Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" 10 вересня 2014 року звернулось до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області та державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України про визнання недійсними прилюдних торгів з продажу належного [PERSON] житлового будинку, які мали місце 18 серпня 2014 року. В позові представник позивача Вдовиченко Г.В. вказала, що 07 травня 2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0067/82/74264, для забезпечення якого між вказаними особами був укладений договір іпотеки, предметом якого є належний [PERSON] житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. 18 серпня 2014 року державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України провело електронні торги, на яких вказаний житловий будинок був реалізований за 32 992 грн. ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" вважає вказані торги недійсними, оскільки спірний житловий будинок був реалізований всупереч положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє примусову реалізацію (відчуження без згоди власника) нерухомого майна, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 закону «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті. Окрім цього, при проведенні спірних торгів було порушено вимоги закону про оцінку майна, що призвело до значного заниження вартості спірного будинку. При цьому стягувачу не було запропоновано проавансувати витрати на виготовлення оцінки майна відповідно до ст.ст.41 та 42 Закону України «Про виконавче провадження». В судове засідання представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" не з'явився, надавши заяву про розгляд зазначеної справи без нього (заява №114-3-0-00/6-5890 від 23 жовтня 2014 року). Представник відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області Следь О.В. (начальник відділу ДВС) в судовому засіданні заявленого позову не визнав, вказавши, що відділом ДВС при підготовці проведення прилюдних торгів з продажу спірного будинку жодних порушень вимог закону допущено не було. Представник державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України Федяшова О.М. (діє відповідно до довіреності №01-01/1268 від 28 березня 2014 року строком дії до 31 грудня 2014 року) в судовому засіданні позову ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" також не визнала, вказавши, що державним підприємством жодних порушень вимог законів України та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна при організації прилюдних торгів з продажу спірного будинку допущено не було. При цьому, зазначила, що позивач застосовує положення п.1 ст.1 закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вибірково та фрагментарно, спотворюючи, при цьому, основний зміст вказаної правової норми. Окрім цього, відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» укладений між сторонами кредитний договір не є споживчим договором, мова про які йде у ст.1 закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши позов позивача та додані до нього письмові докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні з наступних підстав. В позовній заяві представником позивача вказано, що 07 травня 2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0067/82/74264, для забезпечення якого сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є предметом якого є належний [PERSON] житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. В той же час, до позовної заяви представником позивача додано копію кредитного договору №014/5731/82/77509, укладеного 02 липня 2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON], за умовами якого Банк надав вказаній особі кредит в сумі 98940 грн. Тоді ж, тобто 02 липня 2007 року, між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] з метою забезпечення укладеного ними кредитного договору №014/5731/82/77509 від 02 лютого 2007 року, був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належний їй житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. В заяві про забезпечення позову від 25 вересня 2014 року, представник позивача Вдовиченко Г.В. вказала, що спірний будинок є предметом іпотеки для забезпечення кредитного договору №014/5731/82/77509 від 02 лютого 2007 року. Відповідно до протоколу №1782 від 18 серпня 2014 року про проведення прилюдних торгів, державним підприємством «Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, належний [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS], був реалізований. Відповідно до відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно із ч.2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Умови та порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначено Законом «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5. Аналіз положень Закону й Інструкції №74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, аукціонів, а лише закріплюють, як і ст.650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст.62 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV та пп.5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року №42/5 (далі - Порядок реалізації арештованого майна) Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 745/4038 від 02.11.99 року, затвердженим наказом Міністерства юстиції № 68/5 від 27.10.99 року (далі - Тимчасове положення). Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже, є правочином. Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів, аукціону відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч.1-3 та 6 ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу). Відповідно до п.1 ст.1 закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, примусово не може бути стягнуте (відчужене без згоди власника) лише нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому в іноземній валюті. Як вбачається з кредитного договору №014/5731/82/77509, укладеного 02 липня 2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON], в забезпечення якого був укладений договір іпотеки, Банк надав вказаній особі грошовий кредит в сумі 98940 грн. Таким чином, встановлена ст.1 закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона не розповсюджується на стягнення (відчуження) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, позаяк це майно виступає як забезпечення зобов'язань [PERSON] за споживчим кредитом, наданим їй в національній валюті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed