Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

15.10.2014 року позивач Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.09.2012 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується Полісом №АВ/8596216. 15.04.2013 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого за полісом №АВ/8596216 автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За заявою [PERSON] ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" було виплачено останній страхове відшкодування в розмірі 2 200,00 грн.. Посилаючись на положення підпункту «г» пункту 38.1 ст. 38 та п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач зазначив, що має право на відшкодування в порядку регресу виплаченої страхової виплати з особи, винної у вчиненні ДТП - [PERSON]. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 07.09.2012 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується Полісом №АВ/8596216. Згідно умов договору забезпеченим транспортним засобом виступав транспортний засіб марки Богдан-21101, д.н.з. [NUMBER]. 15.04.2013 року в м. Києві по вул. Будіндустрії відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 15.04.2013 року [PERSON] звернулася до ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого, а 18.04.2013 року подала заяву про страхове відшкодування. 18.04.2014 року між [PERSON] та ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" було укладено Угоду про розмір страхового відшкодування, на підставі якої вчинено розрахунок страхового відшкодування та проведено страхову виплату в розмірі 2 200.00 грн.. Вважаючи, що водій автомобіля [NUMBER], не дотримав вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернувся до суду з позовом про відшкодування страхової виплати з [PERSON] в порядку регресу. Відповідно до ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). В обґрунтування свого права на звернення до суду з регресним позовом позивач посилався на положення абзацу ґ підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону, а саме виникнення права в зв'язку з тим, що водій, який керував транспортним засобом якщо не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. В позовній заяві не зазначено посилань на те, які заходи, спрямовані на запобігання чи зменшення подальшої шкоди, повинен був вчинити та не вчинив [PERSON]. Посилання на те, що такою обставиною є неповідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди не приймаються судом до уваги, оскільки страховик прийняв повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілої [PERSON] та виплатив їй страхове відшкодування, незважаючи на відсутність повідомлення від [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та заявлені без достатньої на те правової підстави, з огляду на що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed