Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

12.04.2019 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит №49065505 від 05.01.2018 року в сумі 12139,38 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. При цьому посилається на те, що відповідно до умов заяви про приєднання №1043569 від 21.12.2017 року до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) відповідачу відкритий поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та видано банківську платіжну картку типу MasterCarg Standard "Моя кредит" на строк 60 місяці, з можливим подовженням на той самий строк з встановленим кредитом в сумі 10000 грн. під 56 % річних. Так, банк свої зобов`язання виконав належним чином. Відповідач у порушення умов договору зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості станом на 08.04.2019 року становить 12139,38 грн. Оскільки відповідачем умови договору у строк передбачений договором не виконано, позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 02.05.2019 відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного провадження, з викликом сторін у судове засідання. Представник позивача у поданій до суду заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення, просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає положенню ст. 280-282 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] 21.12.2017 року укладено договір у вигляді заяви про приєднання №1043569 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) відповідачу був відкритий поточний рахунок № [NUMBER] (п. 3.4.1) в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та для його користування оформив та видав клієнту банківську платіжну картку типу MasterCarg Standard "Мій кредит" (п. 3.4.2.) на строк 60 місяці, з можливим подовженням на той самий строк з встановленим кредитом на споживчі цілі в сумі 10000 грн. під 56 % річних(а.с.18-19). Умовами, що викладені в п. 3.3.2. сторони за Договором встановили, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється Позичальником згідно або достроково відповідно до порядку, визначеного цим Договором, але в будь-якому випадку не пізніше терміну остаточного повернення Кредиту, встановленого згідно з цим Договором. Відповідно до п. 3.3.3 Договору Позичальник прийняв на себе зобов`язав здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в розмірі 166,67 гривень та сплату процентів нарахованих Банком на залишок основі суми боргу за Кредитом, щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним, починав з лютого 2018 року, шляхом внесення власних коштів на Поточний рахунок, які Бар використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами договору, списує в рахунок погашення Основної суми боргу за Кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності визначеної цим договором. Згідно з п. п. 2.4.2. та 2.4.3. Договору, проценти за користування Кредитом нараховуються Банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі Кредиту до терміну остаточного повернення Кредиту, визначеного цим Договором. У випадку настання строку повернення кредиту, у зв`язку із настанням обставин, передбачених п. п. 3.10.2.1. та 3.10.2.2. цього Договору, нарахування процентів по Кредиту припиняється наступного дня після настання такого строку. Так, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору, зобов`язання належним чином не виконує. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Згідно ст. 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 08.04.2019 року становить12139,38 грн., з яких: - 8833,31 грн. загальна сума основної заборгованості (основного боргу); - 1565,19 грн. загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; - 1165,31 грн. загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом; - 242,51 грн. загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом; - 166,66 грн. загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по кредиту; - 47,52 грн. загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсотках; - 97,53 грн. загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту; - 21,35 грн. загальна сума 3% річних від прострочених сум по відсоткам. З урахуванням викладеного вище, суд проходить до висновку, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та ухиляється від їх виконання, внаслідок чого, утворилась заборгованість. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який являється допустимим доказом у справі, а відповідач не надала суду жодного належного доказу, що спростовують наявність кредитних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов`язань за кредитним договором та повернення кредиту. Судом таких доказів також не здобуто, що вказує на обґрунтованість позову. Таким чином, позов підставний і підлягає до задоволення. У зв`язку із задоволенням позову згідно ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved