Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до, [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № MKXRRX05010223 від 08.12.2008 року, [PERSON] отримала кредит у сумі 2640,84 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і банком договір , про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначеного відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з чим станом на 20.12.2013 року має заборгованість 19229,28 гривень, яка складається з наступного: 2231,61 - заборгованість за кредитом; 106,19 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 249,55 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 15250,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 891,87 грн. - штраф (процентна складова). На підставі наведеного просили стягнути з відповідача, в їхню користь заборгованість за кредитним договором № MKXRRX05010223 від 08.12.2008 року, в сумі 19229,28 гривень та судові витрати понесені банком при подачі даної позовної заяви до суду. Представник позивача Грицак Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, однак просить застосувати до позовних вимог наслідки спливу строків позовної давності. Суд, заслухавши сторін, вивчивши обставини справи, дослідивши їх докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKXRRX05010223 від 08.12.2008 року, виражений, за згодою останньої, у формі заяви, умов надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", за якими банк надав останній кредит в сумі 2640,84 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та відповідно до умов яких [PERSON] зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості. У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). З матеріалів справи досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що відповідачка, [PERSON] взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов договору, не виконувала, внаслідок чого за кредитним договором № MKXRRX05010223 від 08.12.2008 року виникла заборгованість за кредитом. Станом на 20 грудня 2013 року борг складає 19229,28 гривень, в тому числі 2231,61 грн. - заборгованість за кредитом, 106,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 249,55 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 15250,06 - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 891,87 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом достовірно встановлено, що відповідачкою порушені умови кредитного договору, зокрема прострочила свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, порушили графік погашення заборгованості за кредитом, отже, в даному випадку, має місце невиконання зобов'язання відповідачами. Між тим, відповідно до до умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка" (Стандарт) кредит надавався позичальнику на споживчі цілі, отже на дані правовідносини поширюється і Закон України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 23 ч.1 с.1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками ( ст.11 Закону). Рішенням Конституційного Суду України № N 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року роз'яснено, що положення Закону України "Про захист прав споживачів", які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Із заяви позичальника, котра є складовою кредитного договору від 8 грудня 2008 вбачається, що кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 8 грудня 2009 року. Між тим, відповідно до Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 256 ЦК України встановлено строк, який є позовною давністю, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, в тому числі, про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Крім того, відповідачкою в ході розгляду справи зроблено заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. За змістом ст. 267 ЦК України у випадку, коли особа зробила заяву про застосування позовної давності, яка вже минула, суд має підстави для відмови в позові. За таких обставин, враховуючи, що відповідачкою в судовому засідання заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, де особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні, суд відмовляє в задоволенні позову в цілій частині, тобто як і до основного зобов'язання, так і до стягнення штрафів за прострочення виконання зобов'язання, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Outcome: dismissed