Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до Калинівської районної державної нотаріальної контори Вінницької області про зняття арешту з будинковолодіння. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється власником будинковолодіння, що розташоване за адресою: вул. Шмідта, 92 в місті Калинівка Вінницької області, на підставі договору дарування житлового будинку АЕА№ 040526 від 19.04.2001 року. У травні 2016 року вона вирішила зареєструвати свій будинок в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, проте при здійсненні оформлення всіх необхідних документів їй стало відомо, що на вказаний будинок в порядку забезпечення позову було накладено арешт згідно ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.06.2003 року у цивільній справі №2-2658/2003 р. за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Однак, за даною адресою знаходиться її будинок, який не має жодного відношення до вказаної справи, а сторони у вищезазначеній справі являються невідомими їй особами та жодного відношення до неї не мають. Тому з метою захисту своїх порушених прав як власника житлового будинку вимушена звертатись в суд з даним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Калинівської районної державної нотаріальної контори Вінницької області в судове засідання не зявився, згідно листа №931/01-16 від 07.07.2016 року завідуюча нотаріальною конторою [PERSON] просить розглянути справу за відсутності представника нотаріальної контори. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 19.04.2001 року, укладеного між нею та [PERSON], зареєстрованого в Вінницькому ООБТІ на праві приватної власності належить будинковолодіння, що розташоване за адресою: вул. Шмідта, 92 в місті Калинівка Вінницької області. Позивачка володіє та користуються вказаним житловим будинком по вул.Шмідта, 92 в місті Калинівка Вінницької області, всі правові документи на вказаний будинок знаходяться у неї. Проте, вона позбавлена можливості належним чином розпорядитися вказаним будинком та зареєструвати свої права в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки ухвалою Замостянського районного суду м.Вінниці б/н від 25.06.2003 року накладено арешт на житловий будинок по вул. Шмідта, 92 в місті Калинівка Вінницької області, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та відмовою у державній реєстрації прав та їх обтяжень №29739496 від 25.05.2016 року. Згідно зі статтями 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник може чинити стосовно своєї речі усе, що не заборонено законом. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.06.1978р., №3 від 30.03.1984р., №13 від 25.12.1992р., №15 від 25.05.1998р.) вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Як було встановлено в судовому засіданні позивачка являється власником житлового будинку по вул.Шмідта, 92 в місті Калинівка Вінницької області з 19.04.2001 року, тому її вимоги підлягають до задоволення. Крім того, ухвалою Замостянського районного суду м.Вінниці від 11.09.2003 року провадження по справі №2-2658/2003 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки закрито. Ухвала набрала законної сили 17.09.2003 року. На підставі викладеного та ст.ст.41, 55, 124 Конституції України ст.60 Закону України "Про виконавче провадження ", ст. ст.16, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст. ст.10, 11, 15, 57- 60, 212-215 ЦПК України, суд-

Outcome: approved