Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошового боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 червня 2018 року, між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено договір позики, за яким вона передала, а відповідач отримав готівкою грошові кошти в розмірі 30000 доларів США. Відповідно до умов договору позики, вона, як позикодавець передала, а відповідач, як позичальник отримав у якості позики тридцять тисяч доларів США, що в еквіваленті до гривні по курсу НБУ становить 26 гривень за 1 долар США і складає 780000 гривень, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 15.11.2018. Однак, на момент звернення до суду, відповідач позику не повернув, а в односторонньому порядку відмовився від взятих на себе грошових зобов`язань. На телефонні дзвінки не відповідає, придбав автомобіль іноземного виробництва ПОРШ-КАЄН, провів ремонтні роботи в 1/3 частині свого жилого будинку за місцем проживання в [ADDRESS] та підготував до продажу. Також їй стало відомо, що відповідач планує переїхати проживати до столиці у м. Київ. В результаті невиконання взятих на себе грошових зобов`язань перед нею, у відповідача виникла прострочена заборгованість в розмірі 780000 гривень, що змусило її звернутися до суду із відповідним позовом. На підставі наведеного просила стягнути з відповідача на її користь позику в розмірі 780000 гривень. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати, що складають 7800 гривень. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, [PERSON] від 22.01.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 20.02.2019. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу про його право подати зустрічний позов у строки, встановлені судом для подання відзиву. 13.02.2019, [PERSON] подав, через канцелярію суду, зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, яку просить об`єднати в одне провадження разом з первісним позовом. Зустрічний позов мотивує тим, що підпис позичальника в оскаржуваному договорі, як і рукописний текст написання прізвища " [PERSON] " і близько не схожі на його власний почерк та особистий підпис. У вказаний в договорі позики час він не перебував на території України, із громадянкою [PERSON] , яка є старшою від нього на 10 років, не мав ніяких справ, навіть не знав її на той час і не розуміє з яких мотивів вона могла би, без будь-яких гарантій, позичити юнакові, якому на зазначену дату, лише 2 місяці, як виповнилося 18 років, який не має власного бізнесу чи доходів та який живе лише з матір`ю, без батька, аж тридцять тисяч доларів США та й ще на свої потреби. Незрозумілим і дивним є також те, чому це відбулося аж у м. Рахів, а не за місцем їх проживання у селі Середнє Водяне, якщо це не робилося через нотаріуса. Зародження такого позову пояснюється лише тим, що у другій половині квітня 2018 року, її мама купляла будівельний матеріал у [PERSON] , який особисто привіз товар додому і в процесі розрахунку за привезений товар і розмови мама повідомила, що із своєю дружиною він посварився відразу після весілля, що є у них вдома гроші, що були подаровані їм з дружиною на весілля і за ці гроші тепер будуть робити ремонтні роботи. Через короткий проміжок часу, після цієї розмови, з боку чоловіка [PERSON] , [PERSON] та його знайомих в ніч з 29 на 30 квітня 2018 року на нього було скоєно напад. Було заподіяно йому тілесних ушкоджень та умисно пошкоджено його легковий автомобіль. [PERSON] став пред`являти до нього надумані претензії, що він повинен повинен повернути 26000 доларів США, які неповнолітній син [PERSON] взяв із дому і передав йому. З даного приводу він звернувся до Рахівського відділення поліції де внесено дані в ЄРДР за ч.2 ст.355 КК України. Про повернення грошей, як боргу дружині [PERSON] за договором позики тоді і слова не було. Вважає, що позивачка [PERSON] придумала такий позов, щоб у такий спосіб обгрунтувати скоєний на нього напад з боку її чоловіка [PERSON] та щоб пом`якшити йому відповідальність за скоєні відносно нього протиправні дії, щоб отримати кваліфікацію його дій, як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, замість чистого вимагання. Як інакше пояснити той факт, що напад і побиття сталося ц квітні 2018 року, а у фальшивому договорі позики зазначено, що строк її повернення - 15 листопада 2018 року, майже через сім місяців. Вважає, що лише ознайомлюючись із матеріалами кримінального провадження у слідчого, чоловік позивачки, [PERSON] міг дізнатися про його анкетні дані та дані його паспорта, громадянина України, хоч у позові та самому договорі позики його ім`я зазначено [PERSON] , замість [PERSON] . Договір позики, копію якого надано позивачкою до суду, він не підписував, бачить його вперше, підпис у ньому та почерк не схожі на його особистий, отже зазначений договір є неналежним та недопустимим документом та доказом того факту, що він укладав цей договір та відповідно до його умов отримував у позику грошові кошти, які повинен повертати. Вважає цей правочин нікчемним, який спрямований на незаконне заволодіння від нього грошових коштів або майна, у випадку задоволення позову і примусового стягнення. 22.03.2019, [PERSON] подав, через канцелярію суду заяву про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову та відзиву на позов. Крім того, [PERSON] в цей же день подано відзив на позов. У відзиві не визнає позовні вимоги, [PERSON] з тих же підстав, що зазначені у зустрічному позові. Ухвалою суду від 22.03.2019, визнано поважними причини пропуску пред`явлення зустрічного позову та поновлено пропущений процесуальний строк для звернення до суду із зустрічним позовом. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошового боргу. Ухвалою суду від 24.04.2019, витребувано від Рахівського районного відділу ДМС, заяву форми №1 [PERSON] про видачу йому паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 04.06.2014. Відкладено підготовче засідання у справі на 11 год. 00 хв. 27 травня 2019 року. 22.11.2019, [PERSON] подано через канцелярію суду відзив на зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору позики. У відзиві на зустрічний позов, [PERSON] посилається на те, що боржник [PERSON] мав реальну можливість з метою уникнення від відповідальності зя взяті на себе грошові зобов`язання за договором позики перед кредитором, 03.06.2016 о 12:43 год. перетнути кордон через пунктпропуску "Бачівськ" та повернутись до м. Рахова іншим неконтрольованим шляхом Держприкордонслужби України. Більше того, відповідно до відомостей даних картографічної карти автомобільних доріг України, маршруту Е-101/М02 (Сумська область, пункт пропуску Бачівськ - Київ - Житомир - Івано-Франківськ - Рахів), відстань від пункту пропуску "Бачівськ" (Сумська область) до міста Рахова становить 1011 кілометрів шляху та 14 годин 07 хвилин їзди в дорозі автотранспортом та спростовує посилання відповідача у відзиві до первинного позову, що він 05.06.2016 у м. Рахів не був і не міг бути, тому, що перебував за межами України. Щодо посилання [PERSON] на несправжность підпису у договорі позики, зазначила, що підпис під фотографією [PERSON] у заяві про видачу йому паспорта співпадає з підписом у договорі позики у графі позичальник. Також зазначила, що вона розпоряджається усіма грошовими коштами їх сім`ї, яка володіє приватним бізнесом з родрібної торгівлі. Із родиною відповідача [PERSON] вони тривалі роки перебували у дружніх відносинах. Батьки відповідача постійно брали у них у кредит товар та грошові кошти на будівництво та ремонт свого домоволодіння, що знаходиться по сусідству біля них в с. Середнє Водяне, однак борг віддавали. У 2014 році батько відповідача помер. Після його смерті відповідач та його мати постійно шукали фінансової підтримки у їх сім`ї та безпосередньо у неї, однак в обумовлений строк борги повертали. У зв`язку з наведеним, вона одноосібно надала [PERSON] в борг 30000 доларів США. Разом із договором позики, [PERSON] надав їй відомості про його майновий стан, а також фотографію довідки про видачу йому паспорта громадянина України. Також зазначає, що відповідач з моменту отримання паспорту та до моменту підписання договору позики, неоднаразово, міняв свій підпис, що підтверджується завіреними ним особисто підписами на копіях паспорта та інших документів долучених до матеріалів справи. На підставі наведеного, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до неї про визнання договору позики від 05.06.2016 недійсним. Первісний позов задовольнити. Ухвалою суду від 17.12.2019, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Ким, [PERSON] , чи іншою особою виконано написи цифр "04.06.14" у графах 2,8,9,10, в тому числі і у графі 12 - паспорт одержав, а також написання прізвища " [PERSON] " у графі 1,6,9 заяви про видачу паспорта та написання прізвища " [PERSON] " у Договорі позики від 05 червня 2016 року, та чи не виконано все це особою, підпис якої зазначено в графі "9" Заяви на видачу паспорта" і зазначено прізвище " [PERSON] "? Чи належить підпис заявника в графі під фотографією у заяві про видачу паспорта [PERSON] , [INFO] та підпис у графі 9 заяви повного прізвища " [PERSON] " - підпису [PERSON] у графі "позичальник" у договорі позики від 05.06.2016 укладеного між [PERSON] та [PERSON] ? Проведення експертизи доручено Закарпатському НДЕКЦ МВС України, що знаходиться за адресою: 88000, м. Ужгород, вул. Слов`янська Набережна, №25. На час призначення судом експертизи, провадження у справі зупинено. 12.02.2020 ухвала суду про призначення судової почеркознавчої експертизи повернута суду без виконання, оскільки питання поставлені сторонами перед експертом сформовані не чітко. Ухвалою суду від 24.02.2020 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 30.06.2020, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи виконані підписи заявника в графі під фотографією у заяві на видачу паспорта [PERSON] , [INFO] та підпис у графі "позичальник" у договорі позики від 05.06.2016 громадянином [PERSON] ? Проведення експертизи доручено Закарпатському НДЕКЦ МВС України, що знаходиться за адресою: 88000, м. Ужгород, вул. Слов`янська Набережна, №25. На час призначення судом експертизи, провадження у справі зупинено. 16.09.2020 ухвала суду про призначення судової почеркознавчої експертизи повернута суду без виконання, оскільки питання поставлені сторонами перед експертом сформовані не чітко. Ухвалою суду від 23.09.2020 поновлено провадження у справі. Призначено справу до підготовчого засідання на 09:30 годину 11 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 11.11.2020 підготовче провадження по справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримала з підстав наведених у позові. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити з підстав наведених у відзиві на зустрічний позов. Також просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом понесені її довірителькою судові витрати. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Кустрьо М.М. не з`явилися. Були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення. Про причину неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, станом на 11:00 год. 23.07.2021, до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Звертаючись у суд з позовом, позивач [PERSON] посилається на те, що 05 червня 2018 року, між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено договір позики, за яким вона передала а відповідач отримав готівкою грошові кошти в розмірі 30000 доларів США. Відповідно до умов договору позики, вона, як позикодавець передала, а відповідач, як позичальник отримав у якості позики тридцять тисяч доларів США, що в еквіваленті до гривні по курсу НБУ становить 26 гривень за 1 долар США і складає 780000 гривень, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 15.11.2018. Поряд з цим, позивачкою та її представником ненадано розписки позичальника, або іншого документу, який би підтверджував факт передання [PERSON] позикодавцем грошової суми в розмірі 30000 доларів США. Більше того, відповідачем, [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, який мотивує тим, що він не укладав з гр. [PERSON] вказаного договору, оскільки в цей час знаходився за межами України. Підпис у договорі позики від 05 червня 2016 року не його. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов`язків сторін цього договору. Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Зі змісту статті 215 Цивільного кодексу України слідує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 Цивільного кодексу серед іншого передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України. З оспорюваного договору позики вбачається, що такий був укладений 05 червня 2016 року у місті Рахів, між позивачкою за первісним позовом [PERSON] , як позикодавцем та [PERSON] , як позичальником. Натомість, судом достовірно встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору позики - 05 червня 2016 року, відповідач за первісним позовом [PERSON] знаходився за межами України в Російській Федерації, що стверджується листом №184/П-2138 від 18.02.2019, наданим першим заступником начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Є. Рогозін. Згідно вказаного листа, громадянин [PERSON] , [INFO] о 12 годині 43 хвилини, перетнув державний кордон України у пункті пропуску "Бачівськ" та повернувся на територію України 28 вересня 2016 року через пункт пропуску "Бачівськ". Суд не бере до уваги посилання позивача [PERSON] про те, що [PERSON] , перетнувши 03.06.2016 о 12:43 год. кордон через пункт пропуску "Бачівськ", міг повернутись до м. Рахова іншим неконтрольованим шляхом Держприкордонслужби України, оскільки такі не підтверджені жодним доказом та являються лише припущеннями позивачки. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права та визнання правочину недійсним є способами захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" передбачено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню й оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з частинами 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У частинах 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Отже, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції у встановлений законом строк. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд, враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідач за первісним позовом, [PERSON] надав обґрунтовані та правові докази недійсності договору позики від 05 червня 2016 року, а саме те, що на момент укладення оспорюваного договору він перебував за межами України та відповідно не мав реальної можливості підписати вказаний договір. Натомість, позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] жодних доказів на спростування вимог [PERSON] не надано. Ухвали суду від 17.12.2019 та від 16.09.2020 про призначення судових почеркознавчих експертиз були повернуті без виконання, оскільки питання поставлені сторонами перед експертом сформовані не чітко. На підставі наведеного, суд вважає, що зустрічний позов слід задовольнити та визнати недійсним договір позики від 05 червня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Питання про відшкодування судових витрат позивачем за зустрічним позовом, [PERSON] не ставилось. У зв`язку з визнанням судом недійсним договору позики від 05 червня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , у первісному позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошового боргу в розмірі 780000 гривень необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову, судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем [PERSON] .

Outcome: approved