Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У липні 2015 року заступник прокурора Донецької області звернувся до суду в інтересах держави з позовом до [PERSON] та ТОВ«Сільськогосподарське підприємство «Четверте» про визнання договору міни земельних ділянок від 28.09.2012 року недійсними. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що в ході вивчення стану додержання вимог земельного законодавства України в Донецькій області прокуратурою Донецької області було встановлено, що 28 вересня 2012 року між відповідачами [PERSON]Ф.(відповідач 1) від імені якої діяла [PERSON] та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Четверте» (відповідач 2) був укладений договір міни земельних ділянок, за умовами якого вони обміняли належні їм земельні ділянки, а саме Відповідач 2 передав у власність Відповідача 1 належну йому на праві власності земельну ділянку за кадастровим номером № 1424280500:04:000:0887 площею 0,0003 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а Відповідач 1 взамін також передав у власність Відповідача 2 належну їй земельну ділянку за кадастровим № 1422086600:01:000:0250 площею 5,9300 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір міни укладений з доплатою ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Четверте» у розмірі 40\~000,00 грн. Позивач зазначав, що згідно вказаного договору міни відбулось відчуження земельної ділянки, яку Відповідач 1 отримала у власність як земельний пай на земельну ділянку, що отримана не в рахунок частки (паю), чим фактично було порушено накладений законодавством мораторій на відчуження таких земельних ділянок. Прокурор просив на підставі пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позов і просив його задовольнити. Посилаючись на оплатний характер договору міни, представник позивач стверджував, що фактично відбулось відчуження земельної ділянки, яку [PERSON] отримала у власність на її частку (пай) за рахунок земель, колишнього КСП ім..Куйбишева на території Новоторецької сільської ради Добропільського району Донецької області, на користь ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Четверте» в обмін на належну останньому земельну ділянку, яка не була отримана за рахунок частки (паю), чим було порушено діюче на той час земельне законодавство, яке дозволяло обмінювати земельні ділянки лише за схемою «пай» на «пай». Тому просив на підставі пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (далі ЗК України) (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визнати вказаний договір міни недійсним. Представник відповідача ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Четверте» - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.41-43). Просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Про час і місце розгляду справи належним чином була повідомлена. Про причини своєї не явки суд не повідомляла. Треті особи в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені. Будь-яких заяв від останніх з приводу не можливості явки в судове засідання або відкладення справи у зв»язку з їх неявкою до суду з поважних причини до суду не надходило. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність не з»явившегося відповідача [PERSON] та третіх осіб, що відповідає вимогам\~ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 28 вересня 2012 року між відповідачами був укладений договір міни земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 4170 (а.с.21-24). Відповідно до вишевказаного договору ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Четверте» в особі директора [PERSON] передало у власність громадянки [PERSON], від імені якої діяла [PERSON], належну товариству на праві власності земельну ділянку за кадастровим № 1424280500:04:000:0887 площею 0,0003 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а [PERSON] взамін передала у власність ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Четверте», належну їй на праві власності земельну ділянкуза кадастровим № 1422086600:01:000:0250 площею 5,9300 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.1.2 вказаного договору міни ця міна проведена з грошовою доплатою в розмірі 40 тисяч гривень. У результаті здійснення цієї міни у власність [PERSON] перейшла земельна ділянка, яка розташована по вул.Труда, 2 у с.Андріївка Слов»янського району Донецької області, а у власність ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Четверте» - земельна ділянка № 113 за адресою Донецька область, Добропільський район на території Новоторецької сільської ради. Земельна ділянка за кадастровим № 1422086600:01:000:0250 площею 5,9300 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва до вчинення даного правочину належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 203882, який видано Добропільською райдержадміністрацією Донецької області 17.08.2007 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА007268010717400398. Земельна ділянка за кадастровим № 1424280500:04:000:0887 площею 0,0003 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства до укладення договору міни належала ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Четверте» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 15.05.2012 року за реєстровим № 1770 та невід»ємною частиною якого є Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 575934, виданого відділом Держкомзему в Слов»янському районі Донецької області 29.09.2011 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 142420002000361 та зареєстрований в Поземельній книзі у відділу Держкомзему Слов»янському районі 11.06.2012 за реєстровим № 1424280500040000887301. Вишевказані обставини щодо належності земельних ділянок відповідачам на час укладення правочину не оспорювались в судовому засіданні представником відповідача та підтверджуються, як змістом договору міни (а.с.22), так і копією державного акту серія ЯЕ № 203882 від 17.08.2007 року (а.с.15-16). З листа відділу Держгеокадастру у Слов»янському районі Донецької області № 9-28-0.3-122/2-15 від 30.11.2015 року вбачається, що земельна ділянка за кадастровим № 1424280500:04:000:0887 площею 0,0003 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована в межах населеного пункту с.Андріївка вул.Труда, 2 і тому за рахунок земельних часток (паїв) вона не відводилась. Тобто даним листом підтверджується, що земельна ділянка не є земельною ділянкою, яка була отримана за рахунок частки (паю). З копії державного акту серії ЯЕ № 203882, який видано Добропільською райдержадміністрацією Донецької області 17.08.2007 року та яким підтверджується, що [PERSON] була власником земельної ділянки площею 5,9300 га, що знаходиться на території Новоторецької сільської ради Добропільського району Донецької області ділянка № 113 (а.с.15), а саме земельної ділянки, що була предметом договору міни від 28 вересня 2012 року вбачається, що вказану земельну ділянку [PERSON] отримала на підставі розпорядження голови Добропільської райдержадміністрації від 11.06.2007 року № 241. З копії розпорядження голови Добропільської райдержадміністрації від 11.06.2007 року № 241(а.с.7-10) вбачається, що цим розпорядженням було передано громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім..Куйбишева, в тому числі і [PERSON] (додаток № 1 до розпорядження під № 78) земельні ділянки, у розмірі земельної ділянки (паю), безоплатно у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Новоторецької сільської ради за межами населених пунктів. За вищевказаним розпорядженням [PERSON] була передана у власність земельна ділянка на території Новоторецької сільської ради № 113 з кадастровим номером 1422086600:01:000:0250 площею 5,9300 га. Тобто наведене свідчить про те, що [PERSON] отримала земельну ділянку, яку в подальшому 28.09.2012 року обміняла, за рахунок земель, виділених на частку (пай) у реорганізованому сільськогосподарському підприємстві. Згідно з підпункту «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент укладення договору міни, а саме станом на 28.09.2012 року) до 1 січня 2013 року не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Абзац 3 пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (у редакції станом на 28.09.2012 року) передбачав, що купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про ринок земель, але не раніше 1 січня 2013 року, в порядку, визначеному цим Законом. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема статтею 14 передбачено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону зобовязано Кабінет Міністрів України розробити рекомендації щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). На реалізацію цієї норми Закону Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 листопада 2003 року № 288 було затверджено рекомендації щодо обміну земельними ділянками, згідно підпунктів 3, 5 яких власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звертається усно або письмово до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки, який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву. Отже аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що обміненими можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай». Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 5 листопада 2014 року у справі у справі № 6-172цс14, в постанові від 11 лютого 2015\~року у справі № 6-5цс15. Проте з договору міни земельних ділянок від 28.09.2012 року вбачається, що на підставі цього договору [PERSON] набула право власності на земельну ділянку за кадастровим № 1424280500:04:000:0887 площею 0,0003 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах населеного пункту с.Андріївка вул.Труда, 2, яка не була отримана за рахунок земель, виділених на частку (пай) у реорганізованому сільськогосподарському підприємстві в обмін на земельну ділянку, яка була нею отримана за рахунок частки (паю). В даному випадку вбачається, що обмін за схемою «пай на пай» не відбувся, що свідчить про те, що при укладені договору міни земельних ділянок були порушені норми ЗК України. Абзац 4 пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачає, що угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Враховуючи наведене, те, що спірний договір міни земельних ділянок укладено в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), що в силу положень закону є підставою для визнання їх недійсними, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується доводів представника відповідача [PERSON] про те, що наказ Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.11.2003 N 288 «Про затвердження рекомендацій щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості)» втратив свою чинність і він не міг застосовуватися станом на час укладення угоди, то суд з цього приводу зазначає наступне. Дійсно вказаний наказ втратив чинність, але на час укладення договору міни він діяв, так як наказ Державного агентства земельних ресурсів України № 35, яким визнано таким, що втратив чинність наказ державного комітету України по земельних ресурсах від 17.11.2003 року № 288 був прийнятий лише 10.02.2014 року. Тому, доводи представника відповідача суд не приймає, так як вони є безпідставними. Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника з приводу того, що в судовому засіданні не встановлено, що земельна ділянка за кадастровим № 1424280500:04:000:0887 площею 0,0003 га не є паєвою, так як згідно зі статтею 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України саме на сторони покладено обов»язок довести перед судом ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні позивачем були надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що земельна за кадастровим № 1424280500:04:000:0887 площею 0,0003 га, яка належала ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Четверте» не є земельною ділянкою, яка отримана за рахунок земель, виділених на частку (пай) у реорганізованому сільськогосподарському підприємстві. Надані позивачем вищевказані докази представником відповідача спростовані не були.

Outcome: approved