Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №50005504 від 15.08.2012 року, яка станом на 07.09.2020 року становить 69 105,88 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 18 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №50005504. За вказаним договором кредиту відповідач отримав кошти у сумі 142 736,00 грн. на придбання автомобіля Фольксваген Пассат В7, 2012 року випуску, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7,50% на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15 серпня 2017 року. Окрім того, відповідно до п. 1.6 загальних умов зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Моібліті» за кредитним договором № 50005504 від 15 серпня 2012 року забезпечено Договором застави № 50005504 від 21 серпня 2012 року. Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 99 700,04 грн. 18 вересня 2015 року на адресу відповідача була направлена вимога (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати відсотків, однак дана вимога була проігнорована. Постановою Київського апеляційного суду позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості відповідача перед ТОВ «Поршке Мобіліті» звернуто стягнення на предмет застави. Рішення на даний час не виконано, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за період з 08 вересня 2017 року по 07 вересня 2020 року. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Судом, 24 грудня 2020 року на офіційному веб-порталі Судової влади було розміщеного оголошення про призначення справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, оскільки адресою проживання є Автономна Республіка Крим. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50005504, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 142736 гривень, що еквівалентно на дату укладання договору 17600 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 серпня 2017 року, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Passat B7, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2012, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу Кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Кредиту, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Крім того, зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50005504 від 21 серпня 2012 року забезпечено Договором застави № 50005504 від 21 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В., згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки VW, модель модель Passat B7, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2012. В Кредитному договорі Сторони погодили, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту Суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування. Положеннями п. 1.4.2. Загальних умов Сторони погодили, що повернення Кредиту здійснюється Відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких за цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту. Відповідач не виконував свої зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" за Кредитним договором №50005504 від 15 серпня 2012 року в сумі 252248,69 грн., що складається з: - 99790,04 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; - 4480,03 грн. сума 3% річних за час прострочення за кредитом; - 8235,21 грн. сума пені, нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов простроченої заборгованості за кредитом; - 124579,72 грн. сума дострокової заборгованості за кредитом; - 648,85 грн. сума заборгованості за процентами; - 2514,84 грн. 3% річних за прострочення повернення суми дострокової заборгованості за кредитом та процентами; - 12000 грн. витрати на оплату юридичних послуг, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, об`єм двигуна 1968 см3, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" за початковою ціною в розмірі 356840 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" суму штрафу в розмірі 35684 грн. в порядку п.4.1.2 Договору застави транспортного засобу №50005504 від 21 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В., зареєстрованим в реєстрі за №4774.В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто судові витрати. Матеріали справи не містять доказів виконання вказаного судового рішення. Позивачем наведено розрахунок трьох відсотків річних та інфляційні витрати за період часу з 08 вересня 2017 року по 07 вересня 2020 року, яка складається із наступного: - 8 981,10 грн. 3% річних у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за кредитом за період з 08 вересня 2017 по 07 вересня 2020; -21 754,23 грн. інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за кредитом за період з 08 вересня 2017 по 07 вересня 2020; - 11 212,17 грн. 3 % річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту за період з 08 вересня 2017 по 07 вересня 2020; - 27 158,38 грн. інфляційні втрати у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту за період з 08 вересня 2017 по 07 вересня 2020. Відповідно до ч. 2.ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Загальна сума 3 % річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором, складає 8 981,10 грн та 11 212,17 грн. Що стосується вирішення питання про стягнення інфляційних втрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказані положення викладені у правових позиціях Постанови ВСУ від 18.05.2016 року № 474цс16. Як вбачається зі змісту кредитного договору і додатків до нього сторони при укладенні договору встановили умову - надання кредиту, повернення кредиту частинами здійснюється у гривні, але кожний черговий платіж визначається як еквівалент у доларах США , вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов договору. Позичальник також зобов`язується компенсувати компанії витрати, що пов`язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб у зв`язку з виникненням у позичальника доходу, пов`язаного зі змінами курсу іноземної валюти, прийнятою сторонами у кредитному договорі по відношенню до гривні. Таким чином, кредитор забезпечив повернення виданого кредиту від інфляції національної валюти - гривні шляхом прив`язки її до долара США. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року № 6-284цс17. Оскільки кредитор внаслідок повернення кредиту в еквіваленті до долара США не несе збитків викликаних знеціненням гривні, забезпечив повернення виданого кредиту від інфляції національної валюти - гривні шляхом прив`язки її до долара США, нарахування на залишок кредиту інфляційних втрат є подвійним стягненням, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у загальному розмірі 48 912,61 грн. задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою, приходжу до наступного. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Представником позивача надано копію договору про надання юридичних послуг укладено між ТОВ «Порше Мобіліті» та АО «КПД Консалтинг», копію довіреності виданої ТОВ «Порше Мобілі» на ім`я [PERSON] та копію ордеру. Однак, представником позивача не додано акту приймання-передачі на виконання договору про надання правової допомоги та не надано належних та допустимих доказів, зокрема, відповідної квитанції, які б підтверджували факт сплати вказаної суми адвокату. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, про відмову в стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду , яка викладена в постанові від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 20 193,27 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 614,23 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial