Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 01.12.2010 року по 05.03.2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України. За час роботи на підприємстві з вересня 2014 року відповідач не виплачував заробітну плату, а також при звільненні не була виплачена заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку, а тому за захистом своїх порушених право позивачка звернулась до суду. Сума заборгованості перед позивачем по заробітній платі виникла за період з вересня 2014 року по березень 2015 року, та її розмір з урахуванням компенсації за не використану відпустку становить 17 785,30 гривень. Крім того, просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 15 660,00 гривень, а всього 33 445,30 гривень, яку позивачка просила стягнути на її користь. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з ПрАТ "АзовЕлектроСталь" на її користь заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2014 року по березень 2015 року, в тому числі суму компенсації за не використану відпустку, у розмірі 17 785,30 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.03.2015 року по 09.09 2015 року у розмірі 23 310,00 гривень. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву, в якій просила уточнені позовні вимоги задовольнити, розгляд справи провести без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. На виконання ухвали суду надала довідку про наявність заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, а також розрахунок середньоденної заробітної плати та середньомісячної заробітної плати позивача. Суд,\~дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 01.12.2010 року по 05.03.2015 року працювала в ПрАТ "АзовЕлектроСталь", звільнена з посади начальника бюро на підставі ст..38 КЗпП (за власним бажанням), що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці БТ-І № 3809852. (а.с. 5-13) Згідно довідки № 1694 від 27.07.2015 року, виданої Приватним акціонерним товариством "АзовЕлектроСталь", сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за період з вересня 2014 року по березень 2015 року, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, становить 17 785,30 гривень. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем в поданих документах, що відповідачем при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку, а тому загальна суму заборгованості у розмірі 17785,30 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, то суд виходить із останнього розрахунку, наданого позивачем в заяві від 10.09. 2015 року, із застосуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 185,00 гривень, яку визначив відповідач, та яка розрахована відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02. 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", з яким суд погоджується. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20\~Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція міститься у Постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Отже, визначаючи кількість робочих днів, з урахуванням виробничого календаря, суд проводить розрахунок з наступного дня після звільнення позивачки, тобто з 06.03.2015 року і таким чином у березні 2015 року 16 робочих днів, квітень 2015 21 робочий день, травень 2015 року 18 робочих днів, червень 2015 року 20 робочих днів, липень 2015 року 23 робочих днів, серпень 2015 року 20 робочих днів, вересень 2015 року 7 робочих днів, а всього - 126 робочих днів. Разом із тим, суд звертає увагу, що розрахунок позивачем був зроблений за період з 06.03. 2015 року по 09.09.2015 року, тому суд не виходячи за рамки позовних вимог, погоджується з ним. Таким чином, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, розрахований за період з 06.03.2015 року по день уточнення позовної заяви, тобто 09.09.2015 року, та становить: 126 днів х 185,00 гривень = 23 310,00 гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, оскільки позивачка звільнена від сплати, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі передбаченої ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру, відповідно до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 410,95 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved