Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

ПАТ Акціонерний Банк "Південний" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, відділ ДВС Білгород-Дністровського МУЮ Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, уточнивши позовні вимоги просить суд: зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод ПАТ Акціонерний банк "Південний" у користуванні житловим будинком, загальною площею 425,6 кв.м., житловою - 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м., житловою - 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовий збір в розмірі 243,6 грн. в рівних частках. Представник позивача - Возікова Н.В. в судовому засіданні залишила на розгляд суду лише вимоги про виселення відповідачів з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м., житловою - 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнення з них судового збору в розмірі 243,6 грн. в рівних частках, уточнений позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення уточненого позову заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засіданні не з'явилися, про дату та час проведення судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, відділ ДВС Білгород-Дністровського МУЮ Одеської області в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ПАТ Акціонерний банк "Південний" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №В371 від 02.08.2006 року, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на придбання нерухомості в сумі 45000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит згідно графіку повернення кредиту до 30.07.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12% річних. 06.12.2007 року додатковою угодою до кредитного було збільшено суму кредиту до 50000,00 доларів США, при цьому визначено, що за додатково наданим кредитом у сумі 5000,00 доларів США проценти сплачуються за ставкою 14% річних. 01.10.2008 року додатковою угодою до кредитного договору було визначено, що проценти за користування кредитом сплачуються у розмірі 13% річних по заборгованості, яка обліковується на рахунку [NUMBER], та 14% річних по заборгованості, яка обліковується на рахунку [NUMBER]. 02.08.2006 року між ПАТ Акціонерний банк "Південний" та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого [PERSON] надав в забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором в іпотеку майно: житловий будинок, загальною площею 425,6 кв.м., житловою - 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Банк прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлену договором суму кредитних коштів. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Умовами укладеного між банком та [PERSON] кредитного договору визначено розмір, строки та порядок повернення позичальником банку отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Однак, в порушення вимог кредитного договору від №В371 від 02.08.2006 року та додаткових угод до нього, [PERSON] не дотримувався встановлених строків та сум внесення платежів по кредитному договору, в результаті чого в нього виникла прострочена заборгованість перед банком, що стало підставою для звернення банку з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області, позов ПАТ Акціонерний банк "Південний" та [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ Акціонерний банк "Південний" заборгованість за кредитним договором №В371 від 02.08.2006 року в сумі 56148,56 доларів США, що на день постановлення рішення за курсом НБУ складає 445016,64 гривень, а також сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу у сумі 120,00 гривень. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ Акціонерний банк "Південний" про реструктуризацію кредитної заборгованості - відмовлено. 04.12.2014 року ПАТ Акціонерний банк "Південний" у відповідності ст.61 Закону України "Про виконавче провадження" (Передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі), на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого відділом ДВС Білгород-Дністровського МУЮ Одеської області набув права власності на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS], - оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач АБ "Південний" виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] Вищевикладене підтверджується відповідним свідоцтвом від 04.12.2014 року, виданим приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1729 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплена непорушність права власності. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до положень ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічні положення закріплені також ч.3 ст.109 ЖК України. У відповідності до п. 43 постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. На виконання вищевказаних вимог закону, 06.03.2014 року за вих. №№0-86-7373 БТ, 0-86-7349 БТ, 0-86-7371 БТ, 0-86-7350 БТ0 банком на адресу відповідачів були направлені вимоги про виселення із наданням строку у 30 днів з дня отримання вимоги для здійснення виселення, які були отримані відповідачами 07.03.2014 р., 11.03.2014 р. що підтверджується підписами у відповідних кур'єрських накладних. Однак, вимога про виселення залишена без виконання та відповідачі продовжують проживати в будинку. Щодо посилань представника [PERSON] на порушення позивачем вимог ст.40 Закону України "Про іпотеку", а саме ненаправлення вимоги про виселення саме від нового власника будинку, то суд вважає їх безпідставними, оскільки банком як іпотекодержателем вимога про виселення була направлена та саме банк і набув в подальшому статусу власника майна. Крім того, ст. 40 Закону України "Про іпотеку" не встановлено обов'язок як іпотекодержателя так і власника щодо направлення вимоги, мова йде про правовий статус особи, у якої виникло право вимагати виселення на момент направлення вимоги. В момент направлення вимоги про виселення банк перебував у статусі іпотекодержателя, тому саме від іпотекодержателя, у відповідності до ст.40 вищевкзаного закону, і була направлена вимога. Суд також критично ставиться до посилань [PERSON] на проживання у спірному будинку малолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки, як вбачається з відповіді Одеського Державного нотаріального архіву ГУ юстиції в Одеській області №1019/01-20 від 10.11.2014 року на запит суду, в документах приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] щодо посвідчення договору іпотеки відсутні будь-які документи, які б підтверджували реєстрацію в будинку, який є предметом іпотеки, або право користування ним неповнолітніми особами. Таким чином, на момент передання будинку в іпотеку, діти в ньому не проживали та не були зареєстровані. За таких обставин, права дітей при зверненні стягнення та виселенні зі спірного будинку, в якому вони проживають, не порушуються, оскільки на момент передання будинку в іпотеку банку діти в ньому не проживали. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи направлення відповідачам у встановленому законом порядку вимоги про виселення та залишення її без виконання, набуття банком права власності на спірний будинок та неможливості повноцінно його реалізовувати у зв'язку із проживанням в ньому відповідачів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про виселення. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved