Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (відповідач 2) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 07 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №032/29-055К, згідно з яким Відповідачу - 1 було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п. 1.1. надання кредиту здійснювалось окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту заборгованості у сумі 25000,00 доларів США, зі сплатою 13,00% річних. Відповідно до п. 1.2. договору кредиту, кредит надавався на поточні потреби. 07 березня 2007 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки № 02-10/761, відповідно до якого відповідач 2 зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку передбачених договором кредиту №032/29-055К від 07.03.2007 року, але в результаті порушення відповідачами умов Кредитного договору станом на 12.02.2016 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, у відповідачів наявна заборгованість у сумі 3323,81 доларів США. Тому позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання кредиту №032/29-055К від 07.03.2007 року у сумі 3323,81 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 86697,27 грн. та витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні 02.03.2017 року до спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою. Позовні вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що 07 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №032/29-055К, згідно з яким [PERSON] було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 25000,00 доларів США, зі сплатою 13,00% річних. 07 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 02-10/761, відповідно до якого відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Позивачем за зустрічним позовом, під час вивчення документів доданих до позовної заяви за первісним позовом та матеріалів доданих до неї, з'ясувалося, що починаючи з 1 вересня 2008 року розмір відсоткової ставки за кредитним договором збільшився з 13 % до 14%. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що внесення змін до умов кредитного договору дозволяє стверджувати про значне збільшення обсягу її відповідальності, як поручителя за договором поруки. Договором поруки позивач за зустрічним позовом поручався за виконання зобов'язання, що було встановлено кредитним договором від 07 березня 2007 року. Зміни до кредитного договору вносились без згоди поручителя та без внесення відповідних змін до договору поруки. Жодних повідомлень чи пропозицій, щодо внесення відповідних змін до договору поруки не отримувала, а отже і не була ознайомлена зі змінами до умов кредитного договору. Також кредитор протягом 6 місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя. Кредитор заявляє, що позичальник не виконувала своїх зобов'язань з 01.12.2014 року, тобто кредитор повинен був подати позов до поручителя не пізніше (190 днів) відповідно до 4.4 пункту договору кредиту, та (270днів) відповідно до п. 4.5 договору, але кредитор позов до [PERSON] подав лише 25.05.2016 року, тим самим пропустивши строк подачі позовної заяви. Тому, відповідач за первісним позовом просив суд визнати припиненою поруку встановлену на підставі договору поруки № 02-10/761 від 07.03.2007 року, укладеного з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»; стягнути з позивача за первісним позовом судові витрати. У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом позовні вимоги зустрічного позову підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, проти вимог первісної позовної заяви заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. У судове засідання представник позивача за первісним позовом, відповідач за зустрічним позов не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги первісного позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач 2 за первісним позовом не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувшись до суду із заявою, що буде продовжувати виконувати свої зобов'язання по виплаті кредитних коштів, надавши на підтвердження квитанцію про сплату 21642,94 грн., зазначивши, що не може брати участь у судовому засіданні. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, а вимоги зустрічної позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-055К, згідно з яким Відповідачу - 1 було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (а.с. 4-7). Відповідно до п. 1.1 договору надання кредиту здійснювалось окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту заборгованості у сумі 25000,00 доларів США, зі сплатою 13,00% річних. Відповідно до п. 1.1.2 договору кредиту, кінцевий термін погашення заборгованості 06 березня 2022 року. Відповідно до п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався на поточні потреби. 07 березня 2007 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки № 02-10/761, відповідно до якого відповідач 2 зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку передбачених договором кредиту №032/29-055К від 07.03.2007 року (а.с. 8-9). Згідно договору поруки відсотки за користуванням кредитом № 032/29-055К від 07.03.2007 року встановлюються у розмірі - 13,0% річних. Згідно з п. 1.2 договору поруки поручитель підтверджує, що ознайомлений та погоджується з умова кредитного договору. Позивач за первісним позовом свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в розмірі 25000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №11 від 07.03.2007 року (а.с. 10). Проте, відповідачі покладені на них зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-055К від 07 березня 2007 року та за договором поруки № 02-10/761 від 07 березня 2007 року не виконують. Згідно із розрахунком, станом на 12.02.2016 року, заборгованість відповідачів за договором становить 3323,81 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 86697,27 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 2920,60 доларів США що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 76179,96 грн.; сума заборгованості за відсотками - 341,52 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 8907,98 грн.; пеня передбачена, за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 61,70 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 1609,33 грн. (а.с. 13-14). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України). У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс НБУ гривні до долара, станом на 12.02.2016 року, становить 26.0837, а тому заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-055К від 07 березня 2007 року у розмірі 3323,81 доларів США, у гривневому еквіваленті складає 86697,27 грн. Даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачі свої зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-055К від 07 березня 2007 року належним чином не виконували, а отже зобов'язані повернути позивачу борг по кредитному договору в розмірі 3323,81 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 12.02.2016 року - 86697,27 грн. Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору поруки відсотки за користуванням кредитом № 032/29-055К від 07.03.2007 року встановлюються у розмірі - 13,0% річних, а як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-055К від 07 березня 2007 року - відсотки було змінено до 14% річних (а.с. 13). Судом встановлено, що позивачем за первісним позов дійсно умови договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-055К від 07 березня 2007 року було змінено, без належного повідомлення позивача за зустрічним позовом, як поручителя, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності за договором поруки. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2 ст 553 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, до основних договорів було внесено зміни, без згоди поручителя, а тому підлягають застосуванню норми статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор вніс зміни до договорів без поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його зобов'язань та відповідальності. Відповідно до змісту вказаних норм, внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. При цьому, припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2015 року (№ 6-2662цс15). Також порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України). Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 06 березня 2022 року. Однак у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України мав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, оскільки відповідно п. 4.4. договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-055К від 07 березня 2007 року визначено: у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.2.-3.3.6, п.п. 3.3.11-3.3.17 цього договору порушення позичальником умов договору визначених п.п. 1.3.1., 3.3.5 та 3.3.6 цього Договору, протягом більш, ніж десяти робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно п. 4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7. 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Суд приходить до висновку, що сторонами кредитних правовідносин було врегульовано в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов'язання, та визначення умов такого повернення коштів. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого ПАТ «Укрсоцбанк» позичальник [PERSON] не виконувала взяті на себе зобов'язання належним чином, останній платіж по кредиту було сплачено [PERSON] 01.12.2014 року, при цьому ПАТ «Укрсоцбанк» не повідомляв позивача за зустрічним позовом, як це обумовлено п. 3.3.1. договору поруки, тому з урахуванням п. 4.4 та 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 10 та 90 днів відповідно. Позивач за первісним позовом заявляє, що позичальник не виконувала своїх зобов'язань з 01.12.2014 року, тобто кредитор повинен був подати позов до поручителя не пізніше (190 днів) відповідно до 4.4 пункту договору кредиту, та (270днів) відповідно до п. 4.5 договору, але кредитор позов до [PERSON] подав лише 06.06.2016 року, тим самим пропустивши строк подачі позовної заяви. Після зміни строку виконання зобов'язання, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пунктів 4.4, 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі через 10, 90 днів після невиконання (неналежного виконання) своїх обов'язків, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після цього строку не підлягали виконанню. Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1174цс16 та від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачі за первісним позовом свої зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-055К від 07 березня 2007 року належним чином не виконували, а отже зобов'язані повернути позивачу за первісним позовом борг по кредитному договору, також суд бере до уваги, що позивачем за первісним позовом було змінено умови основного зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-055К від 07 березня 2007 року, шляхом збільшення відсотків, без належного повідомлення позивача за зустрічним позовом, як поручителя, без його згоди та внесення відповідних змін до договору поруки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності за договором поруки, крім того позивач за первісним позовом змінив строк виконання основного зобов'язання, а протягом 6 місяців не пред'явив позовних вимог до відповідача 2 за первісним позовом, тому позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, а вимоги зустрічної позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial