Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

07.02.2019 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті. В заяві заявник посилався на те, що [INFO] у квартирі [ADDRESS] що є тимчасово окупованою територією, померла її двоюрідна тітка [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про причину смерті: ішемічна хвороба серця та свідоцтвом про її смерть, виданим на тимчасово окупованій території, остання похована на кладовищі в м. Макіївка, їй відмовлено у реєстрації смерті з посиланням на те, що не надано документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу, посилаючись на ст.ст. 316-318 ЦПК України прохав встановити факт смерті громадянина України [PERSON], яка народилася [INFO] у с. Говтва Козельщинського району Полтавської області, що настала [INFO] у м. Макіївка Донецької області, справу розглянути у її відсутність. 08.02.2019 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. заява прийнята до провадження та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження і справу призначено до розгляду по суті у відкрите судове засідання на 15.02.2019 року. 15.02.2019 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області оголошено перерву у розгляді справи та зобов`язано заявника надати суду письмовий доказ: відмову відділу ДРАЦСу у державній реєстрації смерті [PERSON] до 26.02.2019 року. 26.02.2019 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області заява залишена без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків заяви, розгляд справи відкладено до 15.03.2019 року. 12.03.2019 року до суду звернувся заявник, надавши відмову Центрального районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Маріуполь Донецької області у реєстрації факту смерті [PERSON] від 02.03.2019 року в зв`язку з ненаданням документів для реєстрації встановленої форми. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом заявник в судове засідання не з явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи: Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: [INFO] в с. Говтва Козельщинського району Полтавської області народилася [PERSON], що підтверджується копією її паспорта громадянина України. [INFO] народилася заявник [PERSON], що підтверджується копією її паспорта громадянина України. 12.03.2019 року до суду звернувся заявник, надавши відмову Центрального районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Маріуполь Донецької області у реєстрації факту смерті [PERSON] від 02.03.2019 року в зв`язку з ненаданням документів для реєстрації встановленої форми, що підтверджується оригіналом відмови. Суд, задовольняючи заяву, виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 п.8 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абзац 2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що до суду звернулася заявник як родич померлого з заявою про встановлення факту смерті її двоюрідної тітки на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме в м. Макіївка Донецької області, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як їй відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] з підстави невідповідності лікарського свідоцтва про смерть формі, встановленої законом. Суд вважає, що факт того, що [PERSON], яка народилася [INFO] у с. Говтва Козельщинського району Полтавської області, померла [INFO] у м. Макіївка Донецької області, причина смерті: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз СН2А, гіпертонічна хвороба II стадії, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується побічно довідкою про причини смерті №510 від 07.12.2018 року, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.12.2018 року, копією накладної без номера від [INFO] на відпуск товарів на поховання, копією фотографії місця поховання [PERSON]. Суд при встановленні факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, керується розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" відповідно до якого м. Макіївка Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.14 глави 4 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальнішіх прав, що їм належить. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ч.1 ст.294 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Встановлення даного факту породжує правові наслідки, а саме відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України внаслідок смерті відкривається спадщина після померлого, що свідчить про наявність у заявника інтересу на прийняття спадщини після померлої, а тому даний факт є фактом, що має юридичне значення. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на підставах, передбачених законом, які встановлені судом під час їх перевірки достовірними, належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. А тому ухвалене судом рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.317 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. А тому оскарження рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не зупиняє його виконання.

Outcome: approved