Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

15.07.2015 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 01.10.2008 року між кредитною спілкою "Придунав'я" та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 50207. По зазначеному кредитному договору відповідачці були видані кошти в сумі 5000(пять тисяч) гривень 00 коп. строком на 12 місяців. Відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору та графіку погашення кредиту і процентів по ньому, відповідачка зобовязалась погашати вчасно кредит з відсотками, які нараховуються на залишок заборгованості по кредитному договору. Однак, [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору, не виконує, не здійснює повернення кредиту та виплату відсотків згідно графіку, який є невідємною частиною вищевказаного договору. Позивач вважає, що цей факт є підставою для розірвання кредитного договору із стягненням суми усіх заборгованостей. Станом на 03 липня 2015 року заборгованість відповідачки перед кредитною спілкою Придунавя склала 4 911 (чотири тисячі девятсот одинадцять) грн. 87 коп., в тому числі 3810 грн. 09 коп. заборгованість по кредиту та 1101 грн. 78 коп. заборгованість по відсотках. Представник кредитної спілки Придунавя до судового засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилась, однак направила до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволені позовних вимог, у звязку пропущенням строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом з достовірністю встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір № 50207 від 01.10.2008 року (а.с.4). По зазначеному кредитному договору відповідачці були видані кошти в сумі 5000(пять тисяч) гривень 00 коп.(а.с.5). Як передбачено п.2.1 договору кредиту, кредит надавався строком на 12 фактичних місяців від дати надання позичальнику кредиту. Пунктом 2.3 передбачено повернення кредиту позичальником та сплата процентів за користування ним до закінчення строку, визначеного п.2.1 цього договору. Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором (а.с.6), відповідачка [PERSON] станом на 03.07.2015 року має прострочену заборгованість перед кредитною спілкою "Придунав'я", яка складається з 3810 грн. 09 коп. - заборгованість по кредиту та 1101 грн. 78 коп. - заборгованість по відсотках. З цього ж розрахунку вбачається, що останній платіж нею проведено 30.11.2008 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною першою ст.259 ЦК України передбачена можливість збільшення за домовленістю сторін встановленої законом позовної давності. Згідно п.9.5 кредитного договору, укладеного між сторонами, до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності у 5(п'ять) років (ст.259 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З розрахунку заборгованості (а.с. 6) вбачається, що останній платіж відповідачкою проведено 30.11.2008 року, позовна заява ж до суду позивачем направлена тільки 15.07.2015 року, тобто більше ніж через шість років. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Суд звертає увагу на те, що при укладенні договору сторони домовились щодо процедури погашення заборгованості (п.3.7 договору) і вона мала здійснюватись шляхом внесення позичальником коштів через касу кредитодавця за її місцезнаходженням у відповідні робочі дні та години або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця, визначений розділом 10 цього договору.(а.с.9). У статті 264 ЦК є приписи щодо переривання перебігу строку позовної давності, в тому числі і у разі вчинення зобов'язаною особою дій, які свідчать про визнання боргу чи обов'язку. Однак згаданою нормою диктується обов'язок заявника доведення дій боржника, які слід оцінювати як такі, що свідчать про визнання боргу. Вагомих доказів про те, що боржник визнавав борг за минулий час в матеріалах справи не має. Суд звертає увагу і на те, що навіть визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. Позовна давність існує в цивільному праві у першу чергу з метою захисту інтересів боржника. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідачка у справі письмово заявляла клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с.18). Крім того, пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. За таких обставин, сплив строків позовної давності, є підставою для відмови в позові кредитної спілки "Придунав'я" до [PERSON] про стягнення заборгованості.

Outcome: dismissed