Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що згідно записів у трудовій книжці [PERSON] 01.09.1995 року була прийнята на роботу до Краматорського економіко-гуманітарного інституту на посаду старшого викладача кафедри економіки. (а.с. 9-10) 03.09.2015 року [PERSON] переведено на посаду професора за контрактом проректора з навчально-методичної і наукової роботи. (а.с.9) Згідно наказу від 10 липня 2017 року № 146 [PERSON] звільнено з 18 липня 2017 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~(а.с. 9-10). 30 червня 2004 року рішенням спеціалізованої вченої ради Інституту економіки промисловості НАН України, [PERSON] присуджено науковий ступінь кандидата економічних наук зі спеціальності економіка, організація і управління підприємствами, що підтверджується копією диплому кандидата наук ДК № 024565. (а.с. 18) Як вбачається з атестату доцента 12 ДЦ № 019067, рішенням атестаційної колегії Міністерства освіти України від 18 квітня 2008 року, [PERSON] присвоєно вчене звання доцента. (а.с. 17). Згідно п. 3 контракту від 01.09.1995 року, укладеного між Краматорським економіко - гуманітарним інститутом та [PERSON] за цим контрактом працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін. (а.с. 160-163) Строк дії контракту з 01.09.1995 року по 31 грудня 1997 року. Пунктом 9 контракту передбачено, що за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка, відрядна розцінка) у розмірі відповідно штатного розкладу на місяць, або у розмірі за 1 годину роботи. Даний контракт був неодноразово продовжений. У подальшому, 01.09.2014 року між [PERSON] та ПВНЗ "Краматорський економіко - гуманітарний інститут" було укладено контракт строком дії з 01.09.2014 року по 31.08.2015 рік (а.с. 164-167) Згідно п. 3 зазначеного контракту за цим контрактом працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 9 контракту передбачено, що за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка, відрядна розцінка) у розмірі відповідно штатного розкладу на місяць, або у розмірі за 1 годину роботи. 01.09.2015 року між ПВНЗ "Краматорський економіко - гуманітарний інститут" та [PERSON] було укладено контракт строком дії з 01.09.2015 року по 31.08.2016 рік (а.с. 168 - 169) Згідно п. 1 зазначеного контракту цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між працівником і підприємством, установою, організацією та громадянином, які з боку останнього реалізуються роботодавцем. Згідно п. 3 зазначеного контракту за цим контрактом працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 9 контракту передбачено, що за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка, відрядна розцінка) у розмірі відповідно штатного розкладу на місяць, або у розмірі за 1 годину роботи. 01.09.2016 року між ПВНЗ "Краматорський економіко - гуманітарний інститут" та [PERSON] було укладено контракт строком дії з 01.09.2016 року по 31.08.2017 рік (а.с. 170 - 171) Згідно п. 1 зазначеного контракту цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між працівником і підприємством, установою, організацією та громадянином, які з боку останнього реалізуються роботодавцем. Згідно п. 3 зазначеного контракту за цим контрактом працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 9 контракту передбачено, що за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка, відрядна розцінка) у розмірі відповідно штатного розкладу на місяць, або у розмірі за 1 годину роботи. Як вбачається із наданого відповідачем розрахунку нарахованої заробітної плати позивачу була нарахована доплата за вчене звання, яка за період з червня 2008 року по 31.07.2017 року, а з червня 2004 року [PERSON] була нарахована також доплата за наукову ступінь у розмірі 15 відсотків посадового окладу. (а.с. 223 - 229) Згідно наданого відповідачем розрахунку нарахованої заробітної плати, [PERSON], за період з 01.09.1998 року була нарахована надбавка за вислугу років. (а.с. 223 -229) Суду також позивачем надано індивідуальні відомості про застраховану особу, заробітна плата [PERSON] за період з 01.09.1998 рік по 31.07.2017 року (а.с. 13-16) 08.12.1994 року було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорський економіко-гуманітарний інститут», який було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, та який діє на підставі Статуту. (а.с. 45-54, 172-222) Згідно з п. 5.5 Статуту Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»,\~науково - педагогічні працівники приймаються на роботу на умовах, передбачених чинним законодавством України, згідно з трудовим договором, контрактом. Відповідно до п. 5.6 Статуту науково-педагогічним та іншим категоріям працівників Інституту відповідно: надаються гарантії та встановлюються заохочення, передбачені статтями 57 і 58 Закону України «Про освіту». Інститут визначає форму і систему доплат, надбавок, премій та інші умови матеріального стимулювання науково-педагогічним та іншим категоріям працівників Інституту. Згідно із ст. 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом\~визначається\~за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту. Відповідно до роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 24.12.1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", згідно зі ст. 21 КЗпП, ст. 20 Закону "Про оплату праці" оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту. Частина третя\~статті 21\~КЗпП України визначає, контракт як особливу форму\~трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, можуть встановлюватися угодою сторін. Укладання трудових контрактів з науково - педагогічними та педагогічними працівниками вищих навчальних закладів може здійснюватися на підставі ст. 54 Закону України "Про освіту". Частиною 1 ст.\~57\~ЗУ «Про\~освіту» передбачено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам належні умови: праці та медичне обслуговування; оплату підвищення кваліфікації; правовий, соціальний, професійний захист; диференціацію посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідно до кваліфікаційних категорій, встановлення підвищених посадових окладів (ставок заробітної плати) за педагогічні звання, надбавок за почесні звання, доплат за наукові ступені та вчені звання; виплату педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обовязків; виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки; надання пільгових довгострокових кредитів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла або надання службового житла у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України; пенсію за вислугу років; інші гарантії, визначені законом України. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно - правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Згідно п.п. «г» пункту 3 ч. 4 Наказу МОН України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» від 26 вересня 2005 року № 557 установлено доплати працівникам: г) за науковий ступінь доктора наук - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу(ставки заробітної плати). Зазначена доплата встановлюється працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявними науковим ступенем. Документи, що засвідчують наявність наукового ступеня та вченого звання повинні відповідати нормам і вимогам передбаченим законодавством. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст.\~97\~КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.\~4\~Закону України\~«Про оплату\~праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел. Згідно зі ст.\~8\~Закону України\~«Про оплату\~праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. У відповідності до ст.\~71\~Закону України\~«Про вищу\~освіту» фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. Фінансування приватних вищих навчальних закладів здійснюється їх засновниками та з інших джерел, не заборонених законодавством. Постанова Кабінету\~Міністрів України\~від 30\~серпня 2002\~року №\~1298\~«Про оплату\~праці працівників\~на основі\~Єдиної тарифної\~сітки розрядів\~і коефіцієнтів\~з оплати\~праці працівників\~установ,\~закладів та\~організацій окремих\~галузей бюджетної\~сфери» та виданий на її підставі наказ Міністерства освіти і науки від 26 вересня 2005 року № 557, на яку посилається позивач, регулює відносини в сфері оплати праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та прийнята з метою упорядкування оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери. Оскільки Приватний вищий навчальний заклад «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» не є навчальним закладом, який фінансується із бюджетної сфери, тому на спірні правовідносини дія постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 30\~серпня 2002\~року №\~1298 та наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557, не поширюється. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем за період з вересня 1998 року по 18.07.2017 року була нарахована та виплачена надбавка за вислугу років, доплата за наукову ступінь та доплата за вчене звання. Оплата праці науково-педагогічним працівникам ПВНЗ «КЕГІ» здійснювалась на підставі умов оплати праці згідно штатного розкладу і встановлення окладу. При прийомі на роботу та у подальшому під час роботи у відповідача [PERSON] була ознайомлена з умовами оплати праці, підписавши контракти з відповідачем, якими і була обумовлена оплата його праці. Що стосується вимог позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виплати належних в сумі 4 416,75 грн., то суд приймає рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.\~116\~КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117\~КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 18.07.2017 року була звільнена з на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 9). Позивачці була нарахована заробітна плата в сумі 6 494,56 грн. Остаточний розрахунок з позивачкою було проведено 31.07.2017 року, що підтверджується довідкою Публічного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» та випискою з ПАТ КБ «Приватбанк» від 31.07.2017 року. (а.с.11,12). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що Приватним вищим навчальним закладом «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» проведено остаточний розрахунок з позивачкою [PERSON] з порушенням строків, встановлених ст.116 КЗпП України. Відповідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до Рішення Конституційного\~суду України\~№ 4-рп/2012\~\~від\~22.02.2012\~року у\~справі за\~конституційним зверненням\~громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст.\~233\~КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, положення частини першої статті 233\~КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. \~Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999\~\~року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за вирішенням спору про оплату праці працівники можуть звернутись до суду в строки, передбачені статтею 233 КЗпП України. Непроведення розрахунку з\~\~працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності,\~\~передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку\~\~звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених\~\~виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних\~\~причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для\~\~відмови в позові. Судом встановлено, що відповідач остаточно розрахувався з позивачкою 31.07.2017 року, а до суду позивачка звернулася 05.04.2018 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Поважних причин, за яких вона пропустила строк звернення до суду, позивачкою не наведено. За таких обставин, вимоги позивачки в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виплати належних сум в сумі 4 416,75 грн. не підлягають задоволенню. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір з відповідача стягненню не підлягає. Крім того, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed