Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" страхове відшкодування в розмірі 9 170 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 грудня 2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9680763, за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Toyota RAV 4», номерний знак [NUMBER] . 22 червня 2018 року по вул. Макарова, буд. 17 в м. Рівне, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та застрахованого транспортного засобу під керуванням [PERSON] . Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 24 вересня 2018 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило страхове відшкодування на користь потерпілого за договором страхування в розмірі 9 170 грн. Зазначає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, з моменту такої виплати у межах фактичних витрат перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача як до особи, відповідальної за завдану шкоду, оскільки відповідач не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] було надіслано письмову вимогу щодо відшкодування шкоди. Зазначену вимогу було отримано відповідачем та надано письмову відповідь про невизнання вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. 17 червня 2020 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Про причини неявки суд не повідомив. 03 червня 2020 року надіслав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з його безпідставністю. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, 20 грудня 2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9680763, за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Toyota RAV 4», номерний знак [NUMBER] (а.с.44). Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2018 року по справі №569/12379/18, яка набрала законної сили 24 липня 2018 року, 22 червня 2018 року о 14 год. 55 хв., в м. Рівне на перехресті вулиць Макарова-Павлюченка, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Toyota RAV 4», номерний знак [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення (а.с.60). Вказані обставини також підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду Національної поліції України від 26 червня 2018 року (а.с.58-59). Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, встановлений постановою суду від 13 липня 2019 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] зазнав механічних пошкоджень, вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу «Toyota RAV 4», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , судом встановлено, що його власником є ТОВ «УЛФ ФІНАНС» (а.с.45-46). 17 березня 2017 року між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ТОВ «УЛФ ФІНАНС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21, відповідно до якого ПрАТ «Страхова група «ТАС» застрахувало майнові інтереси ТОВ «УЛФ ФІНАНС», пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] (а.с.48-57). 04 липня 2018 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулося до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна"з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 9 170 грн. (а.с.47). З страхового акту № UA2018092100011/L01/03 від 21 вересня 2018 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA2018092100011/L01/03 від 21 вересня 2018 року слідує, що розмір страхового відшкодування становить 9 170 грн. (а.с.62,63). 24 вересня 2018 року ПрАТ "СК "ПЗУ Україна"здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу ПрАТ «Страхова група «ТАС» в розмірі 9 170 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 21048 від 24 вересня 2018 року (а.с.64). 30 січня 2019 року за № 1148721 відповідачу [PERSON] було направлено претензію про відшкодування шкоди (а.с.65). 25 лютого 2019 року [PERSON] направлено відповідь ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" про те, що відсутні підстави для сплати 9 170 грн., так як він не порушував вимог та умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та укладених договорів страхування (а.с.66-67). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV). Статтею 6 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.п. 33.1.4 п.33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний зокрема: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди. Отже, обов`язком водія транспортного засобу в разі дорожньо-транспортної пригоди є негайна зупинка і залишення на місці пригоди принаймні до складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до п.п. ґ) п.п. 38.1.1, п.38.1, ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Факт неповідомлення страховика [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Це узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16. Судом встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" його визнала, узгодила із ПрАТ «Страхова група «ТАС» розмір страхового відшкодування та сплатила його, тому вимоги позивача, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того позивачем не доведено, що відсутність письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду призвело до необґрунтованих виплат. За таких обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу.

Outcome: dismissed