Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Сихівська районна адміністрації Львівської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки, покликаючись на те, що 07.10.08р. між ПАТ «Універсал банк» та [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], з іншої сторони, був укладений договір іпотеки, згідно умов якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно квартиру №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16. На думку позивачів, на даний час наявні підстави для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки дані предмета іпотеки не відповідають фактичним даним; порушені права неповнолітньої дитини [PERSON]; порушені права [PERSON] Просили вимоги задовільнити. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні заявленому позову. Просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дали пояснення аналогічні заявленому позову. Просив позов задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовільнити. В судове засідання треті особи [PERSON], [PERSON] не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради позовні вимоги підтримав, просив позов задовільнити, були оскільки вважає порушеними права неповнолітньої дитини [PERSON] Представник відповідача ПАТ «Універсал банк» в судовому засіданні повністю заперечив позовні вимоги, покликаючись на те, що з представлених копій довідок з місця проживання вбачається, що малолітня [PERSON] на час укладення договору іпотеки 07.10.08р. була зареєстрована з матірю [PERSON] та іншими родичами в квартирі №99 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16. не мала права власності в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16, не була ній прописана та не проживала в ній. [PERSON] також не мав права власності в квартирі №83. Просив у задоволенні позову відмовити. В ході судового розгляду справи були досліджені наступні докази: пояснення у судовому засіданні позивача [PERSON] у якості свідка та пояснення [PERSON] у якості свідка, копія договору іпотеки б/н від 07.10.08р.та копія договору про внесення змін до договору іпотеки від 03.12.09р. (т.1 а.с. 7-13), копія свідоцтва про народження (т.1 а.с. 14), копія свідоцтва про укладення шлюбу (т.1 а.с. 15), копія технічного паспорту (т.1 а.с. 16), копія довідки з місця проживання (т.1 а.с. 17), копії актів (т.1 а.с. 18-19), копія свідоцтва про право власності на квартиру(т.1 а.с. 29), копія договору іпотеки б/н від 07.10.08р. (т.1 а.с. 221-223), копія генерального кредитного договора №BL 961707.10.08р. між ПАТ «Універсал банк» та [PERSON], та додаткової угода до нього (т.1 а.с. 224-228), витяг з реєстру прав власності (т.1 а.с. 230), копій довідок з місця проживання (а.с.231, 232), звіт про оцінку вартості квартири (т.1 а.с. 233-249). Суд заслухавши пояснення представника позивачів та третьої особи, представник відповідача ПАТ «Універсал банк», пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності № Г-15753 від 25.04.97р. квартира №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 07.10.08р. між ПАТ «Універсал банк» та [PERSON] були укладений генеральний кредитний договір №BL 9617, та додаткова угода до нього, згідно умов яких [PERSON] мав надавати позичальнику кредитні послуги на загальну суму 78000 дол. CША, в тому числі, надав кредит на суму 250000грн на споживчі цілі на строк до 01.102028р. під 25,25% річних (а.с. 224-228). В забезпечення виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], з іншого боку, був укладений договір іпотеки б/н, посвідчений 07.10.08р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим номером №4222, згідно якого в іпотеку банку власниками передано нерухоме майно, а саме: квартиру №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16. Під час укладання договору іпотеки [PERSON] присутній не був. У позивача [PERSON] виникли проблеми з виконання кредитного договору, забезпеченого іпотекою. Позивачі [PERSON] та [PERSON] через кілька років після укладення договору іпотеки звернулися до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Стаття 57 СК України вказує, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно\~ст.69 ч.1 СК України\~\~передбачене право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ч. 3\~ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до п.44 роз'яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно із статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-111 «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України,\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Досліджуючи заявлені позовні вимоги з підстав порушення прав неповнолітньої дитини [PERSON] на час укладання договору іпотеки, суд приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності № Г-15753 від 25.04.97р. квартира №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто [PERSON] не мала права власності в квартирі №83. Відповідно до наданої нотаріусу довідки малолітня [PERSON] на час укладення договору іпотеки 07.10.08р. була зареєстрована та проживала разом із матірю [PERSON], дідом, бабою та іншими родичами в квартирі №99 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16 (а.с.232). Відповідно до довідки, наданої нотаріусу, малолітня [PERSON] на час укладення договору іпотеки 07.10.08р. не була зареєстрована в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16. Крім того, в наданій довідці відсутні дані про її фактичне проживання без прописки разом з батьком в квартирі №83(а.с.231). З копії договору іпотеки від 07.10.08р. вбачається, що згідно п.1.4. цього договору іпотекодавці, свідчать, що обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде порушувати прав та законних інтересів третіх осіб, в тому числі дітей (а.с.8). Тобто, укладаючи договор іпотеки від 07.10.08р. позивач [PERSON] свідчив, що обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде порушувати ніяких прав та законних інтересів його малолітньої дочки [PERSON]. Про це, на той час, також свідчили [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Оцінюючи ці докази в сукупності суд вважає їх достовірними, оскільки вони є обєктивними та узгоджуються між собою. Оцінюючи протилежні докази суд приходить до наступного висновку. Суд вважає, що обставини наведені в поясненнях свідка [PERSON] та [PERSON]Й щодо проживання малолітньої [PERSON] в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16 на час укладання договору є недостовірними, оскільки вони протирічать наведеним вище доказам, та беспосередньо свідченням самої [PERSON], свідченням [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в нотаріуса. Суд також вважає, що [PERSON] та [PERSON]Й є зацікавленими особами, які бажають уникнути виконання зобовязань [PERSON] та [PERSON] за договорами. Аналіз змісту документів, наданих позивачами на підтвердження проживання дитини, а саме: довідки №570 від 28.03.13р. та актів від 20.02.13 та від26.03.13р. свідчить про те, що вони не підтверджують факту проживання малолітньої [PERSON] в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16 на час укладення договору іпотеки, оскільки ці документи по суті підтверджують лише факти проживання малолітньої [PERSON] за цією адресою станом на момент їх складання, тобто станом на 2013 рік, в них відсутні відомості про проживання дитини за зазначеною адресою саме на час укладення договору іпотеки станом на 07.10.08р. Суд вважає, що вселення дитини в квартиру після укладення договору іпотеки, вчинене без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки, не може бути підставою для визнання такого договору недійсним, в тому числі, і з підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Крім того, при вирішенні спору суд приймає до уваги і той факт, що при укладенні спірного договору іпотеки не відбувалось відчуження квартири та не здійснювалася купівля житла. На думку суду на час укладення договору іпотеки станом на 07.10.08р. і банк, і нотаріус мали всі підстави вважати що дитина не проживає в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16, а проживає разом із матірю [PERSON], дідом, бабою та іншими родичами в квартирі №99 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16, оскільки це вбачалося як з наданих документів, так і зі свідчень іпотекодавців. Докази, підтверджуючі факт проживання малолітньої [PERSON] в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16, боржниками банку та нотаріусу не надавалися. Достовірні докази того, що [PERSON] проживала в квартирі №83 за зазначеною адресою саме на час укладення договору іпотеки станом на 07.10.08р. позивачами суду теж не надані. Не встановлено юридичного факту проживання малолітньої [PERSON] в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16 на час укладення договору іпотеки станом на 07.10.08р. і судом. Таким чином, позивач [PERSON] позовні вимоги не обґрунтував та не надав жодних достовірних доказів на підтвердження обставин на які посилався, які згідно\~ст. 10 ЦПК України\~ був зобов'язаний надати суду. Враховуючи, що [PERSON] не мала права власності в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16, що вона не була ній прописаний та не проживала в цій квартирі на час укладення договору, суд приходить до висновку, що оспорюваним договором її права не порушені. При дослідженні питання чи мав [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на предмет іпотеки чи мав право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки, чи порушені його права під час укладання договору іпотеки судом встановлене наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності № Г-15753 від 25.04.97р. квартира №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто [PERSON]. не мав права власності в квартирі №83. Це підтверджується також витягом з реєстру прав власності. В свідоцтві про право власності № Г-15753 від 25.04.97р. зазначено частка власності [PERSON] в цій квартирі набута в результаті приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". (т.1 а.с. 230). [PERSON] участі в приватизації цієї квартири не приймав. На час її приватизації він був зареєстрований та проживав разом зі своєю матірю за іншою адресою: м.Львов, Городоцька,144/9. З пояснень [PERSON] убачається, що він використав особисте право приватизації частки квартири адресою: м.Львов, Городоцька,144/9. На приватизацію частки квартири №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16 не претендував і не міг претендувати. 1/4 частку в зазначеній квартирі особисто приватизувала його дружина. Приватизоване житло (1/4 частка) в зазначеній квартирі є особистою власністю [PERSON] Відповідно до довідки, наданої нотаріусу, [PERSON] на час укладення договору іпотеки 07.10.08р. був зареєстрований в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16. (а.с.231). З копії договору іпотеки від 07.10.08р. вбачається, що згідно п.1.4. договору іпотеки іпотекодавці, свідчать, що обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде порушувати прав та законних інтересів третіх осіб (а.с.8). Тобто, укладаючи договор іпотеки від 07.10.08р. позивач [PERSON] свідчив, що обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде порушувати прав та законних інтересів його батька [PERSON]. Про це, на той час, також свідчили [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Оцінюючи ці докази в сукупності суд вважає їх достовірними, оскільки вони є обєктивними та узгоджуються між собою. Докази, підтверджуючі право власності [PERSON] на 1/2 від 1/4 частки зазначеної квартири, що належить дружині [PERSON], спільність цього майна боржниками ані банку, ані нотаріусу не надавались. Такі докази не були надані позивачами і суду. Позивачем не надано належних допустимих доказів щодо порушення інших прав внаслідок укладення договору іпотеки.\~\~ Крім того, при укладенні спірного договору іпотеки не відбувалось відчуження квартири та не здійснювалася купівля житла. Таким чином, позовні вимоги позивач [PERSON] не обґрунтував та не надав жодних доказів на підтвердження обставин на які посилався, які згідно\~ст. 10 ЦПК України\~зобов'язаний надати суду. Посилання позивача на чинне сімейне законодавство, зокрема положення ст.ст.\~60,65 СК України, суд теж вважає безпідставним, оскільки такі норми стосуються угод на розпорядження майном, що є обєктам права спільної сумісної власності подружжя, до яких на думку суду не відноситься договір іпотеки, до того ж заставлена частка квартири, не є обєктам права спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю дружини [PERSON] Крім того, доводи позивача про порушення його майнових прав, прав спільної сумісної власності подружжя у звязку із укладеним дружиною договором іпотеки його особистого майнового права, не підтверджені, т.я. звернення стягнення на майно подружжя не проводилось. Суд в даному випадку вважає, що при укладенні угод одним із подружжя презюмується, що він діє за згодою іншого. Згода іншого подружжя необхідна тільки на відчуження майна, що є у спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, власник майна [PERSON] мала право самостійно вирішити питання про передачу належного їй майна в іпотеку і згоди на розпорядження своєю власністю у такий спосіб від будь-яких осіб не вимагається. Крім того, при укладенні спірного договору іпотеки не відбувалось відчуження квартири та не здійснювалася купівля житла. Отже, згода позивача [PERSON] на укладення спірного договору без відчуження майна на думку суду в даному випадку не є обов'язковою. Враховуючи, що [PERSON] права особистої власності або права спільної сумісної власності подружжя в квартирі №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16 не довів, при укладенні спірного договору іпотеки не відбувалось відчуження квартири та не здійснювалася купівля житла, що згода позивача на укладення спірного договору без відчуження майна не є обов'язковою, суд приходить до висновку, що оспорюваним договором не порушені права позивача [PERSON] Потому суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання недійсними договору іпотеки №324-08/1\~\~від 07 серпня 2008 року лише з підстав гіпотетичної «презумпції спільності майна», набутого в шлюбі, та за формальними обставинами «відсутності його згоди на укладення договору іпотеки», є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо недійсності договору іпотеки від 07.10.08р. з підстав невідповідності умов договору фактичним обставинам, суд виходить з наступного. З п.1.1. договору іпотеки від 07.10.08р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим номером №4222, дійсно вбачається, що предмет іпотеки в цілому складається з 4 житлових кімнат житловою площею 80,90кв.м., загальною площею 50,50 кв.м., що не відповідає наданим нотаріусу документам, з яких вбачається предмет іпотеки в цілому складається з 4 житлових кімнат житловою площею50,50 кв.м., загальною площею 80,90кв.м.. Але цю обставину суд вважає технічною помилкою нотаріуса, яка не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки всі учасники зазначеного правочину вільно прагнули до укладення договору іпотеки, предметом якого була саме квартира №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16, яка в цілому складається з 4 житлових кімнат житловою площею50,50 кв.м. та загальною площею 80,90кв.м., що було наявним та підтверджується сукупністю всіх досліджених доказів, як наданих нотаріусу так і суду. При цьому суд за даних обставин не знаходить порушень вимог, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України. З врахуванням того, що договір іпотеки був укладений з дотриманням вимог закону, суд прийшов до висновку, що правові підстави для визнання його недійсним відсутні. Тому у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Сихівська районна адміністрації Львівської міської ради про визнання договору іпотеки від 07 жовтня 2008 року №б/н, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим номером №4222, у відповідності до якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №83 за адресою м.Львів, вул.Драгана,16, недійсним, необхідно відмовити. На підставі ст. 1, 17, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 202, 203, 215, 316, 319, 369, 578 ЦК України, ст.ст.. 57, 60, 65, 69 СК України, \~ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», п.44 роз'яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: dismissed