Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.03.2013 року він уклав з відповідачем договір № 008302. Згідно п.1.3 укладеного договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор Беларус 1221.2, зазначений у п.1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця та придбається ним на своє ім'я за договором купівлі - продажу у продавця автомобіля. Згідно ст..9 договору позивач має право викупу предмету лізингу за окремим договором купівлі-продажу за умови сплати його повної вартості. Як вбачається із договірних умов до отримання трактора у лізинг він повинен сплатити на користь відвідача не менше половини його вартості, перш ніж він отримає його у користування, а після отримання у лізинг також відшкодовувати вартість трактора періодичними платежами. При цьому власником трактора за договором купівлі-продажу з продавцем є відповідач, не зважаючи на те, що придбається він виключного за його кошти. Такі умови є очевидно не справедливі, оскільки залучення коштів у правовідносинах лізингу із фізичними можливо лише за умови наявності відповідної ліцензії. Предметом укладеного договору лізингу є трактор-наземний самохідний транспортний засіб, який відповідач зобов'язався передати йому у користування за плату на певний строк, визначений договором. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Але договір між ним та відповідачем укладено в простій письмовій формі. Таким чином зазначений договір є нікчемним, а правочин недійсним. У цьому разі кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину. На виконання договору позивачем було сплачено на користь відповідача комісійну плату у розмірі 22400,00 гривень та авансовий платіж в сумі 22400,00 гривень, загальна сума складає - 45248,00 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь . Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти видачі заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.03.2013 року між ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" та [PERSON] було укладено договір № 008302. фінансового лізингу. Відповідно до п.п. 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку №1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Враховуючи те, що згідно п.1.3 лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування лізингоодержувача, то суд приходить до висновку, що він є непрямим лізингом, який може бути виключно консенсуальним. Договір лізингу віднесений Цивільним кодексом до різновидів договору майнового найму, але лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг". Згідно ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вивчивши договір укладений між сторонами у справі, судом встановлено, що він не містить конкретних визначень щодо предмету договору, розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає предмет договору, не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу. Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому договорі вони відсутні. Крім того, ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи те, що [PERSON], як одна із сторін договору фінансового лізингу є фізичною особою, то цей договір повинен бути обов'язково нотаріально посвідченим. Судом встановлено, що договір від 19.03.2013 року нотаріально не посвідчувався. Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки договір фінансового лізингу між сторонами у справі нотаріально не був посвідчений, він у відповідності до ст.ст.220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення - 19.03.2013 року. А тому, у відповідності до ст.216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Оскільки, [PERSON] сплатив на користь ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" кошти в сумі 45248,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями року (а.с.13-14) , які визначено договором фінансового лізингу, який судом визнано нікчемним, то вони підлягають стягненню з відповідача у справі на користь позивача. Стосовно відсутності у відповідача ліцензії на здійснення фінансового лізингу, то даний факт свого підтвердження в судовому засіданні не знайшов. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження даного факту, правом про витребування доказів судом позивач не скористався. Таким чином, права [PERSON], як споживача послуг з фінансового лізингу дійсно були порушенні, а тому у відповідності до Закону України "Про захист прав споживачів" підлягають захисту, а позов - задоволенню. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, визначивши Договір № 008302 фінансового лізингу від 19 березня 2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" та [PERSON] нікчемним. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, враховуючи те, що позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від їх оплати, позов задоволено повністю, суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягнути їх з відповідача на користь держави в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved