Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

До суду 09.01.2020 року надійшов позов [PERSON] до державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича, третя особа без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон», про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS] . Згідно обґрунтування позову, нею, [PERSON] , за інвестиційним договором від 14.06.2012 року були набуті майнові права на квартиру [ADDRESS] . Посилалась на те, що 12 квітня 2016 року державним реєстратором Колесніченко І.С. було сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за №57187225, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 899940751101, згідно якої було зареєстровано право власності на вказану квартиру, заг.пл. 118,1 кв.м., житл.пл. 70,8 кв.м., за адресою [ADDRESS] . Проте, при укладанні додаткової угоди від 14.03.2016 року та реєстрації права власності на вказану квартиру була допущена помилка, а саме невірно вказано одна з цифр ідентифікаційного податкового номеру позивача та останній був записаний як «2074310063» замість правильного «2074310083». Отже, внаслідок зазначеної помилки майно, що фактично було набуто та належить на праві власності їй, [PERSON] (паспорт гр. України серії [NUMBER] , ідент.код [NUMBER] ), було зареєстровано за [PERSON] (паспорт гр. України серії [NUMBER] , ідент.код [NUMBER] ). Посилалась на те, що дана помилка була виявлена нею нещодавно у зв`язку з потребою в оформленні документів на спадщину. Між тим вказана помилка не дає можливості ідентифікувати позивача як власника вказаної квартири. Зазначила, що у досудовому порядку вирішити це питання не виявилось можливим, державний реєстратор Мерзлікін Д.В. прийняв рішення про відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень №50455179 від 24.12.2019 року. За викладеного, з посилання на те, що вона виконала свої інвестиційні зобов`язання та набула майно у передбаченому законом порядку, між тим існуюча помилка перешкоджає вільно ним розпоряджатись, вважає, що її права та законні інтереси підлягають судовому захисту. Ухвалою суду від 15.01.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку в підготовчому засіданні на 24.02.2020 року. У підготовче засідання 24.02.2020 року з`явилася представник [PERSON] адвокат Мандриченко Ж.В., заявила клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу для підготовки клопотання про заміну відповідача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, розгляд справи відкладено на 13.04.2020 року. Через неявку сторін, розгляд справи 13.04.2020 року відкладено на 25.05.2020 року. Представник позивача 15.05.2020 року та 25.05.2020 року надала суду клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, в якому просила замінити первісного відповідача - реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича, належним відповідачем, яким є ТОВ «Стікон» (а.с.51-59). У підготовче засідання 25.05.2020 року з`явилася представник [PERSON] адв. Мандриченко Ж.В., підтримала клопотання про заміну первісного відповідача належним ТОВ «Стікон», та виключення його з кола третіх осіб. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд протокольною\~ухвалою від\~25.05.2020р.\~задовольнив клопотання\~представника позивача\~та замінив\~відповідача державного\~реєстратора Холоднобалківської\~сільської ради\~Біляївського району\~Одеської області Мерзлікіна\~Д.В.\~на належного\~відповідача \~ТОВ «Стікон», та виключив ТОВ «Стікон» з кола третіх осіб, також запропоновано надати суду уточнені позовні вимоги. Розгляд справи відкладено на 13.07.2020 року. Представник позивача 02.06.2020 року надала суду заяву про зміну предмету позову у відповідності до ч.3 ст.49 ЦПК України (а.с.66-70), згідно якої просили: -Скасувати рішення державного реєстратора Колесніченко І.С. за №57187225, реєстраційний номер нерухомого майна 899940751101, яким проведено реєстрацію за невірним (допущена помилка) ідентифікаційним кодом 2074310063, об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] ; - скасувати рішення державного реєстратора Мельник Т.І. від 10.01.2020 року про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна на об`єкт нерухомого майна 899940751101, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; - припинити право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна 899940751101, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , з невірно записаним ідентифікаційним податковим номером 2074310063 та документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, які мають невірно записаний ідентифікаційний податковий номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , паспорт гр. України серії та номер [NUMBER] , ідентифікаційний код [NUMBER] , право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою [ADDRESS] ; - вирішити питання про стягнення судових витрат. Посилалась на те, що саме співробітником ТОВ «Стікон» при укладенні документів (додаткової угоди від 14.03.2016 року та акту прийому-передачі квартири і майнових прав на квартиру), на підставі яких проводиться реєстрація права власності, була допущена помилка в написанні її ідентифікаційного коду. Саме співробітники товариства 12.04.2016 року провели первинну реєстрацію права власності на невірний (неіснуючий) ідентифікаційний код. Зазначила, що до подання даного позову її син звернувся до товариства з метою мирного урегулювання даного питання та в січні 2020 року за звернення ТОВ «Стікон» державним реєстратором Мельник Т.І. нібито були внесенні зміни щодо реєстрації права власності з вірним ідентифікаційним кодом позивача. Посилалась на те, що тоді їм було видано новий Витяг. Проте, державні нотаріуси вказаний Витяг із Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.01.2020 року (індексний номер 195861835) не приймають до уваги як такий, що не відповідає вимогам та не дає підстави встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Отже, вважає, що до теперішнього часу її права та законні інтереси порушуються. У підготовче засідання 13.07.2020 року сторони не з`явилися, представником ТОВ «Стікон» надано суду заяву про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 14.09.2020 року. У підготовче засідання 14.09.2020 року сторони не з`явилися, представник [PERSON] адвокат Мандриченко Ж.В. надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю, також просила закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті. Ухвалою суду, повний текст якої складено 15.09.2020 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 01.12.2020 року. У зв`язку з перебування судді на лікарняному, розгляд справи 01.12.2020 року був відкладений на 24.03.2021 року. Представником ТОВ «Стікон» 23.03.2021 року до суду було подано письмові пояснення (а.с.96-108), згідно яких сторона відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити. Вказували, що ними не ставиться під сумнів право власності позивача на спірний об`єкт, а сам позов не містить жодної вимоги до них, оскільки реєстрація права власності не здійснювалась ними; окрім того позивачем не доведено неможливості реалізації нею свої прав, а також наявності будь-яких перешкод у цьому. Також вказували, що вони не є належним відповідачем у справі, оскільки всі дії з реєстрації права власності здійснювались саме позивачем. У судовому засіданні 24.03.2021 року були присутні: представник позивача [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити; також з`явився представник відповідача [PERSON] , яка підтримала їх позицію викладену у письмових поясненнях від 23.03.2021 року та просила відмовити у позові. По справі було оголошено перерву до 02.06.2021 року. Через відсутність у приміщенні суду електроенергії, розгляд справи 02.06.2021 року був відкладений на 12.07.2021 року. У зв`язку з першою неявкою сторони позивача, судове засідання 12.07.2021 року було відкладено на 05.10.2021 року. У судовому засіданні 05.10.2021р. була присутня представника позивача [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на те, що саме через дії співробітників ТОВ «Стікон» було здійснено реєстрацію права власності позивача з помилкою в її ідентифікаційному коді, оскільки спочатку така помилка була допущена в договорі та акті, на підставі яких проводилась реєстрація права власності. Державним реєстратором було відмовлено у внесенні відповідних змін, та у подальшому за зверненням представника товариства були внесені зміни до витягу державним реєстратором Мельник Т.І., яка взагалі не мала права на це. Проте, у первісних документах помилка залишилась (не було зроблено редагування угоди та акту) та тепер існує невідповідність між первісними документами та Витягом. Вважає, що у разі задоволення перших трьох вимог, то не буде іншої можливості зареєструвати право власності як на підставі рішення суду. Також з`явилась представник відповідача - [PERSON] , яка заперечувала проти вимог та просила відмовити за його необґрунтованості. Підтримала позицію, викладену у письмових поясненнях, та посилалась на те, що їх вини в допущені помилки не було та всі документи були оформленні згідно даних, наданих позивачем, та остання їх достовірність засвідчила своїм підписом. Вказувала, що жодних реєстраційних дій вони не вчиняли та право власності не реєстрували, а тому вважає, що не ж належним відповідачем по справі. Право власності позивача на квартиру ними не заперечується та повністю визнається. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 червня 2012 року між ТОВ «Стікон» та [PERSON] було укладено договір №Фб-22-ф/23 купівлі-продажу немайнових прав, а саме на 3х-кімнатну квартиру [ADDRESS] (будівельний номер). На підставі додаткової угоди від 14 березня 2016 року до Договору №Фб-22-ф/23 купівлі-продажу майнових прав від 14 червня 2012 року позивачка [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 19 квітня 2001 року) набула статус покупця майнових прав на квартиру [ADDRESS] . 15 березня 2016 року між ТОВ «Стікон» та [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 19 квітня 2001 року) було підписано акт прийому-передачі квартири та майнових прав на квартиру, згідно якого остання отримала майнові права на квартиру [ADDRESS] . На ім`я позивача [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 19 квітня 2001 року) 17 березня 2016 року був виготовлений технічний паспорт на вказану квартиру [ADDRESS] . 12\~квітня 2016\~року державним реєстратором Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області Колесніченко І.С. 12 квітня 2016 року було проведено державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 14127128), згідно якої право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] . Державна реєстрація права власності на квартиру була здійснена на підставі технічного паспорту серія та номер: б/н виданий 06.04.2016 року, видавник КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради; договору купівлі-продажу майнових прав серії та номер №Фб-22-ф/23, виданий 14.06.2012 року, видавник ТОВ «Стікон»; додаткова угода серія та номер б/н, виданий 08.12.2015 року, видавник ТОВ «Стікон»; додаткова угода серія та номер б/н , виданий 14.03.2016 року видавник ТОВ «Стікон», акту приймання-передачі нерухомого майна серія та номер б/н, виданий 15.03.2016 року ТОВ «Стікон», витягу із переліку осіб, серія та номер 01/230, виданий 29.03.2016 року, видавник ТОВ «Стікон». При цьому суд вбачає, що реєстрація права власності була здійсненна за [PERSON] , РНОКПП якої був зазначений [NUMBER] . Згідно пояснень сторін, що визнається представником ТОВ «Стікон», саме позивачка набула майнові права на спірну квартиру, і відповідач визнає за нею право власності на вказану квартиру, проте при реєстрації права власності згідно пояснень позивача було допущено описку в написанні її РНОКПП та вказано 2074310063. РНОКПП позивача згідно картки платника податків від 30.08.2004 року є [NUMBER] . Тобто суд погоджується, що дійсно при реєстрації права власності на квартиру в РНОКПП позивача була вказано код з однією невірною цифрою. Згідно пояснень представника позивача, у подальшому, 10.01.2020 року, державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. були внесенні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна на об`єкт нерухомого майна 899940751101, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а саме змінено РНОКПП власника майна з [NUMBER] на [NUMBER] . У матеріалах справи наявний витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 10.01.2020 року державним реєстратором Мельник Т.І. щодо об`єкта нерухомого майна 899940751101, згідно якого РНОКПП [PERSON] вказано [NUMBER] , тобто правильний, що присвоєний позивачу. При цьому, підставою формування витягу вказано: заяву з реєстраційним номером 37892500, дата і час реєстрації заяви 10.01.2020 року, заявник [PERSON] (а.с.57). Факт наявності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) реєстрації права власності на вищевказану квартиру підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого судом 05.10.2021 року. Право власності позивача на вказану квартиру не оспорюється та визнається ТОВ «Стікон». Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до\~статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до\~статті 328\~ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статтею 392 цього Кодексу. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, на яку в обґрунтування позовних вимог посилається Позивач, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (пункт 4 частини першої статті 3 цього Закону). Відповідно до пункті 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 зазначеного Закону). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. ? Спірні правовідносини у справі виникли між позивачкою та третьою особою у справі Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина перша статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Стаття 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень. ВС КЦС\~у постанові\~від 22\~червня 2021\~року у\~справі №\~367/4613/18-ц у черговий раз підтвердив позицію, що сама по собі державна реєстрація прав на нерухоме майно, не є підставою виникнення права власності, і в кожному конкретному випадку, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності чи можливості захисту такої власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право. ВС КЦС наголосив на наступному: - Загалом, право власності набувається особами з підстав, що не заборонені законом, в тому числі, з правочинів\~(стаття 328 ЦК України). Якщо інше не випливає із закону, або не встановлено судом - право власності вважається набутим правомірно. - Оскільки набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні норми про визнання права власності \~(стаття 392 ЦК України)\~- повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту шляхом визнання права власності\~(стаття 392 ЦК України). - Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Відповідно до частини першої\~статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10\~ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою\~статті 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою\~статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вбачає, що реєстрація права власності 12.04.2016р. на квартиру [ADDRESS] була здійсненна на підставі дійсних документів, наданих державному реєстратору у повному обсязі, та на підставі яких позивачка набула право власності на вказану квартиру. При цьому будь-яких належних доказів що документи, на підставі яких було зареєстровано право власності на квартиру за [PERSON] , подавалися не позивачкою, а представником відповідача, судом не встановлено. Також не внесено змін до договору купівлі-продажу майнових прав з метою виправлення РНОКПП власника майна з 2074310063 на 2074310083. Порушення порядку та вимог чинного законодавства при здійсненні реєстраційних дій реєстрації права власності (в 2016 року) та внесення змін (в 2020 року) державними реєстраторами судом не встановлено та позивачем не наведено. Помилка в написанні РНОКПП позивача не є таким порушення, що тягне за собою скасування рішень державних реєстраторів. При цьому достеменно встановити за заявою кого саме 06.04.2016 року було проведено первісну реєстрацію права власності на квартиру з матеріалів справи неможливо, а сторонами відповідних клопотань щодо витребування копії реєстраційної справи заявлено не було. А отже суд погоджується з доводами представника відповідача з приводу того, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами порушення її прав при здійсненні реєстрації саме з боку відповідача. За викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] в частині скасування рішень державних реєстраторів від 06.04.2016 року та від 10.01.2020 року та відмовляє в цій частині позову. Окрім того, з урахуванням того, що вимоги позивача щодо скасування рішень державних реєстраторів не підлягають задоволенню, а також зважаючи на те, що на час розгляду справи в Державному реєстрі речових прав судом не встановлено наявності реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] з невірно записаним ідентифікаційним податковим номером 2074310063, то вимоги позивача щодо припинення такого права власності також задоволенню не підлягають. Також, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що Відповідач сумнівається у належності майна Позивачеві, або не визнає чи заперечує за позивачем права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. При цьому суд не приймає до уваги рішення державного реєстратора на нерухоме майно Мерзлікіна Д.В. №50455179 від 24.12.2019 року щодо відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, згідно якого відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності приватна на квартиру за адресою [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер/номер паспорта/ [NUMBER] , оскільки така відмова була здійснена раніше внесених змін від 10.01.2020 року та не свідчить про порушення прав позивача станом на дату розгляду справи по суті. За викладеного, зважаючи на те, що право власності позивача зі сторони відповідача не оспорюється, у [PERSON] наявні документи на підставі яких нею було набуто право власності на квартиру, то суд не знаходить підстав встановлення порушення її прав і для задоволення вимог позивача щодо визнання за нею права власності на квартиру. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід залишити без задоволення. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] , судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Згідно з вимогами статті 264\~ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed