Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

02.04.2008 року за договором кредиту №02/04/2008/840-К12 ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", надав [PERSON] (відповідач-1) грошові кошти в сумі 144868,61 доларів США строком до 01.04.2033 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,69 % річних. Крім того, на забезпечення виконання кредитного договору від 02.04.2008 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] (відповідач-2) і [PERSON] (відповідач-3) цього ж числа було укладено два договори поруки відповідно №12/1 та №12/2, згідно п.п.1.1-1.4 яких, в разі невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору, поручителі несуть солідарну відповідальність перед кредитором на рівні з боржником за повернення кредиту до 01.04.2033 року, нарахованих відсотків за користуванням кредитом, сплаті інших платежів, можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). [PERSON] вимог кредитного договору не виконує, не сплачує необхідні платежі, тобто кредит та відсотки по ньому, внаслідок чого станом на 17.08.2015 року має заборгованність по договору кредиту від 02.04.2008 року в сумі 137682,96 доларів США, по сплаті відсотків в сумі 19925,08 доларів США та пені за прострочення сплати кредиту в сумі 5525,28 доларів США, розмір якої становить 120217,19 грн. Враховуючи невиконання відповідачем-1 умов кредитного договору, відповідачами-2 і 3 договорів поруки, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказані суми. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про розірвання кредитного договору, мотивуючи тим, що йому як споживачу банком не було надано інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, крім того, в зв'язку із зростанням курсу долару він втратив можливість виконувати в повному обсязі свої зобов'язання, тобто змінилися обставини, які відповідно до ст.652 ЦК України могли бути підставою для розірвання договору або внесення до нього змін, однак були проігноровані його заяви з приводу зміни кредитного договору або його розірвання у зв'язку із неможливістю в подальшому його виконувати належним чином. У судове засідання представник позивача не з'явився, вказавши в позовній заяві про повне підтримання позову, слухання справи у його відсутності, щодо зустрічного позову подав письмове заперечення, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов визнав частково лише стосовно стягнення боргу по тілу кредиту, не визнавши його в іншій частині, просить зменшити розмір пені до 3000 грн., а свій зустрічний позов підтримав повністю. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позов не визнали через закінчення строку дії поруки. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так [PERSON] згідно кредитного договору №02/04/2008/840-К12 від 02.04.2008 року, анкети-заяви, валютного меморіального ордера, отримав від ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", кредит в загальній сумі 144868,61 доларів США строком до 01.04.2033 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,69 % річних (а.с.8-10,16-18). Згідно п.3.3 договору кредиту та графіку погашення кредиту відповідач повинен був щомісячно до 1 числа поточного місяця вносити мінімально необхідний платіж по кредиту в розмірі 1731,65 доларів США, однак відповідач з березня 2014 року перестав вносити обумовлену договором суму, чим порушив умови договору, внаслідок чого виник борг по кредиту, відсоткам та штрафних санкціях. Стосовно вимог зустрічного позову про розірвання кредитного договору, суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач по зустрічному позову [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, йому була надана повна інформація про умови кредитування, за тиждень до отримання кредиту 24.03.2008 року ним було заповнено анкету-заяву, а в подальшому укладено договір, умови якого [PERSON] виконував до лютого 2014 року; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до договору кредиту «Графік погашення кредиту», підписаний позивачем, в анкеті та договорі міститься повна інформація стосовно умов кредитування, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для визнання недійсним договору кредиту та відповідно до задоволення зустрічного позову. Згідно ст.ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором; боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання; договір є обов'язковим для виконання сторонами; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.99 Конституції України і Указу Президента України від 25.08.1996 року №762/96 "Про грошову реформу в Україні", грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, однак вказана стаття Конституції України не встановлює сферу обігу гривні, а ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківські ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями (а.с.40-42), який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п.1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 року №3024-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5 Декрету про валютне регулювання). В зв'язку з викладеним, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача-1 боргу по кредиту та відсотках в доларах США є законною і обгрунтованою. В зв'язку з невиконанням відповідачем-1 договору, банком правомірно згідно пункту 5.2 договору за порушення зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту та відсотків нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованності, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, а згідно п.5.3 нараховано штраф в розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п.1.1 договору, за кожен випадок, розмір яких до червня 2015 року відповідачем не оспорюється. Що стосується нарахування та стягнення пені та відсотків по договору з червня 2015 року, суд приходить до наступного. Згідно ст.17 Закону України "Про банки та банківську діяльність" забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії. Відповідно до ст.47 зазначеного закону банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті. 04.06.2015 року Правління НБУ прийняло постанову №356 про ліквідацію та відкликання банківської ліцензії ПАТ "КБ "Надра" та зобов'язало повернути НБУ банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій (а.с.32), таким чином у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача відсотків з 04 червня по 01 серпня 2015 року в сумі 3990,47 доларів США та пені за період з 04 червня по 04 серпня 2015 року в сумі 2417,45 доларів США. Заява відповідача [PERSON] про зменшення розміру пені до стягнення її в розмірі 3000 грн. задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір пені ніяким чином не перевищує розмір збитків та відсутні інші обставини для її зменшення, тому в задоволенні цих вимог слід відмовити. Стосовно вимог про стягнення боргу солідарно із боржника та поручителів, суд приходить до наступного. На забезпечення виконання кредитного договору від 02.04.2008 року, між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] (відповідач-2) і [PERSON] (відповідач-3) цього ж числа було укладено два окремих договори поруки відповідно №12/1 та №12/2, згідно п.п.1.1-1.4 яких, в разі невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору, поручителі [PERSON] і [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед кредитором на рівні з боржником за повернення кредиту до 01.04.2033 року, нарахованих відсотків за користуванням кредитом, сплаті інших платежів, можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). Відповідно до ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Проте, з договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова п.5.3 договорів поруки, що їх дія закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителями своїх зобов'язань згідно з умовами цих договорів не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, на що також вказує п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникабть із кредитних правовідносин". Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе обов'язків не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Верховний Суд України висловив Правову позицію у справі №6-53цс15, вказавши, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). За таких обставин, у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту починаючи з моменту виникнення заборгованності [PERSON] перед банком - березень 2014 року, протягом наступних шести місяців, однак таку вимогу до поручителя позивач пред'явив лише 31.08.2015 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку. Згідно ч.3 ст.554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Верховний Суд України висловив Правову позицію у справі №6-511цс15, вказавши, що порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно із боржником та солідарно між собою (спільна порука). Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено інше. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою. Враховуючи наявність самостійних договорів поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору, відсутність положень про солідарну відповідальність поручителів у нормах чинного законодавства та в умовах договорів поруки - підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованності немає. Враховуючи викладене, борг по кредитному договору підлягає стягненню лише з позичальника [PERSON], який становить 137682,96 доларів США - борг по кредиту, 15934,61 доларів США (19925,08 - 3990,47) - борг по відсотках, 3107,83 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту (5525,28 - 2417,45). Оскільки уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на момент подачі позову була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір з відповідача слід стягнути на користь держави з врахуванням положень Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial