Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

14 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, в якому просить суд зняти арешт з рухомого майна, яке належить [PERSON], накладений постановою про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження від 15.10.2010 року головного державного виконавця Рудь-Мірзахаятової Ольги Валентинівни. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.05.2009 року з нього стягнуто суму боргу в розмірі 2002 грн. 94 коп. на корист ТОВ "Теплосервіс". Стягувач отримав судовий наказ та пред`явив його до виконання до виконавчої служби. 15.10.2010 року головним державним виконавцем Рудь-Мірзахаятовою О.В. відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника. 27.07.2011 року зазначене виконавче провадження було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне повне виконання рішення), у зв`язку зі сплатою боргу на підставі листа-заяви від стягувача з проханням закінчити виконавче провадження та відсутнісю боргу. Позивачу належить автомобіль, який ним переобладнано і встановлено газове обладнання, тому він звернувся до ТСЦ № 1244 м. Кам`янське з заявою про реєстрацію переобладнання, де дізнався, що на автомобіль накладено арешт на підставі вищевказаної постанови державного виконавця. Позивач звернувся до Південного ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області та отримав роз`яснення, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 "Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби" строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. У зв`язку з цим, виконавче провадження було знищено та запропоновано позивачу звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна. В наданій суду письмовій заяві позивач [PERSON] підтримав заявлений позов повністю, просить зняти накладений арешт і справу розглянути без його участі. Представник відповідача - державний виконавець Наумова І.В. в наданій суду письмовій заяві просить справу розглянути без участі представника, зазначила, що заперечень проти позову не має. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що постановою головного державного виконавця Рудь-Мірзахаятової Ольги Валентинівни від 15.10.2010 року відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника в межах виконання судового наказу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.05.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Теплосервіс" суми заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 2002 грн. 94 коп. 27.07.2011 року зазначене виконавче провадження було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне повне виконання рішення), у зв`язку зі сплатою боргу на підставі листа-заяви від стягувача з проханням закінчити виконавче провадження та відсутнісю боргу. Позивачу належить рухоме майно - автомобіль, у звязку з необхідністю розпорядження цим майном, він звернувся до Територіального сервісного центру № 1244 м. Кам`янське з заявою про реєстрацію переобладнання автомобіля, де дізнався, що на автомобіль накладено арешт у 2010 році на підставі постанови державного виконавця, що стало перешкодою для проведення реєстрації переобладнань автомобіля і позбавило позивача права вільно користуватися своїм майном та реалізувати своє право власності у повному обсязі. Згідно витягу з реєстру виконавчих проваджень, наданого позивачем до позову ( л.с.6-7) виконавче провадження закінчено 27.07.2011 року у звязку з фактичним повним виконанням рішення ( п.8 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження"), однак арешт з майна боржника державним виконавцем не знято, оскільки відповідних відомостей щодо вчинення виконавчої дії - зняття арешту - витяг з реєстру виконавчих проваджень не містить. Згідно ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження". Однак вказана стаття Закону містить наступне: " особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду». Як видно з матеріалів справи, виконавче провадження стосовно стягнення боргу з позивача є закінченим у звязку з повним виконанням судового рішення. Таким чином обгрунтування заявлених вимог посиланням на ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" є безпідставним. Згідно п. 8 ч.2 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" закінчення виконавчого провадження відбувається в тому числі у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно ч. 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Позивач послався на надане йому в усній формі представниками відповідача роз`яснення щодо підстав знищення виконавчого провадження, вказані обставини визнані також представником відповідача згідно письмової заяви. Однак доказів належного повідомлення державним виконавцем боржника про закінчення виконавчого провадження та вчинення виконавчої дії у вигляді зняття арешту з майна боржника у порядку, передбаченому ч. 2, ч. 3 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", суду не надано. Також суду не надано доказів виконання державним виконавцем вимог Закону щодо направлення боржникові копій постанов про накладення арешту та зняття арешту (закінченняі провадження). Таким чином арешт з майна боржника державним виконавцем не знято, оскільки відповідних відомостей щодо вчинення виконавчої дії - зняття арешту - витяг з реєстру виконавчих проваджень не містить. Відповідно з вини державного виконавця порушено право власності позивача на майно в частині права розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав або інтересів; виходячи з обставин справи, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його порушених державним виконавцем прав та законних інтересів не суперечить вказаній статті закону. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Тому право на звернення за судовим захистом у випадку завдання шкоди внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, що потягло порушення права власності позивача, належить виключно позивачеві. Таким чином, суд приходить до висновку, що слід звільнити з-під арешту, накладеного згідно постанови державного виконавця Баглійського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ, майно, що належить позивачу [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді документально підтвердженої сплати судового збору у розмірі 640 грн. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved