Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 3000 грн. щомісяця з дня пред`явлення нею позову, а також додаткові витрати, понесені на утримання дитини в сумі 18946,38 грн.. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який був розірваний за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON] , яка проживає з позивачкою. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задоволені, стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючі з 07.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначала, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на дитини її витрати на утримання доньки значно зросли, значні витрати позивач несе на лікування доньки, яка має захворювання резидуально-органічне ураження центральної нервової системи та ювенальний ідіопатичний артрит, недиференцирований варіант, актгивність 1 ст., НФС 0 ст.. Дитина постійно потребує вживання ліків, вартість яких є значною. Крім того, інші потреби дитини значно зросли, вона навчається у школі (гімназії), де за кожен місяць треба лютити 200 гривень та 750 гривень на підручники та 500 гривень господарські треби школи щоквартально, дитина відвідує додаткові уроки англійської мови (600 гривень на місяць), російської мови (800 гривень на місяць), математики (800 гривень на місяць). Крім того, дитина навчається у музичній школі, де один місяць навчання коштує 350 гривень на місяць. Крім того, позивач наголосила, що вона за власні кошти придбала одяг дитині, вартість якого також включена до позовних вимог. Відповідач у відзиві на позовну заяву та у відзиві на позовну заяву (уточнену) частково заперечував проти заявленого позову, посилаючись на те, що на даний час він знаходиться у пошуку роботи, оскільки він був вимушений припинити свою діяльність як фізична особа-підприємець, та його дохід не дозволяє сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн.. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не доведено, що вона понесла витрати на навчання дитини в сумі, яка заявлена до стягення, витратити на одяг дитини не відносяться до категорії додаткових витрат на утримання дитини, та витрати на лікування дитини у розмірі 12475,69 грн., на думку відповідача, нею не підтверджені. Також вважав неналежними доказами понесення витрат на лікування товарні чеки, видані ФОП [PERSON] , яка згідно з інформацією з відкритих реєстрів, не має виду економічної діяльності, який дозволяв би їй продаж ліків. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2019 року відкрите провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року прийнято до розгляду уточнення позовної заяви. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Вакуленко Л.І. в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Представник відповідача адвокат Блага С.В. в судовому засіданні наголосила, що відповідач визнає позов частково, та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в сумі 1100 грн., а також додаткових витрат на лікування в сумі 4403,68 грн., та проти решти позовних вимог заперечує, оскільки вважає, що в цій частині позов не доведений. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі, який був розірваний 31 жовтня 2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] а.с. 11). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задоволені, стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючі з 07.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 8 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Цим Законом були внесені зміни до Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Зі змісту ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, за наявності відповідних підстав, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Зважаючи на те, що відповідач припинив свою підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець та на даний час має нерегулярний, мінливий дохід, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зміни способу стягнення аліментів та визначення їх розміру в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України. Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 року по справі № 201/15248/16-ц (61-4862ск18) дійшов висновку про те, що положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, які негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Проте, наявність таких особливих обставин та додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Тобто додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами, зокрема, у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. З матеріалів справи вбачається, що дитина [PERSON] має хронічне захворювання, а саме: резидуально-органічне ураження центральної нервової системи та ювенальний ідіопатичний артрит, недиференцирований варіант, актгивність 1 ст., НФС 0 ст., у зв`язку з чим потребує системативного лікування, вживання відповідних ліків. Позивачем до матеріалів справи долучені відповідні медичні виписки з історії хвороби дитини, що підтверджують наявність вказаних хронічних захворювань, а також призначення медичного лікування дитині, та докази придбання ліків (засвідчені копії фіскальних чеків, квитанцій касового ордеру, товарних чеків) на загальну суму 26239,18 грн. (а.с. 31- 90, 117-124). Разом з тим, суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на позов на неналежність доказів, наданих позивачем на підтвердження придбання ліків , а саме товарних чеків ФОП [PERSON] , яка, за твердженням останнього, не має такого виду економічної діяльності, як продаж ліків. Зазначене спростовується наданими позивачем доказами, зокрема засвідченими копіями: ліцензії Державної служби України з лікарських засобів, виданої ФОП [PERSON] , витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17.12.2013 року щодо ФОП [PERSON] , свідоцтва платника єдиного внеску від 17.12.2013 року, які свідчать про те, що одним з видів діяльності ФОП [PERSON] була роздрібна торгівля лікарськими засобами. З урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 141 СК України, розмір витрат на лікування, понесення яких позивачем доведено наданими належними та допустимими доказами, які позивач просить стягнути з відповідача, складає 13119,59 грн. (26239,18 / 2). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на лікування дитини [PERSON] в сумі 13119,59 грн.. Стосовно решти вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат, а саме витрат на одяг та навчання дитини, суд вважає необхідним зазначити наступне. Частиною 1 ст. 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 80 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Посилання позивача на те, що вона понесла додаткові витрати на навчання доньки, у тому числі: 1400 грн. - за навчання дитини в гімназії, 750 грн. - за підручники, 1500 грн. - на господарські потреби класу, 5400 грн. - за додаткові зайняття англійською мовою, 7200 грн. - за додаткові зайняття російською мовою, 7200 грн. - за додаткові зайняття математикою та 3150 грн. - за навчання в музичній школі, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. Позивачем не надано суду доказів понесення вищевказаних витрат. Крім того, не доведено, що понесення цих витрат зумовлене наявністю схильності дитини та спрямовано на розвиток особливих здібностей дитини і досягнень у вказаних сферах, а саме, що дитина приймала участь в олімпіадах, конкурсах або змаганнях, тощо, та здобувала певні досягнення. Також, суд вважає, що понесення позивачем витрат на придбання одягу дитини також не належить до додаткових витрат на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України. Таким чином, здійснені позивачем витрати не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) і не є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України. Крім того, встановлено, що позивач не узгоджувала з відповідачем вказані витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини на навчання в сумі 13300 грн. (26600 / 2) та на одяг в сумі 2000 грн. (4000 / 2) у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю належними та допустимими доказами. Питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial