Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбасвуглеавтоматика" про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працював на підприємстві відповідача та 16 лютого 2016 року, на підставі ст.38 КЗпІІ України, був звільнений з ТОВ «Донбасвуглеавтоматика» за власним бажанням. Підстава звільнення - наказ № 21-к від 16 лютого 2016 року. У звязку із подіями, які відбувалися наприкінці серпня - на початку вересня 2014 року (так званий Іловайський котел тощо) та обстрілами околиць міста Маріуполя, родина позивача була вимушена переїхати до Полтавської області, а в жовтні 2014 року до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. У звязку із захватом представниками незаконних збройних формувань приміщень Відповідача, з 22 липня 2014 року позивач припинив виходити на роботу. У звязку з тим, що з 1 квітня 2015 року на виконання положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» у звязку із набранням чинності змін до Податкового кодексу України (ст. 164.2.19 ПКУ), яким передбачено, що податок на доход фізичних осіб справляється з суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищує три мінімальні заробітні плати (у розрахунку на місяць), встановлені на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, з пенсії позивача почали справляти податок, бо він продовжував перебувати у трудових відносинах із Відповідачем. Не отримуючи в повному обсязі своє пенсії 15 лютого 2016 року позивач звязався із Відповідачем, в особі працівника відділу кадрів, та направив на адресу електронної пошти відповідного працівника заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням. Однак, Відповідач відмовляється надати трудову книжку та здійснити розрахунок з позивачем, через що він змушений звернутись до суду з позовними вимогами визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбасвуглеавтоматика» щодо відмови у видачі [PERSON], [INFO] належним чином оформленої трудової книжки незаконними; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбасвуглеавтоматика» на користь [PERSON], [INFO] (РНОКПП [NUMBER]), нараховану, але не виплачену заробітну плату за липень 2015 року в сумі 1278,12 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбасвуглеавтоматика» на користь [PERSON], [INFO] (РНОКПП [NUMBER]), середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивач підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що позивач працював у структурному підрозділі товариства. Коли розпочалась антитерористична операція, ТОВ "Донбасвуглеавтоматика" переїхала до м. Добропілля, позивач перестав зявлятись на роботі з липня 2014 року та не виходив на звязок до липня 2015 року. У вказаний період позивач вийшов на роботу, пропрацював менше місяця та зник. За відпрацьований період позивачу була нарахована заробітна плата, однак відповідач не мав змоги її перерахувати, оскільки не мав координатів та банківського рахунку позивача. У лютому 2016 року [PERSON] зателефонував до відділу кадрів, ввів в оману працівника та змусив його внести запис про звільнення до трудової книжки позивача. Однак, наказ про звільнення одразу було скасовано, оскільки товариство відповідача не мали підтверджень стосовно того, хто саме до них звернувся через відсутність нотаріально посвідченої заяви про звільнення, пересилання документів, згоди про надсилання трудової книжки, тощо. Отже, враховуючи той факт, що наказ про звільнення [PERSON] був скасований, представник відповідача просив суд відмовити у позовних вимогах. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з позивачем, починаючи з травня 2015 року. Крім того зазначив, що позивач з 2015 року не виїжджав за межі міста. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивача прийнято на роботу до ТОВ «ДУА» 02.08.2011 шляхом переводу з Горлівського налагоджувального управління - філії ДАК «ДУА» на посаду інженера (а.с.13). Обставини викладені позивачем у позовній заяві стосовно правонаступництва державного тресту «Донецьквуглеавтоматика», де [PERSON] працював з серпня 1976 року, не знайшла свого підтвердження через відсутність документів щодо правонаступництва. У звязку з рішенням РНБО України, введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 №405, з 14.04.2014 на території окремих районів Донецької і Луганської області розпочато проведення широкомасштабної антитерористичної операції (ділі - АТО). Даний факт не підлягає доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України. Через вказані обставини позивач переїхав до м. Кривого Рогу, що підтверджується довідкою від 22.10.2014 року за №1209001293 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.10). Крім того, як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач неодноразово звертався з заявами про здійснення розрахунку, повязаного із звільненням, а також стосовно пересилання трудової книжки [PERSON] (а.с. 16, 18-19). На вказані заяви, відповідачем були надані відповіді, згідно яких [PERSON] розяснено необхідність надіслати нотаріально завірені документи, які б встановлювали особу заявника, а також запропоновано надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці (а.с. 17, 20). Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», 1)документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України; 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист. Згідно зі ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Однак, як вбачається з матеріалів справи, заяви, надіслані [PERSON] на адресу відповідача, не містять відомостей, підтверджуючих його особу, інформації, яка б його встановлювала, зокрема відсутній нотаріально завірений підпис заявника, документ, що посвідчує гр. [PERSON] Отже, в матеріалах цивільної справи відсутні письмові докази, підтверджуючі виконання [PERSON] законних вимог відповідача, зазначених у відповідях на його заяви. Також, через законодавчі зміни, внесені до ст. 164.2.19 Податкового кодексу України (діюча станом на 2015-2016 рік), відповідно до яких податок на доход фізичних осіб справляється суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону), якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати, - пенсія позивача підпала під оподаткування, оскільки ним продовжувались трудові відносини з відповідачем (а.с. 11), через що [PERSON] прийняв рішення звільнитись за власним бажанням. При цьому, позивачем в судовому засіданні зазначено, що він не памятає в якому вигляді надавав заяву про звільнення шляхом надсилання поштою або Інтернет звязком, а також вказав, що не був ознайомлений з наказом про звільнення. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, згідно ст. 47 КЗпП України, Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Водночас, відповідачем надано на адресу суду завірену копію трудової книжки [PERSON], відповідно до якої, згідно запису №33 позивача звільнено за власним бажанням 16.02.2016 року. Однак, записом №34 визнано недійсним запис №33 (а.с. 53-55). Отже, наказ №21 від 16.02.2016 року про звільнення [PERSON] скасовано в день його прийняття. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільнені, судом буде встановлено, що в день звільнення працівнику не виплачена заробітна плата, то на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України, ст.\~10,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності з ч. 1, 3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. За положеннями\~ЦПК України, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приймає до уваги належні та допустимі докази.Так, приймаючи рішення по суті даної справи, суд не вбачає підстав для задоволення вимог, оскільки позивачем у судовому засіданні не доведено обставин, викладених у позові, не надано підтверджень про надання заяви на адресу відповідача про звільнення, згоду на пересилання трудової книжки з нотаріально посвідченим підписом [PERSON] та належним чином засвідченими копіями документів, посвідчуючих його особу. Крім того, оскільки наказ про звільнення позивача був скасований в день його прийняття, що підтверджується завіреною копією трудової книжки позивача, а сам [PERSON] станом на день подання позовної заяви є діючим працівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбасвуглеавтоматика", суд не вбачає достатніх доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, а тому законні, обґрунтовані підстави для задоволення позову відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed