Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] 15 березня 2021 року пред`явила до [PERSON] позов про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на лікування малолітньої дитини. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 березня 2020 року. Під час перебування у шлюбі у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , який перебуває на її утриманні. На підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року з відповідача стягувалися аліменти у розмірі 1 100 грн. на утримання неповнолітнього сина, а також вказаним рішенням стягнуто додаткові витрати на сина у розмірі 3664 грн. Водночас , характер роботи відповідача є мінливим, свої прибутки він приховує, кошти, які він сплачував не достатньо для елементарних потреб дитини. Разом з цим, вона, позивачка, не має постійного місця роботи, проживає в будинку матері та намагається забезпечити малолітнього сина всім необхідним. З час ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, яким були враховані існуючі на той час обставини, вказані обставини істотно змінилися, зокрема, дитина подорослішала, витрати на її утримання кожного року зростають, у неї не вистачає коштів для покриття всіх необхідних витрат на дитину, її навчання, придбання одягу, оплати комунальних послуг та інших витрат, крім цього відсутнє власне житло. Дитина постійно хворіє, що потребує значних зусиль та матеріальних витрат на його утримання, спеціального дієтичного харчування, медичних обстежень та придбання медичних препаратів, відтак призначений розмір аліментів у розмірі 1100 грн. з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію є недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку. Також зазначила, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року встановлено, що малолітній дитині [PERSON] була проведена операція з приводу розщеплення піднебіння та понесені витрати Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, якщо інше не встановлено законом. Їхня дитина є хворобливою, після проведення операції з приводу розщеплення піднебіння продовжує хворіти. На даний час в дитини виявлений правобічний гайморит, а також поставлений діагноз пневмонія. З урахуванням наведеного просила збільшити розмір аліментів у розмірі 2 500 грн. щомісячно та стягнути із відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 1 221,40 грн. Представник позивачки [PERSON] адвокат Гримут Т.В. під час судового розгляду справи у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечення проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення представника позивачки адвоката Гримут Т.В., з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року вбачається, що судом ухвалено збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі по 1100 грн. щомісячно і до досягнення повноліття ( а. с. 12-13). Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 березня 2020 року видно, що розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Так, із свідоцтва про народження, довідки-підтвердження та акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї видно, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю у [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні ( а. с. 15, 16). Із розрахунку заборгованості, проведеного Тячівським РВ ДВС станом на 17 лютого 2021 року видно, що згідно виконавчого листа № 307/1897/17 від 23 жовтня 2017 року, виданого Тячівським районним судом із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1100 грн. до досягнення повноліття, сукупний розмір заборгованості [PERSON] становить 13\~500,00 грн. ( а. с. 17). Із копії трудової книжки видно, що 24 березня 2021 року Тячівським районним центром зайнятості позивачці [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю. Із довідки, виданої Тячівським районним центром зайнятості 22 квітня 2021 року видно, що [PERSON] станом на 21 квітня 2021 року на обліку в Тячівському районному центрі зайнятості в статусі безробітної не перебуває . Із наведеного видно, що матеріальний стан позивачки погіршився. Відповідно до\~принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН\~від\~20\~листопада 1959\~року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Урахувавши вказані обставини, суд дійшов до висновку про збільшення розміру аліментів на дитину сина [PERSON] до 1 600 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. Згідно роз`яснень, що містяться п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 185 Сімейного кодексу України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У постановах від 26 червня 2018 року справа №\~501/5060/15-ц\~(№\~61-14054св18)\~та від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (№ 61-9737св18) Верховний Суд зауважує, що аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2017 року видно, що малолітній дитині [PERSON] була проведена операція з приводу розщеплення піднебіння ( а. с. 12-13). Із цифрових рентгенографій від 16 лютого 2021 року видно, що у [PERSON] , 2016 року народження виявлено правобічний гайморит та пневмонію ( а. с 18,19). Із долучених рецептів, виданих на прізвище [PERSON] та фіскальних чеків вбачається, що позивачкою понесені витрати для придбання ліків на загальну суму 2\~442,80 грн. ( а. с. 20-24, 25-26). За наведеного, позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину підлягає до задоволення в сумі 1\~221, 40 грн., а саме половину від вартості придбаних ліків для дитини, виходячи із рівності обов`язку батьків утримувати дітей. Що стосується позову [PERSON] в частині стягнення в подальшому щомісячно додаткових витрат, пов`язаних із лікуванням дитини по 1200 грн., то суд дійшов висновку. Позивачка,\~ заявляючи\~таку вимогу\~не обґрунтувала\~ про\~наявну потребу\~у подальшому\~лікуванні дитини\~та не\~надала жодних\~ доказів\~про наявність\~у дитини\~хронічної хвороби,\~а також\~медичних показань\~ для\~подальшого лікування,\~отже відсутні\~докази щодо необхідності щомісячних додаткових витрат на лікування дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про зміну розміру аліментів на підставі п. 3) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial