Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

22.12.2020 року до Новоодеського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилається на те, що 14.01.2019 року він - [PERSON] , звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області з позовом про відшкодування моральної шкоди. Після автоматизованого розподілу, справу за вказаним позовом було передано судді Демінській О.І., яка згодом заявила собі самовідвід з причин, що не відомі позивачу. Після повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Баранкевич В.О., про самовідвід якої було постановлено ухвалу від 28.01.2019 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України. Після самовідводів [PERSON] та [PERSON] , справу передано до Єланецького районного суду Миколаївської області. Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області Чернякової Н.В. від 13.03.2019 року прийнято до розгляду матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до ГУНП України в Миколаївській області, ДКСУ України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування в порядку ст. 187 ЦПК України. Розпочато підготовче провадження в рамках загального позовного провадження. Позивач зазначив, що судові витрати ним не понесені і не передбачені законодавством. В своїй позовні заяві від 14.01.2018 року позивач посилався на норми Закону України 266/94 від 01.12.1994 року, а не на ЦК України, але порушуючи підсудність його позовної заяви - ст. 14 ЗУ 266/94 від 01.12.1994 року, за розпорядженням голови суду Баранкевич В.О., позовна заява була передана до Єланецького районного суду Миколаївської області не за місцем знаходження ГУ НП України в Миколаївській області. Позивач зазначає, що порушуючи підсудність суддя Чернякова Н.В., розглядала його позовну заяву від 14.01.2018 року протягом одного року, а згідно ЦПК України розгляд позовної заяв має бути проведено на протязі не більше 120 днів (розгляд тривав 360 днів). Позивач вказує, що це непоодинокий випадок співпраці Новоодеського районного суду Миколаївської області та Єланецького районного суду Миколаївської області в порушенні законодавства України. Так, 15.08.2019 року позивач звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої органами прокуратури. Суддею Баранкевич В.О. також заявлено самовідвід від розгляду справи за вказаним позовом. В жовтні 2019 року позивач отримав ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області про залишення цієї позовної заяви без руху, а ухвалою від 26.11.2019 року позовну заяву повернуто. В даній позовні заяви [PERSON] також посилався на ст. 14 Закону України 266/94 від 01.12.1994 року. У липні 2019 року [PERSON] звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10.02.2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Не погодившись з даним рішенням позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції. Постановою суду апеляційної інстанції зазначене рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10.02.2020 року скасовано та провадження у справі за його позовом закрито, та зазначено, що суд першої інстанції розглядав справу з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 19 ЦПК України. Суддя Демінська О.І. залучила представника відповідача [PERSON] до розгляду цієї справи, який не мав свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, який надавав довідку до суду, доказував безпідставність вимог позивача. На протязі восьми місяців суддя Демінська О.І. проводила процесуальні дії з порушенням процесуального права, що обмежувала права позивача. В січні місяці 2019 року розпочався розгляд кримінального провадження №12018150280000609 від 30.08.2018 року. 27.08.2020 року винесено вирок по вищевказаному кримінальному провадженні. На протязі 19 місяців проводився розгляд кримінального провадження, де [PERSON] був в статусі обвинуваченого. Згідно ст. 318 КПК України судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Проте, такий строк умисно затягувався, свідки казали, що не пам`ятають, що відбувалось два роки тому. Свідки не прибували за повістками в судові засідання, а суддя Баранкевич В.О., не приймала до порушників процесуальні дії, відповідно до Закону України. Позивач вказує на такі порушення: судді умисно затягували строки розгляду проваджень; ніякі міри не приймалися до порушників; самі судді були порушниками розумних строків розгляду справ; передачі справ з одного суду до іншого; незаконні процесуальні дії суддів обмежували права позивача; позивач постійно за повісткою зобов`язаний з`являтись в судові засіданні на протязі трьох років. Позивач зазначає, що у зв`язку з протиправними діями суддів у нього постійно підвищується тиск, ускладнюється гіпертонічна хвороба, позивач змушений звертатись до закладів охорони здоров`я. Страждання та переживання розтягуються на роки, ускладнюють хворобу та наносять моральну шкоду позивачу. За такого, на підставі пункту 1 частини 1 статті 1, пункту 5 статті 3, частин 4 - 5 статті 4, статті 14 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів відшкодування завданої йому моральної шкоди. Ухвалою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Сергієнко С.А. від 23.12.2020 року, задоволено самовідвід судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Сергієнка С.А. від розгляду цивільної справи за вказаним позовом. Ухвалою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Баранкевич В.О. від 12.01.2021 року задоволено самовідвід судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Баранкевич В.О. від розгляду цивільної справи за вказаним позовом. Ухвалою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Демінської О.І. від 14.01.2021 року задоволено самовідвід судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Демінської О.І. від розгляду цивільної справи за вказаним позовом. Розпорядженням голови Новоодеського районного суду Миколаївської області, у зв`язку з тим, що неможливо утворити новий склад суду для розгляду даної справи після задоволення самовідводів суддів Новоодеського районного суду, визначено підсудність справи іншому суду, найбільш територіально наближеному до Новоодеського районного суду Миколаївської області, а саме - Центральному районному суду м. Миколаєва. 02.02.2021 року матеріали справи надійшли до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 04.02.2021 року залишено вищезазначену позовну заяву без руху. 17.02.2021 року до канцелярії суду надійшла заява від позивача на виконання вимог ухвали від 04.02.2021 року. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 19.02.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 05.04.2021 року до канцелярії суду надійшов відзив від представника відповідача -Державної казначейської служби України, в якому зазначено, що орган Казначейства не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення. Так, позивач в обґрунтування стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями суду, посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року № 266/94-ВР. В якості завдання моральної шкоди зазначає: «судді грубо порушували цивільний процесуальний кодекс України, Цивільний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Конституцію України і інших Законів України та актів». Проте, позовна заява не містить підстав відшкодування моральної шкоди за Законом України № 266/94-ВР. Розрахунок моральної шкоди позивачем здійснено на підставі «Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методики оцінки розміру компенсації спричинених страждань» професора [PERSON] , однак інформація з реєстру методик проведення судових експертиз, розміщеного на сайті Міністерства юстиції України, яка є загальновідомою та доступною для кожного громадянина, наголошує, що за прийнятим рішенням з 29.01.2016 року застосування методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методики оцінки розміру компенсації спричинених страждань професора [PERSON] , реєстраційний код 14.1.04, на території України припинено. Тобто, в даному випадку позивач взагалі застосував методику, яка відсутня в реєстрі методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України та не підлягає застосуванню навіть судовими експертами. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем, є недоведеним та необґрунтованим, та не надано розрахунку визначення моральної шкоди у розмірі 2 000 000,00 грн. Крім того, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Наділення органів Казначейства повноваженнями щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України, не вказує на безумовний обов`язок останніх нести юридичну відповідальність за діяння держави та створених нею органів. За такого, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.05.2021 року витребувано з Єланецького районного суду Миколаївської області матеріали справи №482/48/19, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.06.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшли витребувані з Єланецького районного суду Миколаївської області матеріали справи №482/48/19. 08.07.2021 року представник відповідача - Державної казначейської служби України, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позицію, що викладена у відзиві та просив у задоволенні позову відмовити. 30.07.2021 року до канцелярії суду надійшов відзив від представника відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, в якому зазначає, що заперечує проти позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Позивач не надав суду доказів визнання неправомірними дії в особі ТУ ДСА України в Миколаївській області щодо завдання моральної шкоди, які б стверджували, також, факт (момент) заподіяння матеріальних збитків. Зазначені докази в матеріалах справи відсутні і не стосуються розгляду справи по суті. Позивачем у позовній заяві не доведено в чому полягає протиправність дії чи бездіяльності саме ТУ ДСА України в Миколаївській області, як відповідача. З огляду на викладене, представник відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Качана Р.Ю. та витребувано з Новоодеського районного суду Миколаївської області кримінальну справу № 482/1805/18. В судовому засіданні позивач позов підтримав, додатково вказав, що завдана моральна шкода підлягає стягненню з відповідачів саме на підставі пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Зазначив що у справі №482/1164/19 суддя навмисно розглядала справу протягом 8 місяців, хоча не мала права навіть відкривати провадження у справі. А також суддя допустила до участі у справі представника відповідача без наявності у того повноважень адвоката. У справі 482/48/19 суддя самовільно записала в рішенні суду, що його представник у ході розгляду справи по суті зауважив, що відшкодування моральної шкоди позивачу має здійснюватися на загальних засадах у відповідності до статтей 1173 та 1174 ЦК України, хоча такого не було. Також зазначає, що справа №482/1561/19 була передава в Єланецький суд незаконно, з порушенням підсудності. У справі 482/1805/18 суддя умисно затягувала розгляд справи, оскільки свідки не з`являлися в судове засідання, а вона не вживала заходів щодо їх приводу, при цьому свідки казали, що не пам`ятають, що відбувалось два роки тому. Пізніше, в ході судового засідання, позивач уточнив свою позицію та зазначив, що в справі №482/1805/18 суддя дійсно вживала заходи щодо забезпечення явки свідків, але не застосувала до свідків ніяких заходів покарання. Позов просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин 1 та 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивач наполягає, що в даному випадку, завдана йому діями суддів Нововодеського районного суду Миколаївської області та Єланецького районного суду Миколаївської області моральна шкода, має бути стягнута саме на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", Суд, з урахуванням меж позовних вимог та підстав позову, які визначені позивачем, а також обставин та фактів, які були встановлені під час розгляду справи, зазначає таке. У відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон України №266/94-ВР), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому, в статті 2 Закону України №266/94-ВР встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. У відповідності до вимог пункту 5 статті 3 Закону України №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовує моральна шкода. Частинами 5 та 6 статті 4 Закону України №266/94-ВР встановолено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У відповідності до статті 14 Стаття Закону України №266/94-ВР, заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат. При цьому, суд зазначає, що згідно із частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачена в частинах першій-п`ятій цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до ч.2 вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтями 126, 129 Конституції визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Згідно із частинами 1 та 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. У постанові Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» від 12.06.2009 №6 судам роз`яснено, що у розумінні положень ч.1 ст.2, пп.1, 7, 9 ч.1 ст.3, ст.17, ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства. Згідно з п.57 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. Відповідно до п.55 висновку №3 (2002) КРЄС судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються. Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу. Тобто, якщо позивач вважав, що суди допустили порушення норм права під час розгляду його справ, він мав можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження за умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод. З огляду на положення частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» наявність умислу та недбалості при допущенні порушення є невід`ємною складовою дисциплінарного проступку судді (суб`єктивною стороною), а отже, обов`язковою умовою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Варто зазначити, що однією з ознак суб`єктивної сторони такого дисциплінарного проступку, як умисне або внаслідок грубої недбалості порушення прав людини і основоположних свобод є встановлення вини судді. За відсутності вини притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є непропорційним та таким, що суперечить принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України). Частиною другою статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків. Таким чином, вирішуючи дану справу суд враховує, що Центральний районний суд міста Миколаєва не є тим судом (органом), який може перевіряти на предмет законності та оцінювати процесуальні дії суддів Новоодеського районного суду Миколаївської області та Єланецького районного суду Миколаївської області, які вчинялися ними в межах розгляду інших судових справ. Так, судом встановлено, що 14.01.2019 року [PERSON] звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до Прокуратури Миколаївської області, Вознесенської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок бездіяльності прокуратури. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.08.2019 року по справі №482/1561/19 задоволено самовідвід судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Баранкевич В.О. від розгляду вказаної позовної заяви. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10.09.2019 року по справі №482/1561/19 задоволено самовідвід судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Демінської О.І. від розгляду вказаної позовної заяви. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 17.10.2019 року по справі №482/1561/19 позовну заяву було залишено без руху і позивачу надано строк - десять днів з дня отримання копії ухвали, для виправлення вказаних в ухвалі недоліків. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 26.11.2019 року по справі №482/1561/19 вказану позовну заяву ухвалено вважати не поданою та повернути позивачу на підставі ст. 185 ЦПК України. Щодо аргументів позивача про порушення вимог щодо підсудності в справі №482/1561/19, суд зазначає таке. У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи. При цьому, частиною 4 статті 31 ЦПК України встановлено, що передача справи з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі розпорядження голови суду на розгляд суду, найбільш територіально наближеного до цього суду. Пунктом 5 частини 1 статті 374 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. Підставами для такої процесуальної дії, у відповідност ідо прписів частини 1 сттаті 378 ЦПК України є прийняття рішення судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Таким чином, за відсутності відповідного судового рішення апеляційного суду у справі №482/1561/19, яким скасовано судове рішення суду першої інстанції та направлено справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, у Центрального районного суду міста Миколаєва відсутні підстави та повноваження встановлювати наявність порушень в діях суддів Новоодеського районного суду Миколаївської області та Єланецького районного суду Миколаївської області у справі №482/1561/19. А тому, з урахуванням обставин справи та приписів статті 18 ЦПК України правомірність дій суддів Новоодеського районного суду Миколаївської області та Єланецького районного суду Миколаївської області у справі №482/1561/19 презюмується. Крім того, судом встановлено, що 14.01.2019 року [PERSON] звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до Головного управління національної поліції Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування, яка за результатами автоматичного розподілу справ передана в провадження судді Демінській О.І. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17.01.2019 року по справі №482/48/19 задоволено самовідвід судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Демінської О.І. від розгляду вказаної позовної заяви. У наслідок самовідводу судді Демінської О.І. справу було передано на повторний автоматичний розподіл та за його результатами передана в провадження судді Баранкевич В.О. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28.01.2019 року по справі № 482/48/19 задоволено самовідвід судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Баранкевич В.О. від розгляду вказаної позовної заяви. З розпорядження в.о. голови Новоодеського районного суду Миколаївської області вбачається, що після задоволення самовідводів суддів Новоодеського районного суду неможливо утворити новий склад суду для розгляду даної справи, то необхідно визначити підсудність справи іншому суду, найбільш територіально наближеному до Новоодеського районного суду Миколаївської області, а саме - Єланецькому районному суду Миколаївської області. 19.02.2019 року матеріали справи №482/48/19 надійшли до канцелярії Єланецького районного суду Миколаївської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Чернякову Н.В. Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області Чернякової Н.В. від 25.02.2019 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху. 12.03.2019 року позивач надав до Єланецького районного суду Миколаївської області заяву на виконання вимог вищевказаної ухвали від 25.02.2019 року. Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області Чернякової Н.В. від 13.03.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 10.02.2020 року по справі №482/48/19 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Головного управління національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.06.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] , подану в його інтересах адвокатом Вишневським Андрієм Анатолійовичем залишено без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 30.12.2020 року касаційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року залишено без змін. Щодо аргументів позивача про незаконність дій судді Єланецького районного суду Миколаївської області Чернякової Н.В., при розгляді нею справи №482/48/19, які на думку позивача полягають у зазначенні суддею в Рішенні Єланецького районного суду Миколаївської області від 10.02.2020 року по справі №482/48/19, такого - "Представник позивача у ході розгляду справи по суті зауважив, що відшкодування моральної шкоди позивачу має здійснюватися на загальних засадах у відповідності до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України" та бездіяльності судді, щодо непритягнення до відповідальності свідків за неявку в судові засідання, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10.02.2020 року по справі №482/48/19, було предметом перегляду судами вищих інстанцій. Так Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.06.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] , подану в його інтересах адвокатом Вишневським Андрієм Анатолійовичем залишено без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 30.12.2020 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року залишено без змін. При цьому, у вказаних судових рішеннях апеляційної та касаційної інстанції, відсутні висновки про наявність порушень допущених Єланецьким районним судом Миколаївської області в справі №482/48/19. Крім того, як вбачається з технічного запису судового засідання від 10.02.2020 року, представник позивача [PERSON] , в судових дебатах, дійсно посилався на приписи 1173, 174 ЦК України, що спростовує аргументи позивача про зворотнє. А тому, з урахуванням обставин справи та приписів статті 18 ЦПК України правомірність дій судді Єланецького районного суду Миколаївської області у справі №482/48/19 презюмується. Крім того, судом встановлено, що в липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, в якій пославшись на незаконність діяльності обєднання громадян „Джерело" по встановленню тарифів на воду, що постачається для потреб жителів села Себине, просив зобов`язати голову села Себине [PERSON] , виконати повноваження органу місцевого самоврядування та встановити тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення для споживачів централізованого питного водопостачання села Себине. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року по справі №482/1164/19 у задоволені позову відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 червня 2020 року по справі№482/1164/19, Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року скасувано. Провадження у справі за позовом [PERSON] до Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору голова Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Жадан Наталія Миколаївна, про зобов`язання вчинити дії, закрито. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02 червня 2020 року по справі№482/1164/19, задоволено заяву позивача [PERSON] та передано справу за позовом [PERSON] до Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору голова Себинської сільської ради Новодеського району Миколаївської області Жадан Наталія Миколаївна, про зобов`язання вчинити дії до Миколаївського окружного адміністративного суду. Щодо аргументів позивача про незаконний розгляд Новоодеським районним судом Миколаївської області справи №482/1164/19 та допуск в якості представника відповідача, особи, без наявного стаусу адвоката, суд вважає що в даному доказів обмеження його прав, в тому числі, які надані Кодексом адміністративного судочинства України, позивачем не надано, а саме по собі скасування апеляційним судом рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області по справи №482/1164/19, не є підставою для відшкодування заявнику моральної шкоди. При цьому, суд вважає, що допуск представника відповідача до участі у справі, лише свідчить про обраний відовідачем спосіб реалізації свого процесуального права на отримання професійної правової допомоги, та не може свідчити про обмеження прав іншої особи - позивача. Крім того, судом встановлено, що 27.08.2020 року Новоодеським районним судом Миколаївської області по справі 482/1805/18 ухвалено Вирок, яким [PERSON] визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначене покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. Також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 (десяти тисяч) грн. 00 коп. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 січня 2021 року по справі 482/1805/18, Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року скасовано та на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 статті 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито. Щодо аргументів позивача про невжиття Новоодеським районним судом Миколаївської області заходів до виклику та покарання свідків при розгляді справи 482/1805/18 суд зазначає, що Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 січня 2021 року по справі 482/1805/18, Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року скасовано та на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 статті 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито. При цьому Миколаївський апеляційний суд в Ухвалі від 12 січня 2021 року по справі 482/1805/18 зазначив, що суд дійшов правильного висновку щодо доведення винуватості обвинуваченого [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Порушення судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та постановлені вироку не допущено. Разом з тим на час розгляду кримінального провадження апеляційним судо, закінчилися строки давності притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушенн, предбаченого ч.1 статті 125 КК України. Таким чином Миколаївським апеляційним судом не було встановлено порушень Новоодеського районного суду Миколаївської області при вчиненні процесуальних дій щодо виклику та допиту свідків у справі №482/1805/18. А тому, з урахуванням обставин справи та приписів статті 18 ЦПК України правомірність дій судді Новоодеського районного суду Миколаївської області у справі №482/1805/18 презюмується. Таким чином, позивачем не доведено та судом не встановлено порушення або обмеження прав позивача при розгляді Нововодеським районним судом Миколаївської області та Єланецьким районним судом Миколаївської області справ №482/1805/18, №482/1164/19, №482/48/19 та №482/1561/19. При цьому, в статті 2 Закону України №266/94-ВР встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. За такого, у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При цьому, враховуючи як недоведеність незаконності дій суддів Новодеського районного суду Миколаївської області та Єланецького районного суду Миколаївської област, так і недоведеність завдання позивачеві моральної шкоди, спричиненої саме протиправністю дій судів та, відповідно, за відсутнсті причинного зв`язку між ними, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги також і на підставі статтей 1173, 1174 та 1176 ЦК України, а за такого в позові слід відмовити. Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати слід віднести на рахунок держави, на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: dismissed