Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 29 жовтня 2014 року звернулося ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому зазначено, що сторони уклали договір б/н від 28.11.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складають між ним та банком договір. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто не виконав зобов'язання належним чином. У зв'язку з цим, відповідач станом на 07.10.2014 року має заборгованість в сумі 5987,97 гривень. Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "Приватбанк". У поданому позові, ПАТ КБ "Приватбанк", на підставі ст.ст. 526,527,530, 1050,1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 5987,97 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача звернувся до суду 19 січня 2015 року із заявою про розгляд справи без участі представника позивача, за якою він позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, оскільки відбуває покарання в Вільнянській виправній колонії Запорізької області №20, про розгляд справи судом повідомлений. Відповідач до суду надав письмові пояснення, з яких вбачається, що він заперечує проти позову, оскільки на час нарахування заборгованості відбував покарання у місцях позбавлення волі. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з положеннями частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 28 листопада 2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та фізична особа - [PERSON] уклали договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами складають кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 11). Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що між сторонами укладений кредитний договір від 28.11.2007 року, який по своїй суті є договором приєднання, згідно із ст.634 ЦК України. Відповідач не сплатив своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором (а.с. 7-10). Відповідно до заяви відповідач взяв на себе обов'язок повернути кредит, виплатити відсотки в розмірі 3% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в строки, передбачені заявою, Умовами та правилами (а.с. 11). Відповідач порушив вимоги договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобов'язання, передбачене договором, а тому ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості. 21 листопада 2008 року Куйбишевським районним судом Запорізької області був виданий судовий наказ №2-н-203 про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 28.11.2007 року в сумі 2651,39 грн. (а.с.6). Відповідач [PERSON] продовжив невиконання умов кредитного договору і станом на 30.09.2014 року має заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 5987,97 грн., яка складається з: - заборгованості за користування кредитом - 5464,73 грн.; - штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 273,24 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач уклав кредитний договір з позивачем, чим взяв на себе грошове зобов'язання, яке належним чином не виконав та прострочив зобов'язання, а тому повинен нести відповідальність, встановлену законом. Суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитом (судового наказу), за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Заперечення відповідача проти позову щодо нарахування заборгованості в період перебування його в місцях позбавлення волі суд до уваги не приймає, оскільки реальне відбування кримінального покарання не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє кредитора від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позов доказано: анкетою-заявою клієнта про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.11), Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.7), розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.12-17). Враховуючи викладене, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Оскільки позов ПАТ КБ "ПриватБанк"" задоволений, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved