Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором № 014-2008-552 від 06 березня 2008 року у розмірі 37 680 доларів США 00 центів та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 403,56 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 06.03.2008 року з відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014-2008-552, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55 000,00 доларів США, строком до 01 березня 2037 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання по даному кредитному договору виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.03.2018 року виникла заборгованість у розмірі 55 911 доларів США 89 центів. З метою забезпечення зобов`язань позичальника по кредитному договору між банком та відповідачем [PERSON] , 06 березня 2008 року був укладений договір поруки № 014-2008-552-Р. Відповідачам позивачем були направлені вимоги про погашення заборгованості, однак не були виконані. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», [PERSON] про захист прав споживача, яка ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою. Позивач [PERSON] за зустрічним позовом просить суд встановити та визнати факт зловживання правом на підвищення процентної ставки до 13,45 % в односторонньому порядку з боку відповідача та порушення права позивача на тримання повної та достовірної інформації про реальну процентну ставку, сукупну вартість та абсолютне подорожчання кредиту в межах приписів ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та порушення права укладати правочини у письмовому вигляді; встановити та визнати факт застосування підприємницької практики з боку відповідача у виді підвищення процентної ставки заднім числом; визнати недійсною умову кредитного договору розмір мінімальної процентної ставки 13,45 %, починаючи з 15 липня 2008 року та зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитними договором № 014-2008-552 від 06.03.2008 року; встановити та визнати факт зловживання правом з боку банку відповідача за зустрічним позовом на проведення реструктуризації зобов`язань позивача за кредитним договором № 014-2008-552 від 06.03.2008 року у гривню у відповідності до приписів пункту 4-го частини 12-ї ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», починаючи з 20 лютого 2017 року.; зобов`язати відповідача провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № 014-2008-552 від 06.03.2008 року у гривню у відповідності до приписів пункту 4-го частини 12-ї ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», станом на дату отримання пропозиції. Свої зустрічні позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що із змісту розрахунку заборгованості, наданому банком в первісному позові випливає, що ВАТ «Універсал Банк» в односторонньому порядку, грубо порушуючи п. 2.12 кредитного договору № 014-2008-552 від 06.03.2008 року, без згоди позивача підвищив (задніми числом) процентні ставки за користування коштами по кредиту, і починаючи з 15 липня 2008 року вони становили 13,45% річних розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів та 40,35% розмір підвищеної процентної ставки за користування коштами по кредиту понад встановленні строки/терміни сплати платежів. Вважає, що дана умова про застосування збільшеної процентної ставки за кредитним договором є недійсною у відповідності ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, оскільки банк заднім числом змінив умови кредитного договору - підвищив процентну ставку, змінив розмір сукупної вартості кредиту та показники абсолютного подорожання кредиту, не зробив новий графік погашення, не уклав додаткової угоди до кредитного договору в письмовій форму про нові умови кредитного договору, вважає, що підвищення відсоткової ставки є недійсною умовою кредитного договору, у зв`язку з чим вимагає від банку зробити перерахунок заборгованості. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив первісний позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову про захист прав споживача. Пояснив суду, що відповідачі за первісним позовом не виконують свої зобов`язання передбачені кредитним договором № 014-2008-552 від 06.03.2008 року, чим порушують його умови погоджені сторонами. Крім того, вимоги позивача за зустрічним позовом на які останній посилається суперечать вимогам чинного законодавства та грунтуються на припущеннях. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та змісті зустрічної позовної заяви, просив відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічному позові. Відповідач [PERSON] за первісним позовом та за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, та в якій просила первісні позовні вимоги залишити без задоволення, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву долученого до матеріалів справи, просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічному позові. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року, відкрито провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та почато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», [PERSON] про захист прав споживача, яка ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року, закрито підготовче провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», [PERSON] про захист прав споживача та призначено справу до судового розгляду по суті. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 06.03.2008 року з відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014-2008-552, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55 000,00 доларів США, строком до 01 березня 2037 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом. Пунктом 1.1.1 даного договору передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37, 35 % річних. Відповідно до п. 1.2 Договору строк кредитування за договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 01 березня 2037 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення Кредиту визначається умовами цього Договору. Пунктом 1.3 Договору передбачено, що цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 1.5 Договору погашення платежів за Кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту. Відповідно до п. 5.3.2 Договору відповідач зобов`язався повернути кредит в сумі, вказаній у п. 1.1 цього Договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені договором. Пунктом 2.8 Договору визначено, що при надходженні від позичальника коштів в погашення заборгованості позичальника перед кредитором за цим договором виконання зобов`язань позичальника здійснюється у наступній черговості: сплата комісійної винагороди в разі довгострокового погашення кредиту у випадку, визначеному у п. 4.1.1 цього Договору; сплата процентів за користування кредитом понад встановлений строк кредитування або терміни повернення суми кредиту згідно умов графіку погашення (процентів за підвищеною процентною ставкою; сплата нарахованих строкових процентів за користування кредитом за користування кредитом (процентів за базовою процентною ставкою); сплата простроченої заборгованості за кредитом (якщо прострочення буде мати місце); сплата строкої заборгованості за кредитом; штрафні санкції. У забезпечення виконання зобов`язання між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» було підписано договір іпотеки (нерухомого майна-квартири) від 06.03.2008 р. Предметом іпотеки, згідно п.1.1. передано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 51,20 кв.м, житловою площею 30,70 кв.м.. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Так, з матеріалів справи вбачається, що, укладаючи договір, його пунктами 1.1, 1.5 сторони визначили характер грошового зобов`язання та дійшли згоди, що грошовою одиницею виниклих зобов`язань являється долар США та погашення платежів позичальником здійснюється в доларах США. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої палати Верховного суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 містяться висновки щодо можливості ухвалення рішення про стягнення боргу в іноземній валюті. Так, при розгляді даної категорії справ суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Великої палати Верховного суду від 16 січня 2019 року в справі № 14-446цс18. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014-2008-552 від 06.03.2008 року, загальний розмір заборгованості станом на 30 березня 2015 року становить 55 911, 89 Доларів США. Однак, Публічне акціонерне товариство «Універсал банк» просить суд стягнути з відповідачів за первісним позовом солідарно заборгованість за кредитним договором № 014-2008-552 від 06.03.2008 року у розмірі 37 042,30 доларів США. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом Публічним акціонерним товариством «Універсал банк» були виконані умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів [PERSON] , що підтверджується меморіальним ордером № 0142900USD000634 від 06.03.2008 року. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1. припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов`язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з викладеного вище, порядку, умов та обставин укладення Кредитного договору між сторонами, добровільності даних договорів з боку сторін, суд приходить до висновку про задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості та процентів за його невиконання в валюті кредитування, тобто в доларах США в розмірі 37 042,30 доларів США. Щодо заявлення вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про стягнення з поручителя солідарно з позичальником заборгованості за кредитним договором № 014-2008-552 від 06.03.2008 року, суд приходить до наступного. 06.03.2008 року було укладено договір поруки № 014-2008-552 -Р між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк». Згідно п. 1.2.Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору - 55 000,00 доларів США, також йому відомо про розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів в сумі 12,45 % (відсотків) річних та розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки сплати платежів в розмірі 37,35 % (відсотків) річних. Згідно п.2.1 вищезазначених договорів поруки «кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя». Також, п.2.1 вищезазначених договорів поруки роз`яснено, що під «згодою Поручителя» Сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору шляхом отримання його письмової згоди з такими змінами. Виходячи з положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до належного виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п.4.2 Договору поруки № 014-2008-552-Р від 06.03.2008 року, порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою. З Договору поруки № 014-2008-552-Р не вбачається встановлення його строку дії. ПАТ «Універсал Банк» повідомленням від 10.08.2017 р. надіслав боржникам [PERSON] та [PERSON] вимоги за вих. №2496/35ГО та 2496/86ГО про усунення порушень умов кредитного договору та вимагав погасити прострочену заборгованості за кредитним договором у сумі 56 545.88 доларів США, із зазначенням, що у випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів банк просив вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково та зазначив, що буде примусово стягувати всю заборгованість в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №756/12263/15-ц. Окрім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №604/156/14-ц від 10.04.2019 року встановлено, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18). Таким чином, суд відмовляє Публічному акціонерному товариству «Універсал банк» в задоволенні вимоги про стягнення з поручителя [PERSON] солідарно з позичальником заборгованості за кредитним договором № 014-2008-552 від 06.03.2008 року. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено раніше, 06.03.2008 року з відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014-2008-552, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55 000,00 доларів США, строком до 01 березня 2037 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом. У забезпечення виконання зобов`язання між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» було підписано договір іпотеки (нерухомого майна-квартири) від 06.03.2008 р. Предметом іпотеки, згідно п.1.1. передано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 51,20 кв.м, житловою площею 30,70 кв.м.. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності. За змістом ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) по-датковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, позичальнику були відомі всі умови кредитного договору, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», мету, для якої споживчий кредит може бути надано,тіло кредиту, тип та розмір відсоткової ставки, строк, на який надається кредит, порядок нарахування та сплати процентів за кредитом, що підтверджується його особистим підписом в кредитному договорі та додатках до кредитного договору. Отже, підписуючи вказаний кредитний договір та послідуючі договори, а саме Іпотечний договір від 06.03.2008 року [PERSON] погоджувався з усіма його умовами, вважав їх справедливими по відношенню до себе. У відповідності до ч.1, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень ч.1, ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 3, ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Відповідно до ч.2, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч.3, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналізуючи норму ст.18 цього Закону, суд приходить до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6, ч.1, ст.3, ч.3, ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Разом з тим представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] , не надав доказів порушення спірних умов кредитного договору принципу добросовісності (п.6, ч.1, ст.3, ч.3, ст. 509 ЦК України), що вони призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1, ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Таким чином, суд вважає безпідставними посилання представника позивача за зустрічним позовом, що в оспорюваних договорах в порушення вимог цивільного законодавства містяться умови, що порушують права його як споживача, оскільки позичальник при підписанні договорів, погодився із даними умовами. За таких обставин наявна відсутність підстав для визнання недійсною умови спірного кредитного договору, щодо розміру мінімальної процентної ставки 13,45 %, починаючи з 15 липня 2008 року, поскільки банком було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства. Разом з тим, судом при розгляді справи не встановлено жодного з порушень закону з боку відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Універсал Банк» при укладанні кредитного договору та договору іпотеки, а тому суд вважає, що при укладенні оспорюваних договорів позивачу були відомі усі викладені в них умови та не існувало ніяких інших підстав, які б примусили позичальника прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах, оскільки на спростування даних тверджень стороною позивача за зустрічним позовом не надано будь-яких доказів. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Універсал Банк», [PERSON] про захист прав споживача. В порядку ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 9 693 гривень 95 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: partial