Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМиттал [PERSON] Ріг", третя особа - профспілкова організація НППО робітників ПАТ "АрселорМіттал [PERSON] Ріг" про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві, яку зі згодом уточнив та в ході судового засідання підтримав, надав суду пояснення налогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити, поновити його, позивача [PERSON] на роботі на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на посаді слюсаря ремонтника, чергового персоналу енергослужби конвертерного цеху Публічного акціонерного товариства "АрселорМиттал [PERSON] Ріг". Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на користь позивача [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 101 992 грн. 19коп. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 грн. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на користь [PERSON] витрати повязані з наданням правової допомоги в сумі 10 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримам в повному обсязі, просив суд полої задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню . Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, однак суду надіслав заперечення пояснення, в яких позов підтримав и просив його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 15.10.2004 року позивач працював в Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на різних посадах. 08 вересня 2014 року позивача було звільнено з роботи на підставі наказу № 23 на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням з 06.09.2014 року. Позивач перебував на лікарняному з 02.07.2014 року по 11.07.2014 року, з 08.08.2014 року по 21.08.2014 року. Крім того, з 02.07.2014 року по 12.08.2014 року він знаходився у щорічній відпустці. Оскільки період тимчасової непрацездатності припав на час відпустки, час щорічної відпустки був продовжений з 22.08. по 06.09.2014 року включно. Проте, 28.07.2014 року позивач представив відповідачу особисту заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст.. 38 п. 3 КЗпП України розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника: працівник, має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Підставою звернення позивача до суду було те, що він не згоден з підставами звільнення, оскільки він просив його звільни на підставі ст. 38 п. 3 КЗпП України, але його звільнити за власним бажанням, при цьому не зазначивши пункт у статті Закону, крім того звільняючи його 06.09.2014 року, при цьому відповідач в наказі № 23 від 08.09.2014 року зазначає підставу для звільнення особисту заяву [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, всупереч зазначеній в заяві підстави. Також, позивач є членом профспілкою організації НППО робітників ПАТ «АрселорМітл [PERSON] Ріг», яка відповідно до представлених суду доказів, згоду на звільнення [PERSON] не давала, категорично заперечувала проти звільнення його з роботи, неодноразово зверталась до керівництва підприємства з заявами щодо порушення прав [PERSON], оскільки 02.07.2014 року [PERSON], була встановлена ІІ група інвалідності і його права відповідно до Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів України» були порушені підприємством. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 94 146,56 грн: 19 208 + 59 791,76 +15 146,80 = 94 146,56 грн. заробітна плата за вересень - грудень 2014 року, січень грудень 2015 року, січень березень 2016 року; кількість днів вимушеного прогулу складає 3 431 годин, розмір середнього заробітку складає 27,44 грн. за годину. Відповідно до ст. 38 п. 3 КЗпП України розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника: працівник, має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Крім того, стаття 17 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів України», встановлює що, метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда. Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів. Для встановлення факту невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок втрати здоровя, роботодавець повинен керуватися довідкою до акта огляду МСЕК, на зворотній стороні якої зазначається висновок про умови та характер праці, а також індивідуальна реабілітаційна програма, копію якої в установлених законодавством випадках надсилає МСЕК на адресу підприємства. Згідно вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100. Таким чином, вимоги позивача про, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 94 146,56 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений їм орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 5 ст. 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, установі, організації. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року зазначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 100 000,00 грн. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується зі слушністю доводів позивача відносно стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої в результаті вчинення останнім відносно нього протиправних дій щодо неправомірного звільнення з роботи, що виразилися у моральних стражданнях, переживаннях оскільки був позбавлений права працювати та заробляти собі кошти для своєї життєдіяльності, та вбачає наявність передбачених законом підстав для її відшкодування, передбачених ст..ст. 11, 16, п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами виваженості та розумності, при цьому суд враховує фактичні обставини, при яких позивачеві були спричинені моральні страждання, виходячи з чого суд вважає суму у 20 000 грн. достатньою для компенсації моральної шкоди, завданої позивачу протиправними діями відповідача. Тому, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Проте, позивачем не в повному обсязі доведено моральну шкоду у розумінні ст. 23 ЦК України, не надано достатніх доказів та будь яких додаткових обґрунтувань обґрунтування. Щодо стягнення з відповідача 10 000 грн., витрат за надання правової допомоги, суд вважає, що позивачем та його представником в супереч вимог чинного законодавства не представлені належні докази сплати саме такої суми, яку позивач бажає стягнути з відповідача Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн., оскільки позивач згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» - звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: partial