Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач ПАТ "Універсал Банк" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за Кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.02.2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та [PERSON] був укладений Кредитний договір на суму 22784, 00 доларів США на строк до 10.02.2038 року із сплатою відсотків у розмірі 12, 45 % річних. Банк свої зобов′язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, кредитні кошти надав, але відповідач свої зобов′язання належним чином не виконує, кредит та відсотки в повному обсязі не сплачує, у зв"язку з чим виникла заборгованість. Також з метою забезпечення виконання зобов"язань між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] був укладений Договір поруки від 12.02.2008 року, відповідно до якого вона зобов"язалася відповідати перед Банком за невиконання [PERSON] усіх зобов"язань за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій. Але з боку відповідачки зобов"язання за договором також не виконуються. На підставі викладеного Банк вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідачів солідарно на користь Банку заборгованість за Кредитним договором на загальну суму 19402, 44 доларів США та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Універсал Банк" про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та Банком були укладені кредитний договір від 12.02.2008 року, а також договір поруки між Банком та [PERSON], але вважає дані договори є такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства. Позивач за зустрічним позовом вказує про те, що Банк перед укладанням кредитного договору не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав у повному обсязі інформацію про умови кредитування, як того вимагає Закон України "Про захист прав споживачів". Також позивач вважає умови кредитного договору несправедливими. На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним зустрічним позовом, в якому просить суд визнати недійсними Кредитний договір від 12.02.2008 року, укладений між ним та Банком, визнати недійсним договір поруки від 12.02.2008 року, укладений між Банком та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, а також просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала зустрічні позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, а також просила відмовити у задоволенні основного позову, зважаючи на його безпідставність. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала зустрічні позовні вимоги, а також просила відмовити у задоволенні основного позову Банку, зважаючи на те, що підстав для цього немає. Також зазначила, що Банком пропущений строк пред"явлення до неї позову про стягнення боргу, як з поручителя. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Універсал Банк" підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12.02.2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є за всіма правами та обов"язками ПАТ "Універсал Банк", та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 047-2008-230. Банк згідно з умовами Договору надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 22784, 00 доларів США на строк до 10.02.2038 року із сплатою відсотків у розмірі 12, 45 % річних. За користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 37, 35 % річних. Кредит був наданий на умовах його повернення, строковості та плати за користування. Згідно із п. 5.3.1 Кредитного договору відповідач зобов"язувався належним чином виконувати взяті на себе зобов"язання. Пунктом 5.3.2 Договору передбачено, що відповідач зобов"язаний повернути кредит у визначеній Договором сумі, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов"язань сплатити штрафні санкції та інші платежі у строки та відповідно до умов Кредитного договору. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов"язання у повному обсязі, видав Позичальнику кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку, а позичальник свої зобов"язання не виконує, порушує умови Кредитного договору, у зв"язку з чим виникла заборгованість за договором. Так, станом на 25.03.2015 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 19402, 44 доларів США, з яких: -18163, 83 доларів США - заборгованість по Кредитному договору; -1101, 00 доларів США - відсотки; -137, 62 доларів США - підвищені відсотки. У зв"язку з тим, що Позичальником не було дотримано зазначених умов Кредитного договору, Банком на адресу [PERSON] 12.10.2014 року було направлено вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі, але до цього часу вимоги Банку не виконані. Відповідно до п. 5.2.5 Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і неусунення позичальником порушень, термін повернення кредиту скорочується до дати, вказаної у повідомленні про порушення умов договору, тобто на 31-й календарний день. Як вбачається з письмових матеріалів справи, починаючи з травня 2014 року відповідач не у повному обсязі виконує умови Кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. При розгляді справи також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов"язань за Кредитним договором між Банком, з однієї сторони, та відповідачкою [PERSON], з другої сторони, був укладений Договір поруки № 047-2008-230-Р. Відповідно до п. 1.1, 1.3 Договору поруки Поручитель зобов"язався перед Банком відповідати за невиконання відповідачем [PERSON] усіх його зобов"язань за Кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій. Згідно із вимогами ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. У разі солідарного обов"язку боржників, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання обов"язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов"язаними доти, доки їхній обов"язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. 2 ст. 543 ЦК України). На адресу [PERSON] Банком було відправлено досудову вимогу від 12.10.2014 року, але на сьогоднішній день дана вимога відповідачкою не виконана. Банківський кредит - це будь-яке зобов"язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов"язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов"язання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобов"язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов"язань. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або у повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договору строку його надання. Також відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Слід звернути увагу на той факт, що відповідачі не відмовилися від виконання умов Кредитного договору, а Банк, в свою чергу свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Оскільки Договір є обов"язковим для виконання сторонами, відповідачі зобов"язані виконувати взяті на себе зобов"язання за всіма існуючими умовами Кредитного договору від 12.02.2008 року та договору поруки від 12.02.2008 року та виконувати їх належним чином у встановлений строк. В своїх зустрічних позовних вимогах відповідач [PERSON] посилається на те, що дані договори є такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, а також вказує про те, що Банк перед укладанням кредитного договору не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав у повному обсязі інформацію про умови кредитування, як того вимагає Закон України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору Банк не надав йому інформацію про умови кредитування, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладенням кредитного договору, чим приховав необхідну інформацію, а тому він вважає укладений договір несправедливим, а тому він повинен бути визнаний недійсним. Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає і недійсним договір поруки з тих підстав, що недійсне зобов"язання не підлягає забезпеченню, а тому наслідком недійсності кредитного договору є недійсність договору поруки. Але слід зазначити, що позивач за зустрічним позовом, посилаючись на Закон України "Про захист прав споживачів", вказує, що йому не було надано у повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає закон. Але зазначені твердження є неправдивими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки відповідно до Переліку та вартості супутніх послуг, що надаються Кредитором та третіми особами і пов"язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, що є Додатком № 1 до Кредитного договору, Позичальник [PERSON] був повністю ознайомлений представником Банку у письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що підтверджується його підписом на зворотній стороні Переліку. З огляду на викладене положення вищевказаного Закону України в частині недійсності договорів та введення споживача в оману не поширюється на кредитний договір. Що стосується посилання [PERSON] на те, що надання кредиту в американських доларах є з боку Банку способом зловживання правом, оскільки всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк покладає виключно на Позичальника за кредитним договором, то судом вони до уваги не приймаються з наступних підстав. Як вбачається з письмових матеріалів справи, що позивач шляхом підписання Кредитного договору погодився з усіма умовами договору, а отже і з валютними ризиками, які виникають на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку. Але саме при підписанні Договору позивач був попереджений про дані ризики. Так, згідно п. 8.5 Кредитного договору, уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов"язаних з конвертацією валюти. Викладена правова позиція також підтверджується і судовою практикою. Так, Верховний Суд України у своєму рішенні від 20.10.2010 року зазначив: "Посилання суду на несправедливість умов договору про покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним також є помилковим, оскільки відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов"язані під час укладання Кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов"язань за Кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України "Про захист прав споживачів" і виконана банком перед укладанням ос пореного позивачем Кредитного договору." Крім того, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Отже сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину, і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на час укладення договору. Враховуючи викладене, вимоги діючого законодавства, судову практику, слід зазначити, що усі валютні ризики зростання/коливання курсу іноземної валюти покладаються на сторони та не є підставою для розірвання кредитного договору та визнання окремих його положень недійсними. Також слід зазначити, що під час укладання Кредитного договору Позичальник був ознайомлений в повному обсязі з умовами договору, а саме: особою та місцезнаходженням кредитора, кредитними умовами, зокрема, метою, для якої споживчий кредит може бути витрачений, формами його забезпечення, наявними формами кредитування, типом відсоткової ставки, сумою, на яку кредит виданий, варіантами повернення кредиту, можливістю дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальністю сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотримання положень ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів". Також слід звернути увагу на те, що відповідачам за основним позовом були повністю відомі істотні умови Кредитного договору та Договору поруки, так як вони жодного разу не звернулися до кредитора за роз"ясненням положень договорів, які були їм не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами договорів. Умови договору передбачають двостороннє встановлення прав та обов"язків як Позичальника, так і Кредитора, передбачених ст. 1054 ЦК України, а саме: за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти, та умов самого договору. Укладаючи Кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо встановлення прав та обов"язків кожної сторони. Слід зазначити, що визнання договорів недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: -зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину; -вчинення правочину у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. З наведених вище письмових доказів вбачається, що укладені між сторонами Кредитний договір від 12.02.2008 року та Договір поруки від 12.02.2008 року повністю відповідають вимогам діючого законодавства, підтвердженням чого є також згода на укладення даного правочину та його підписання з боку позичальника. Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання, як це передбачено ст. 617 ЦК України. А тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними немає, також відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] з мотивів, наведених вище. А тому зустрічні позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Також судом не приймаються до уваги заперечення відповідачки [PERSON] щодо пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення боргу з неї, як поручителя, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за Договором поруки Поручитель поручається перед Кредитором Боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобов"язань Боржником. Згідно із ст. 554 ЦК України Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановлених договором поруки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші та ін.), або утриматися від певної дії. Статтею 598 ЦК України визначено підстави припинення зобов"язання, якою передбачено, що зобов"язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов"язань на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов"язання, а також у разі зміни зобов"язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. У разі солідарного обов"язку боржників, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання обов"язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов"язаними доти, доки їхній обов"язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. 2 ст. 543 ЦК України). Як вбачається з письмових матеріалів справи, на адресу відповідачів 12.10.2014 року Банком було надіслано вимогу про необхідність виконання умов Договорів, зокрема про сплату заборгованості, що виникла, але вимоги не були виконані. Пунктом 4.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов"язань Боржника за Основним договором, що забезпечуються такою порукою. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання, не пред"явить вимоги до поручителя. Як встановлено судом, вимога до поручителя була пред"явлена 12.10.2014 року, що підтверджується відповідним листом, а позов до суду був пред"явлений 10.04.2015 року (поштова відмітка на конверті), а тому строк звернення до суду позивачем був дотриманий. Що стосується позовних вимог Банку про стягнення боргу, то суд вважає, що дані вимоги є підставними та обгрунтованими, оскільки відповідачі тривалий час не здійснюють платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, чим порушують прийняті на себе договірні зобов′язання, а тому з відповідачів солідарно на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором кредиту на загальну суму 19402, 44 доларів США, що еквівалентно 427241, 73 грн. ( 1 долар США = 22, 02 грн.). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, зважаючи на вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Універсал Банк" підлягають задоволенню у повному обсязі, як підставні та обґрунтовані, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 1827, 00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved