Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп»звернулась з позовом до відповідачів [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, 01.11.2012 року між ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» та [PERSON] було укладено договір страхування транспортного засобу № 06/02-200019000, за яким було застраховано транспортний засіб «Sitroen C3 Picasso», д.р. № [NUMBER]. 07.09.2013 року в м. Тернополі на майдані Перемоги, 3 трапилась ДТП за участю автомобілів «Sitroen C3 Picasso», д.р. № [NUMBER] та «Seat Toledo», д.р. № [NUMBER] під керуванням [PERSON] Зіткнення відбулось в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України. На виконання умов договору страхування ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 74500,00 грн. На підставі вищезазначеного, до «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» перейшло право вимоги звернутися до особи, винної у скоєнні ДТП із заявою про виплату коштів (в порядку регресу) у зв'язку із виплатою страхового відшкодування у розмірі 74500,00 грн. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу № АС/1469222 (ліміт відповідальності - 50000 грн., франшиза - 500 грн.). 15.11.2013 року на адресу ПрАТ «СК «Провідна» позивачем було направлено претензію № 130000000014 про відшкодування коштів в порядку регресу в розмірі 74500 грн. На підставі зазначеної заяви ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» страхове відшкодування в розмірі 49500 грн. Таким чином, несплаченими залишились 25000грн., які відповідач відмовився сплатити у добровільному порядку. На момент подачі позову кошти не виплачені. У зв'язку з цим просить суд стягнути з відповідачів в користь позивача суму боргу та сплачені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечив щодо задоволення позовних вимог та подав суду письмові заперечення, в яких посилається на те, що визначаючи розмір своїх позовних вимог у справі, позивач посилається на звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Sitroen C3 Picasso», д.р. № [NUMBER] від 17.09.2013 року № 270, згідно якого вартість ремонту автомобіля [PERSON] становить 136247,78 грн. Звіт містить лише теоретичний висновок про вартість ремонту автомобіля [PERSON] Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що [PERSON] здійснював ремонт автомобіля та скільки коштів затрачено на цей ремонт. Будь-яких пропозицій щодо передачі відповідачу пошкодженого автомобіля [PERSON] ні від нього самого ні від страховика відповідачу не надходило. Доводи позивача, щодо вини відповідача у вчиненні ДТП не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Крім того, вказує, що у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є вина двох водіїв, що підтверджується постановою суду від 30.09.2013 року про направлення на до оформлення справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та висновком судової авто технічної експертизи від 30.09.2013 року. Крім того, зазначив, що позивач просить стягнути суму відшкодування в порядку регресу, однак, вважає, що це відносини не регресу, а суброгації. Також, вказав, що у відповідача склався важкий матеріальний стан, у нього на утриманні двоє дітей, він та його дружина не отримує доходу, що є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди. У зв'язку з вищезазначеним просить суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). 01.11.2012 року між ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» та [PERSON] було укладено договір страхування транспортного засобу № 06/02-200019000, за яким було застраховано транспортний засіб «Sitroen C3 Picasso», д.р. № [NUMBER]. Строк дії договору страхування 01.11.2012 р. - 31.10.2013 р. 07.09.2013 року в м. Тернополі на майдані Перемоги, 3 трапилась ДТП за участю автомобілів «Sitroen C3 Picasso», д.р. № [NUMBER] та «Seat Toledo», д.р. № [NUMBER] під керуванням [PERSON] Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/19361/13-п від 14.11.2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Судом встановлено, що 09.09.2013 року [PERSON] до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» було подано заяву про настання події (КАСКО), справа № 130000000014. Щодо розміру страхового відшкодування, такий, що підлягає виплаті страхувальнику, має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування. Пунктом 23.8 комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу «Sitroen C3 Picasso», д.р. № [NUMBER] визначено варіанти розрахунку для виплати страхового відшкодування, один з яких передбачає визначення страхового відшкодування за розрахунком страховика. При цьому розмір збитку визначається на підставі п.23.10 договору з вирахуванням експлуатаційної зношеності запасних частин, деталей та приладдя, що підлягає заміні за вирахуванням безумовної франшизи. Відповідно до звіту № 270 від 17.09.2013 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Sitroen C3 Picasso», р.н. [NUMBER], вартість матеріального збитку, в результаті пошкодження автомобіля «Sitroen C3 Picasso», р.н.[NUMBER] при ДТП без урахування ВТВ становить 136247,78 грн. Згідно розрахунку від 29.10.2013 року суми страхового відшкодування визначеного ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» для виплати [PERSON] на підставі експертизи № 270 від 17.09.2013 року, ПП «Автоексперт», сума страхового відшкодування становить 74500,00 грн., яка була виплачена останньому. ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» страхове відшкодування в розмірі 49500 грн.[PERSON] 10.11.2014 року позивачем [PERSON] було надіслано претензію № 130000000014 про відшкодування коштів в порядку регресу в розмірі 25000,00 грн. на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 року № 85/96-ВР з наступними змінами і доповненнями та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Пунктом 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України № 1961-ІV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Зважаючи на ту обставину, що позивач (страхова компанія), виплативши страхове відшкодування потерпілом за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, то спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюють саме положення ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування». Таким чином, позивач, виплативши страхове відшкодування в порядку суброгації страховик має можливість стягнути з особи, яка заподіяла шкоду, лише ту суму, яка була фактично виплачена страхувальнику. Суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування. В силу ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників Судом встановлено, що ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна аншуранс груп» страхове відшкодування в розмірі 49500 грн. [PERSON] відповідно до полісу № АС/1469222 в розмірі ліміту відповідальності з урахуванням франшизи. Таким чином, відповідальною особою за завдані збитки в даному випадку є ПрАТ «СК «Провідна», оскільки, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми бере на себе відповідальність за свого страхувальника, що виникає внаслідок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України). Тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 25000 грн. є підставними та ґрунтуються на встановлених обставинах справи. Необґрунтованими на думку суду є заперечення представника відповідача в частині неврахування інтересів [PERSON] та порушення ст. 1192 ЦК України під час складення звіту та визначення вартості матеріального збитку, оскільки звіт було складено відповідно до умов договору страхування та відомості, зазначені у звіті оцінювача іншими належними й допустимими доказами відповідачем не було спростовано. До того ж із розрахунку суми відшкодування виливає, що розмір страхового відшкодування визначений з урахуванням вартості залишених позивачу залишків транспортного засобу. Також, заперечуючи проти позову, представник відповідача вказує, що у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є вина двох водіїв, що підтверджується постановою суду від 30.09.2013 року про направлення на дооформлення справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та висновком судової автотехнічної експертизи від 30.09.2013 року. Так, у висновку за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 5458/13-22 від 30.09.2013 року, вказано, що можливість уникнути ДТП при заданих вихідних даних, залежала від належного виконання водієм [PERSON] вимог п. 1.10, 10.1, 12.3, 12.4 ПДР України, для чого у останнього, враховуючи механізм розвитку ДТП, який випливає з наданих вихідних даних, не було перешкод технічного характеру. Проте, на підтвердження винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди представником відповідача не подано належних та допустимих доказів, зокрема, постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності. Суд не погоджується із запереченнями представника відповідача про те, що підставою для відмови у задоволенні позову є невірне посилання позивача на ст. 1191 ЦК України, яка регулює відносини з регресу, а не суброгації, оскільки згідно п. 3),4) ч. 1 ст. 214 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення встановлює, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Крім того, представник відповідача вказує, що позивачем не враховано те, що на утриманні [PERSON] є двоє малолітніх дітей та важкий матеріальний стан відповідача, оскільки він та його дружина не працюють, не мають доходів від підприємницької діяльності, що підтверджено письмовими доказами. Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 правила цієї норми застосовуються у разі коли відповідачем за таких обставин може бути тільки фізична особа та відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача в дуже скрутне матеріальне становище. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не працює, є батьком малолітніх дітей [PERSON], 2015 р.н., [PERSON], 2012 р.н., його родина не отримує доходів, проте, судом не встановлено обставин, що відшкодування шкоди у повному розмірі заподіяної шкоди - 25000 грн. неможливе або поставить відповідача в дуже скрутне матеріальне становище, тому суд не вбачає підстав для зменшення суми відшкодування. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 25000,00 грн. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1378,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved