Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач просить суд визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу, і в порядку поділу майна виділити йому у власність 1/2 частку зазначеної квартири, іншу 1/2 частку - залишити у власності відповідачки, мотивуючи тим, що з 12.08.2006р. він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, у шлюбі ними набуто спільне майно, що складається із вказаної вище квартири. 25.07.2018р шлюб між ними розірваний. Позивач вважає, що вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності його і відповідачки як набута у шлюбі, у спільну сумісну власність, за спільні кошти. Відповідач повторно не з`явилася в судове засідання; була повідомлена належним чином, шляхом направлення їй рекомендованих листів за адресою її місця проживання, відзив на позов не подала. Від відповідачки не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, і вона не повідомила про причини неявки. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі і про згоду на ухвалення заочного рішення, наполягав на задоволенні позову. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що з 12.08.2006р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2018р. шлюб між сторонами розірваний. Рішення суду набрало законної сили. 29.09.2014р. між ОК "ЖБК "Житловий комплекс Зелений квартал" і відповідачкою [PERSON] був укладений договір міни №2401, відповідно до п.1.1 якого [PERSON] (Сторона-1) зобов`язується передати у власність, а ОК "ЖБК "Житловий комплекс Зелений квартал" (Сторона-2) прийняти пай (корпоративні права) в обмін на квартиру (житлове приміщення) [ADDRESS] . Відповідно до п.2.1 договору міни пай - це корпоративні права, що засвідчують факт участі в управлінні кооперативом, і належить [PERSON] у відповідності до договору про пайову участь та протоколу загальних зборів членів ЖБК «Житловий комплекс Зелений квартал» № 103/ВС від 29.09.2014 р., реєстровий № 2401. Відповідно до п. 2.2 разом із паєм за цим договором відчужуються усі майнові та немайнові права члена ЖБК «Житловий комплекс Зелений квартал». Відповідно до п.4.1 сторони погодилися, що вартість об`єкта нерухомості визначена на дату укладення цього договору становить 329 400 грн., та є справедливою. Балансова вартість об`єкта нерухомості згідно з даними бухгалтерського обліку ЖБК «Житловий комплекс Зелений квартал» становить 329 400 грн. Відповідно до п.4.2 сторони погодилися, що на дату укладення договору вартість паю, що належить [PERSON] становить 329 400,00 грн. Відповідно до п.4.3 сторони погодилися, що обмін паю на об`єкт нерухомості є рівноцінним, міна об`єкта нерухомості на пай здійснюється без будь-яких доплат. Відповідно до п.6.1 [PERSON]. набуває право власності на об`єкт нерухомості в день державної реєстрації договору у відповідності до ст. 334 ЦК України. Відповідно до п.8.7 чоловік [PERSON] , у своїй заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г., від 29.09.2014р., дає згоду [PERSON] на міну паю на об`єкт нерухомості та набуття вищевказаної квартири у спільну сумісну власність. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] на праві приватної власності за договором міни від 29.09.2019р., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, належить [PERSON] Із висновку про вартість майна вартість спірної квартири становить 307 000,00 грн. Згідно ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Відповідно до ст. 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: зокрема, 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч.7 ст.57 СКУ - якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 05.04.2017р. у справі №6-399цч17, - при поділі майна між подружжям суду слід вставити, за які кошти дане майно набуте: за спільні кошти подружжя чи за особисті одного з них. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 07.09.2016р. у справі №6-801цс16, - статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним з подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно ст.68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст.69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, за загальним правилом, визначеним статтею 60 СК України, майно, набуте у шлюбі, вважається спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п.п.22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч.3 ст.368 ЦК України відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо. Згідност.81 ЦПК - к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих доказів встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] , так само як і пай, який у подальшому був обміняний на квартиру, і який є майновим правом, набуті подружжям [PERSON] у шлюбі, тому згідно ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. За законом, всі правочини, вчинені у шлюбі, вважаються вчиненими в інтересах обох з подружжя. На укладення даного договору є згода чоловіка - позивача. Крім того, суд звертає увагу, що про саме такий режим права власності щодо набутої квартири (у спільну сумісну власність) зазначено і у п. 8.7 Договору міни від 29 вересня 2014 року, укладеному відповідачкою. Таким чином, з доказів, наданих позивачем, встановлено, що вказана квартира набута у шлюбі, у спільну сумісну власність і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач даного факту не спростувала, відзиву на позов не подала, доказів, які б доводили протилежне суду не надала. Тому вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, (так само, як зазначено у п.8.7 договору міни). Подружжя (співвласники спільного сумісного майна) мають право поділити майно між собою. За загальним правилом, встановленим статтею 70 СК України, частки подружжя у спільному сумісному майні вважаються рівними. Тому є підстави для поділу спільного сумісного майна у вказаний позивачем спосіб, за яким частки кожного з подружжя визначаються як рівні, тобто кожному по Ѕ .

Outcome: approved