Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору реструктуризації та стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання на загальну суму 5033 грн. 51 коп. з урахуванням інфляційних та трьох відсотків річних станом на 1 жовтня 2013 р. Після відкриття провадження у справі та призначення її до судового розгляду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог до 6 682 грн. 28 коп. Зазначена сума складається із основного боргу в сумі 6362 грн. 09 коп., інфляційних в сумі 100 грн. 02 коп. та трьох відсотків річних - 220 грн. 17 коп. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що між ним та відповідачкою, яка є власником квартири [ADDRESS],склалися правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання. У зв'язку з наявністю заборгованості за отримані послуги та відповідно до Закону України "Про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги" від 26 грудня 2003 р. між комунальним підприємством "Теплокомуненерго" та [PERSON] було укладено договір реструктуризації від 1 лютого 2013 р., відповідно до якого остання зобов'язалася погасити заборгованість за послуги теплопостачання протягом 60 місяців - до 1 лютого 2015 р., сплачуючи щомісяця заборгованість рівними частками - по 168 грн. та здійснюючи поточні платежі. На думку позивача, відповідачка істотно порушила умови договору, а відтак позивач відповідно до п.2 ст. 651 ЦК України вправі його розірвати та стягнути суму боргу, що реструктуризована, а також заборгованість з поточних платежів, інфляційні та 3 % річних. До судового розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання на повторний виклик не з'явилася, причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Суд встановив, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS] яка опалюється комунальним підприємством "Теплокомуненерго". Між підприємством та відповідачкою склалися сталі правовідносини з приводу надання послуг, які тривають декілька років, про що свідчить відкритий особовий рахунок та фактичне користування послугами відповідачкою, що їх надає позивач, часткове внесення коштів на погашення заборгованості. 1 лютого 2013 р. сторони уклали договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги на суму 4043 грн.74 коп. на строк 24 місяці - до 1 лютого 2015 р. З часу укладення цього договору відповідачка систематично порушує умови договору реструктуризації, не сплативши жодного платежу, про що свідчать дані роздруківки за її особовим рахунком. Сума боргу підтверджується відповідним розрахунком і станом 1 березня 2014 р. становить 6362 грн. 09 коп. При задоволенні вимог суд також керується п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 р., п.17, п.20 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005р. № 630, згідно яких споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Як передбачено п. 20 Правил, плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ( ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Обставини справи свідчать про те, що відповідачка не дотрималась умов договору реструктуризації, починаючи з лютого 2013 р. жодного платежу на погашення заборгованості не здійснила, позбавивши можливості підприємство отримати кошти від відповідачки, на які воно розраховувало, і здійснювати свою господарську діяльність. Прострочивши виконання зобов'язання, відповідачка має також сплатити позивачеві інфляційні - 100 грн. 02 коп. та 3% річних - 220 грн. 17 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved