Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору частково недійсним. Позов обґрунтовано тим, що 27.03.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 2008/694-ФО3.06/74, відповідно до якого відповідач зобовязався надати кредит в сумі 46 000,00 доларів США зі сплатою 13 процентів річних з метою придбання автомобіля. На забезпечення виконання обовязків за кредитним договором, 27.03.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено договір застави № 06-09/653, згідно з яким було передано в заставу автомобіль марки Toyota CAMRY. Відповідно до п.6.1 кредитного договору, п.6.1 договору застави, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в звязку з укладанням та виконанням положень цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. Згідно з п.6.2 кредитного договору, п.6.2 договору застави, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02660 м.Київ, вул.М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду справи вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або [PERSON] у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків. Позивач вважає, що зазначене третейське застереження порушує його право на справедливий суд, за своїм змістом суперечить ЦК України, закону України «Про захист прав споживачів», закону України «Про третейські суди». Третейське застереження є несправедливим, оскільки відповідач не поставив позивача у свідомість про розмір витрат на захист права в третейському суді, не надав можливість ознайомитися з Регламентом зазначеного третейського суду. Регламент не додано до договору в якості його невідємної частини. Зазначеним порушено принцип добровільності третейської угоди, тому вона суперечить ч.3 ст.203 ЦК України. Сторонами не отримані погодження суддів, не визначені вимоги до суддів, не визначено предмет спору. За викладеного позивач просить суд визнати п.п.6.1, 6.2 кредитного договору № 2008/694-ФО3.06/74 від 27.03.2008р., договору поруки № 06-09/652 від 27.03.2008р., договору застави № 06-09/653 від 27.03.2008р. недійсними. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. В подальшому позивач надіслав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати позов за його відсутності. ПАТ «Укрсоцбанк» надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] за наступних підстав. Відповідно до закону України «Про третейські суди», справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами можуть розглядатися третейським судом. Справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) не підлягають розгляду третейським судом. При цьому відповідно до закону України «Про захист прав споживачів», банк не являється споживачем, і звернувся із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] Відповідач вважає, що оскаржені пункти договорів не суперечать нормам законодавства. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору частково недійсним належить відмовити за таких підстав. 27.03.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 2008/694-ФО3.06/74, відповідно до якого відповідач зобовязався надати кредит в сумі 46 000,00 доларів США зі сплатою 13 процентів річних з метою придбання автомобіля. На забезпечення виконання обовязків за кредитним договором, 27.03.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено договір застави № 06-09/653, згідно з яким було передано в заставу автомобіль марки Toyota CAMRY. Також 27.03.2008р. між позивачем, відповідачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 06-09/652, згідно з яким поручитель зобовязався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № 2008/694-ФО3.06/74 від 27.03.2008р. Відповідно до п.6.1 кредитного договору, п.6.1 договору застави, п.5.1 договору поруки, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в звязку з укладанням та виконанням положень цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. Згідно з п.6.2 кредитного договору, п.6.2 договору застави, п.5.2 договору поруки, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02660 м.Київ, вул.М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду справи вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або [PERSON] у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків. Стаття 17 ЦПК України закріплює право сторін передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про третейські суди», до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який\~\~спір,\~\~що\~\~виникає\~\~з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Стаття 12 Закону України «Про третейські суди» передбачає, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Регламент знаходиться у вільному доступі на офіційному сайті Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію\~\~такої\~\~угоди,\~\~або\~\~шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі\~\~недодержання\~\~правил, передбачених ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом. Як встановлено судом, третейська угода укладена між сторонами у вигляді третейського застереження у договорах кредиту, застави, поруки. Угода, як і договори, укладена у належній формі, є частиною цього договору. Третейська угода в даному випадку містить посилання на вказівку про конкретно визначений третейський суд. Отримання додаткової письмової згоди сторін за наявності третейської угоди в договорі (контракті) у Законі України «Про третейські суди» не передбачено. Враховуючи наведене, те що позивач підписав договір, він погодився з умовами, викладеними в договорі, зокрема і з третейським застереженням, викладеним в п.6.2 кредитного договору та договору застави, та у п.5.2 договору поруки. Рішенням Конституційного суду України\~\~від 10.01.2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності\~\~ Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст.17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави Конституція України водночас визначає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права та свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасовано або обмежено (ч.2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Тобто включення до договорів третейського застереження і як наслідок передача сторонами спору на вирішення до Третейського суду не порушує вимог ст. 124 Конституції України про здійснення правосуддя виключно судами, оскільки третейський розгляд не є правосуддями, а є способом недержавного захисту своїх прав, який сторони передбачили та погодили у договорі. Згідно розяснень, що викладені в абзаці 5 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 року (який набрав чинності 12.03.2011 року) частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Як встановлено судом, на час укладення кредитного договорів, 27.03.2008 року Закон України «Про третейські суди» не містив заборони на розгляд третейськими судами справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Що стосується посилання позивача на відсутність в третейському застереженні предмета спору, з яким сторони можуть звернутись з позовом до суду, то дане твердження не відповідає дійсності, так п.6.1 кредитного договору і договору застави, п.5.1 договору поруки передбачає вирішення всіх спорів, повязаних з договором, визначеними третейськими суддями. Цивільним кодексом України визначений перелік підстав для визнання правочину недійсним, а саме недодержання сторонами вимог частин 1-3, 5-6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Сторонами при укладанні оспорюваного третейського застереження дотримано усіх норм чинного законодавства України, необхідних для його дійсності, а саме ст.ст.203, 204, ч.1 ст.626, 627 ЦК України. Як передбачено п.4 Постанови ПВС №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно з п.5 зазначеної Постанови ПВС, відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до п.7 зазначеної Постанови ПВС, у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Передбачених законодавством підстав вважати третейське застереження нікчемним судом не встановлено.

Outcome: dismissed