Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач, представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Савіхіна А.М., звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором №VIB0GA00001480 від 03.07.2007 року. Позов обгрунтовує тим, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] 03.07.2007 року було укладено кредитний договір № VID0GA00001480. Згідно даного договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 33400.00 доларів США на термін до 01.07.2017 року, а відповідач повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. Позивач зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Проте відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 23.05.2019 року у нього виникла заборгованість - 55701, 24 доларів США, яка складається з наступного: - 6584.45 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 0,86 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 49115, 93 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач посилається на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом 6584,45 доларів США, яка складається з наступного: - 6584.45 доларів США та судові витрати, що складаються зі сплати судового збору. Дана позовна заява надійшла до суду 10.07.2019 року та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В. 11.07.2019 року було направлено запит на уточнення місця реєстрації відповідача, відповідь на який надійшла до суду 26.07.2019 року. Ухвалою від 26.07.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.09.2019 року. Ухвалою від 05.02.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 17.03.2020 року, яке в подальшому було відкладено до 24.03.2020 року. Представник позивача надав до суду заяву підтримання позовних вимог, справу просив слухати у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст. 223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно положень ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом встановлено, що 03.07.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № VIB0GA000001480, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 33400, 00 доларів США на термін до 01.07.2017 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. На виконання умов кредитного договору № VIB0GA000001480 від 03.07.2007 року АТ КБ «Приватбанк» було надано [PERSON] кредит у розмірі 33400,00 доларів США на наступні цілі: на споживчі потреби у сумі 30000,00 доларів США, а також 3400,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 вищезгаданого договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати відсотка за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 Договору. Відповідно до договору, [PERSON] забов`язався погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У разі не погашення цієї частини кредиту в зазначений термін вона вважається простроченою і [PERSON] забов`язаний сплатити відсотки за її користування відповідно до п.п. 3.2., 3.8 укладеного між ним та банком Договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Банк зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджено наявним у матеріалах справи ордером-розпорядженням №13 від 04.07.2007 року. Згідно пункту 2.3.1 укладеного між банком та відповідачем [PERSON] кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору: зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по ставці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Так, 03.10.2008 року [PERSON] був повідомлений головою правління ПРИВАТБАНК Дубілетом О.В. про зміни умов кредитного договору №VIB0GA000001480 від 03.07.2007 року у зв`язку з значним подорожчанням грошових ресурсів на світовому та українському фінансових ринках та підвищення рівня облікової ставки Національного Банку України з 8,5 до 12 відсотків, а тому починаючи з 10.11.2008 року відсоткова ставка за кредитним договором № VIB0GA000001480 від 03.07.2007 року, складає 13,08% на рік. Також даним повідомленням роз`яснено, що [PERSON] може змінити валюту кредитування з доларів США на Євро та якщо він погоджується зі змінами умов кредитування вони відбудуться автоматично 10.11.2008 року без будь яких додаткових дій з його сторони. У підтвердження надсилання вищевказаного повідомлення [PERSON] до матеріалів справи долучено реєстр № 193 USD від 29.10.2008 року. Крім того, 30.12.2013 року було укладено Додаткову угоду до кредитного договору. Сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди було зменшено на 44353,77 доларів США, а саме відсотки в розмірі 18634,35 доларів США, комісія у розмірі 3103,58 доларів США, пеня в розмірі 22615,84 доларів США, дата остаточного погашення заборгованості за договором 01.07.2017 року. Відповідач не здійснював вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі, що призвело до того, що станом на 23.05.2019 року згідно долученого розрахунку він має заборгованість 55701,24 доларів США, яка складається з наступного: - 6584,45 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 0,86 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 49115,93 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 525-526, 530, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до позовної заяви, представник позивача зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки, умови кредитного договору відповідач не виконує належним чином, а позивач просить стягнути лише заборгованість за кредитом 6584,45 доларів США, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні спору суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 761/12665/14-ц від 4 липня 2018 року. Судом встановлено, що кредитний договір № VIB0GA00001480 від 03.07.2007 року було укладено в іноземній валюті, а саме в доларах США, а тому заборгованість підлягає стягненню з відповідача в валюті зобов`язання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1921.00 грн.

Outcome: approved