Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.12.2012 №б/н в сумі 20074 грн. 11 коп., що складається з: заборгованості за кредитом в сумі 7201 грн. 07 коп., заборгованості за пенею в сумі 12052 грн. 68 коп., штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 932 грн. 10 коп. (процентна складова); судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] кредитного договору № б/н від 03.12.2012 відповідач отримала кредит у розмірі 5100,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що її заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складає між нею і Банком кредитний договір. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, на відміну від відповідача, яка свої зобов'язання перед банком не виконувала належним чином, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору банку не надавала у зв'язку із чим утворилася заборгованість на загальну суму 20074 грн. 11 коп. А тому просить позов задовольнити. 11.04.2018 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз'яснено та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ч.3 ст.178 ЦПК України - п'ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 10.05.2018 [PERSON] подано відзив на позовну заяву, де вона позов не визнала, мотивуючи тим, що нарахована сума заборгованості є необгрунтованою та не підтвердженою жодними належними доказами. Не заперечила факт існування між нею та банком договірних відносин, однак зазначила, що станом на лютий 2018 нею було повністю погашено заборгованість та кредитними коштами з цього часу карткою вона не користувалася, просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за їх безпідставностю. 03.07.2018 представником позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем [PERSON] дійсно було порушено умови кредитного договору, щодо здійснення щомісячних платежів процентів та повернення кредиту, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Розрахунок заборгованості позивачем здійснено у відповідності до умов кредитного Договору, з якими відповідач була ознайомлена. Крім того, розрахунок заборгованості нею не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Згідно з листом № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 від АТ КБ "ПриватБанк", 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" було перейменовано на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, повязаних зі зміною назви. В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. А тому суд вважає за можливе розглянути цивільну справу у його відсутності. В судовому засіданні 24.07.2018 відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, а саме: в частині заборгованості за відсотками за користування кредитом та штрафу в розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу 932 грн. 10 коп. (процентна складова) просить відмовити, оскільки вважає, що вони нараховані неправомірно. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03.12.2012 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 5100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з пільговим періодом 30 днів із кожною тратою кредитних коштів та подальшою сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9,10). Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 "Умов та правил надання банківських послуг" позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 "Умов та правил надання банківських послуг" у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 "Умов та правил надання банківських послуг". Відповідно до п. 2.1.1.12.2.1 клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. У разі несплати суми простроченого кредиту згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100,00 грн, клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 "Умов та правил надання банківських послуг" при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Пунктом 1.1.7.12 "Умов та правил надання банківських послуг" передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с. 13-27). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконувала не належним чином, порушуючи умови договору щодо здійснення щомісячних платежів процентів та повернення кредиту допустила утворення заборгованості. Згідно з представленим розрахунком (а.с. 9-10), станом на 28.02.2018 заборгованість позичальника за кредитним договором становила 20074 грн. 11 коп., що складається з: заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 7201 грн. 07 коп., заборгованості за пенею в сумі 12052 грн. 68 коп., штрафів в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 932 грн. 10 коп. (процентна складова) Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки, суд зазначає наступне. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, Банком крім штрафів 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 932 грн. 10 коп. (5% процентна складова від суми заборгованості), також нараховано і пеню в розмірі 12052 грн. 68 коп. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Отже, враховуючи положення ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому заявлені позивачем вимоги про одночасне їх стягнення з відповідача за прострочення сплати суми кредиту та відсотків суперечать вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України, викладеним у постанові № 6-2003цс 15 від 21.10.2015, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права, правовим висновком якої є те, що: цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи відповідні обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 12052 грн. 68 коп. та штрафу (процентна складова) в сумі 932 грн. 10 коп. такими, що суперечать наведеним вище законодавчим актам і задоволенню не підлягають, в іншій частині позовні вимоги слід задовольнитизадовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 7201 грн. 07 коп. та штраф в сумір 500 грн. 00 коп., а всього в сумі 7701 грн. 07 коп. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial