Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 14.12.2006 року було укладено кредитний договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 250 гривень з умовою - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік від суми залишку заборгованості. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 16853,19 гривень, із яких: 4461,90 грн. - заборгованість за кредитом, 8984,82 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 2127,75 грн. - заборгованість по сплаті комісії; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 778,72 грн. - штраф (процентна складова). Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, підтвердивши обставини отримання ним кредиту шляхом відкриття кредитного ліміту на картковому рахунку та отримання платіжної картки. Вказав, що банк самостійно списував кошти з іншого його рахунку, на який надходила заробітна плата відповідача, проте в 2008 році відповідач звільнився зі служби та надходження на рахунки припинились та він самостійно станом карткового рахунку не цікавився. Відповідач вважає, що банк безпідставно тривалий час не звертався ані до нього, ані до суду з вимогами про повернення кредиту за договором від 14.12.2006 року, тому просив застосувати до вимог банку позовну давність. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали (заяву від 14.12.2006 року про отримання кредиту; розрахунок заборгованості, Умови та правила надання банківських послуг), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2006 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк") та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття карткового рахунку, видачі платіжної картки та встановлення на картковому рахунку кредитного ліміту у розмірі 250 гривень з умовою - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. Договір складається із заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. Сторони договору визначили, що погашення заборгованості має відбуватись шляхом внесення позичальником щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача становить 16853,19 гривень, із яких: 4461,90 грн. - заборгованість за кредитом, 8984,82 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 2127,75 грн. - заборгованість по сплаті комісії; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 778,72 грн. - штраф (процентна складова). При цьому, сторони договору визначили, що кредит має повертатись шляхом здійснення щомісячних платежів, таким чином сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань по внесенню щомісячних платежів, які є складовими частинами зобов'язання позичальника по оплаті кредиту. Відповідач просив застосувати до вимог банку позовну давність. За ст. 256-257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (при цьому, позивачем не надано на розгляд суду даних щодо збільшення строків позовної давності за відповідним письмовим договором, підписаним сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки сторони договору визначили окремі самостійні зобов'язання позичальника щодо щомісячного погашення кредитної заборгованості, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, тому і початок перебігу строку позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення позичальником строку його погашення. Такі висновки суду випливають з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року справа №6-116цс13, яка є обов'язковою для суду. Позивач здав вказаний позов до відділення поштового зв'язку 16.01.2014 року, тому він має право на стягнення з відповідача платежів, строк сплати яких настав після 16.01.2011 року. При цьому, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на січень 2011 року вся заборгованість за тілом кредиту в сумі 4461,90 грн. є простроченою та строк повернення тіла кредиту настав у вересні 2010 року. Тому вимога про стягнення з відповідача 4461,90 грн. тіла кредиту заявлена позивачем поза межами строку позовної давності, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 267 ЦК України задоволенню не підлягає. Згідно з тим же розрахунком станом на початок січня 2010 року заборгованість відповідача по процентам становить 4366,78 грн., заборгованість по комісії - 610,70 грн., принципи розрахунку вказаних процентів та комісії відповідачем не оспорювались. При цьому, і вказані нарахування (проценти та комісія) здійснювались банком щомісячно та мали сплачуватись відповідачем щомісячно, тому, виходячи з описаних вище принципів застосування строку позовної давності, - позивач має право на стягнення лише процентів та комісії, які нараховані після 16.01.2011 року. Таким чином сума процентів, які належить стягнути з відповідача становить 4618,04 грн. (8984,82 грн. - 4366,78 грн.), сума комісії - 1516,92 грн. (2127,62 грн. - 610,70 грн.). З положень п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг слідує, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З розрахунку заборгованості слідує, що вказані 5% визначені з суми боргу за кредитом, процентів та комісії ((4461,90 грн. + 8984,82 грн. + 2127,75 грн.) х5% = 778,72 грн.), при цьому, оскільки судом вище зазначено, що тіло кредиту не підлягає стягненню, а проценти та комісія підлягають зменшенню через пропуск строків позовної давності, то має бути перерахований і розмір процентної складової штрафу. Таким чином, відповідно до запропонованих банком принципів розрахунку процентної складової штрафу її розмір становить (4618,04 грн. + 1516,92 грн.) х5 % = 306,75 грн. У зв'язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню - з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 14.12.2006 року в межах строків позовної давності в сумі 6941,71 грн., з яких: 4618,04 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 1516,92 грн. - заборгованість по комісії; 500 гривень - штраф (фіксована частина), 306,75 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила зобов'язання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність", ст.ст. 257, 261, 267, 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України та

Outcome: partial