоєння ДТП, у зв`язку з чим його цивільно-правова відповідальність не є такою, що застрахована страховою компанією «Еталон», і заявлена подія не може бути визнана страховим випадком. Враховуючи викладене, повідомив про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка сталась [INFO] року за участю транспортного засобу Москвич 2140 р.н. [NUMBER] , забезпеченого полісом АС № 8708122 під керуванням [PERSON] Розпискою від 26.05.2017 року [PERSON] матір загиблого [PERSON] відмовилась від одержання належної частки страхового відшкодування на користь дружини [PERSON] Розпискою від 26.05.2017 року [PERSON] донька [PERSON] відмовилась від одержання частки страхового відшкодування на користь дружини загиблого [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 05.06.2014 року [PERSON] помер [INFO] . Із довідки про причину смерті № 139 від 02.06.2014 року вбачається, що [PERSON] 1980 р.н. помер [INFO] від закритої травми тулубу. [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 31.07.1999 року, актовий запис № 43. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 25.05.2017 року Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] - син, [PERSON] -син, [PERSON] - син. [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 05.04.1998 р. [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 22.03.2000 р. [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 10.08.2007 р. [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 11.11.2008 р. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Москвич 2140» р.н. [NUMBER] , була застрахована за полісом АС № 8708122 (діючого на дату ДТП) у ПрАТ СК «Еталон», що не заперечувалось та визнано відповідачем, а також зазначено останнім особисто у листі про відмову у виплаті страхового відшкодування. (а.с.11-13) 26.05.2017 року представником позивача [PERSON] на адресу відповідача було направлено повідомлення про ДТП, в якому зазначено, що внаслідок ДТП загинув [PERSON] [INFO] , що мешкав за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7) 29.05.2017 року представником позивача на адресу ПрАТ СК «Еталон» направлено заяву на виплату страхового відшкодування у сумі 100000 грн. та 14616,00 грн. моральної шкоди, яку було отримано представником відповідача 16.06.2017 року. (а.с.8-9) Листом від 08.08.2017 року відповідач повідомив представника позивача про те, що [PERSON] не є особою, що правомірно експлуатувала транспортний засіб Москвич 2140 р.н. [NUMBER] на момент скоєння ДТП, узв`язку з чим його цивільно-правова відповідальність не є такою, що застрахована страховою компанією «Еталон», і заявлена подія не може бути визнана страховим випадком. Враховуючи викладене, повідомив про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка сталась 01.06.2014 року за участю транспортного засобу Москвич 2140 р.н. [NUMBER] , забезпеченого полісом АС № 8708122 під керуванням [PERSON] (а.с.10) Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Артемчуком Т.В. від 28.03.2019 року закінчено виконавче провадження у зв`язку із погашенням суми боргу. (а.с.20-21) Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Москвич 2140» р.н. [NUMBER] , була застрахована за полісом АС № 8708122 (діючого на дату ДТП) у ПрАТ СК «Еталон», що не заперечувалось та визнано відповідачем, а також зазначено останнім особисто у листі про відмову у виплаті страхового відшкодування. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відшкодування пошкодженої речі. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 01.03.2013 № 4 необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 01.03.2013 № 4 при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників здійснюється обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п. п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи Відповідно до приписів ст. 36.2. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Відповідно, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Із наведеного позивачем у тексті позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 18.04.2018 року по 28.03.2019 року розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування становить 39219,89грн., розмір інфляційних витрат за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 15.09.2017 року по 28.03.2019 рік становить 21454,63грн. та три відсотки річних за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 15.09.2017 року по 28.03.2019 рік - 5404,32грн. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 11.04.2019, сума вартості послуг за яким становить 9000 грн. та підтверджено актом виконаних робіт від 18.04.2019 та квитанцією № 1568-4994-5143-0207 від 18.04.2019 року. Згідно вимог ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Виходячи з ч. 3 вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи, акту виконаних робіт, [PERSON] надана правнича допомога адвоката у вигляді консультації, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи; опрацювання законодавчої бази, що регулює відносини між позивачем та відповідачем; формування правової позиції по веденню справи; формування переліку необхідних доказів для підтвердження позовних вимог; правовий аналіз наявних доказів, підготовка, написання та надсилання позовної заяви в суд, що в загальному розмірі склало 9000,00 грн., які сплачені [PERSON] Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних за порушення строків виплати страхового відшкодування, а також стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 9000 грн. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved