Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

26.01.2015 року позивач ТДВ «СК «Індіго» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3800,57 грн., а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.10.2011 року між ТДВ «СК «Індіго» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206-02288-11, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «BMW» д.н. [NUMBER]. Зазначає, що 03.10.2012 року в м. Києві на просп. Червонозоряний, 76 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «ГАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «BMW», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 08.11.2012 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 03.10.2012 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Позивач зазначає, що ТДВ «СК «Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі Страхового акту № 16375/206 від 10.12.2012 року, Звіту про оцінку майна № 746 від 12.10.2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування, перерахувало на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування в розмірі 16 161,12 грн. Посилається, що на момент ДТП відповідальність водія транспортного засобу ГАЗ д/н [NUMBER] була застрахована за полісом серії АВ № 7964840 в ПрАТ «Просто-страхування», а тому позивач звернувся з вимогою до страховика цивільно-правової відповідальності та отримав страхове відшкодування в сумі 10 531,55 грн. Позивач зазначає, що йому була недоплачена суму страхового відшкодування в розмірі 3800,57 грн., яка складається з франшизи та коефіцієнту фізичного зносу, а дана сума підлягає до стягнення з відповідача. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно з ст. 4 Закону України "Про страхування", страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Судом встановлено, що 03.10.2012 року в м. Києві на просп. Червонозоряний, 76 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «ГАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «BMW», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с.16). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 08.11.2012 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 03.10.2012 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. (а.с.15). Згідно з постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 08.11.2012 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що 17.10.2011 року між ТДВ «СК «Індіго» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206-02288-11, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «BMW» д.н. [NUMBER] (а.с.4-5). Згідно звіту про оцінку № 746 від 12.10.2012 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW 520І» д/н [NUMBER] внаслідок пошкодження при ДТП, складає 14332,12 грн. (а.с.9-13). 03.10.2012 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.6-7). Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Судом встановлено, що ТДВ «СК «Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі Страхового акту № 16375/206 від 10.12.2012 року, Звіту про оцінку майна № 746 від 12.10.2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 24.10.2012 року, перерахувало на рахунок, визначений [PERSON], страхове відшкодування в розмірі 16 161,12 грн. (а.с.14). Відповідно ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Судом встановлено, що автомобіль «ГАЗ», д/н [NUMBER] був застрахований згідно полісу серії АВ№7964840 в ПрАТ «Просто-страхування». Розмір франшизи 510 грн. (а.с.16). Судом також встановлено, що ПрАТ «Просто-страхування» відшкодувало позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 10 531,55 грн. (за мінусом франшизи та коефіцієнту фізичного зносу), що підтверджується платіжним дорученням №7018 від 15.03.2013 року та листом ПрАТ «Просто-страхування» (а.с.17-18). Згідно ст. 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 32.7 ст. 32 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до п.12.1. ст. 12 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. З огляду на викладене вбачається, що ПрАТ «Просто-страхування» у відповідності до вимог Закону було здійснено визначення розміру матеріальної шкоди та виплату страхового відшкодування на вимогу позивача, що не заперечувалося представником позивача в суді. Відповідно п.36.6. ст. 36 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.16 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, виходячи з вимог чинного законодавства, позивач має право вимоги до відповідача, як особи відповідальної за завдані збитки про стягнення матеріальної шкоди при умові недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, з урахуванням вимог закону, що регламентує порядок визначення матеріальної шкоди. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач, зокрема, просить стягнути з відповідача, як винної особи коефіцієнт фізичного зносу, що становить 3290, 57 грн. Суд вважає, що заявлені вимоги в цій частині позивачем необґрунтовані. Так, виходячи з вимог чинного законодавства, позивач мав право на стягнення з відповідача розмір збитків, що дорівнює втраті товарної вартості автомобіля, якщо така наявна, а не коефіцієнт фізичного зносу. Разом з тим, позивачем таких вимог заявлено не було. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог позивача в цій частині позову в розмірі 3 290, 57 грн., а здійснена позивачем виплата страхового відшкодування проведена на виконання взятих на себе зобов»язань по Договору. В той же час, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача розмір франшизи передбачену Полісом серії АВ№7964840 в розмірі 510,00 грн. є обґрунтованими. З огляду на викладене, враховуючи межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ТДВ «СК «Індіго» суму франшизи в розмірі 510,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial