Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, покликаючись на те, що після розлучення із відповідачем, він не навідується до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], не проявляє щодо нього належної батьківської уваги і турботи, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. В продовж кількох років не надає жодної фінансової підтримки на утримання сина, не виявляє до дитини батьківської турботи і уваги. Вихованням сина вона займається самостійно, дитина знаходиться повністю на її утриманні і з 2011 року проживає з нею в Польщі. Син батька не знає, не має до нього жодних почуттів, оскільки відповідач його жодного разу не відвудував. Вона звернулась в опікунську раду Долинської районної державної адміністрації з проханням надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Враховуючи інтереси дитини, комісія склала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Ільницький Я.І. позовні вимоги підтримав, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судове засідання на повторний виклик не з'явився, однак у відповідності до поданої ним заяви від 22.06.2017 року (а.с.23), ствердив про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Представник третьої особи [PERSON], в судовому засіданні, позов підтримала та пояснила, що відповідач дитиною не цікавиться, не відвідує її та матеріально не забезпечує. Проаналізувавши доводи представника позивачки та матеріали справи, позицію третьої особи, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивачка у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог, знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Відповідно до п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо ж дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як регламентує п.1 ст.18 цієї ж Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 вказаного вище закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування чи бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з роз»ясненнями п.п.15,16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами закнодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З повторної копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 21.04.2017 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO], його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Судом встановлено, та підтверджується повторною копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 21.04.2017 (а.с.5), що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.03.2008 року. Про те, що малолітній син [PERSON] з 2011 року проживає разом з матір»ю у Польщі та перебуває на її утриманні, свідчать акти обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин сім»ї [PERSON], складені депутатом Яворівської сільської Долинського районного суду Івано-Франківської області [PERSON]від 25.04.2017 року (а.с. 7,8). Відповідно до ч.5 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Долинської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], № 621/01-26/55 від 20.07.2017 року, позбавлення є доцільним і відповідає інтересам дитини (а.с.29-30). Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітнього сина, а саме: не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріально не допомагає, не цікавиться його здоров'ям, не бере участі у вихованні, не спілкується з сином без будь-яких перешкод та причин для цього. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст.ст.11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" ст.ст. 19, 164-166 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved