Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

02.05.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду, завдану дорожньо - транспортною пригодою в розмірі 4871,78 грн., втрату товарної вартості транспортного засобу в розмірі 14339,90 грн. та судові витрати. В позові посилається на те, що 31.05.2017 о 20 год. 53 хв. по вул. Лобановського 78 в м. Києві відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Хонда» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Форд» д/н [NUMBER] , що належить [PERSON]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.07.2017 [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 31.05.2017. Зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ СТ «Домінанта», згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК0990216. Вказує, що згідно Акту виконаних робіт від 08.09.2017, складеного ТОВ «Віннер Автомотів», позивач здійснив відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на суму в розмірі 43 696,91 грн. Зазначає, що з метою виявлення розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості, спричиненого транспортному засобу в результаті ДТП, Позивач звернувся до СОД ФОП [PERSON] та уклав договір № 492/8-17 про проведення оцінки від 02.08.2017, в результаті чого останнім 26.09.2017 було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 492/8-17. Відповідно до зазначеного звіту матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Форд» д/н [NUMBER] , внаслідок його пошкодження, складає 59 691,67 грн. (з яких 14 339,90 грн. - величина втрати товарної вартості КТЗ). Вказує, що 29.01.2018 ТДВ СТ «Домінанта» було перераховане позивачу страхове відшкодування у розмірі 38 825,13 грн. Позивач вважає, що йому не в повному обсязі було відшкодовано матеріальний збиток, а тому просить стягнути з відповідача 4871, 78 грн.,як різницю між спричиненою шкодою та сумою страхового відшкодування та величину втрати товарної вартості у розмірі 14339,90 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. 02.05.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. Ухвалою суду від 08.05.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 08.10.2018 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 18.03.2019, вищезазначену справу було передано головуючому судді Букіній О.М. у зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, проте вбачається з матеріалів позовної, останній просить справу слухати у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 31.05.2017 о 20 год. 53 хв. по вул. Лобановського 78 в м. Києві відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Хонда» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Форд» д/н [NUMBER] , що належить [PERSON]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.07.2017 [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 31.05.2017(а.с.10). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СТ «Домінанта», згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК0990216 (а.с.11). Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Акту виконаних робіт від 08.09.2017, складеного ТОВ «Віннер Автомотів», позивач здійснив відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на суму в розмірі 43 696,91 грн., що підтверджується квитанцією №18149393 від 28.08.2017 на суму 7238,99 грн. та квитанцією № 18199313 від 08.09.2017 на суму 36457,92 грн. (а.с.23, 27, 28). Відповідно до ст. 29 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховою компанією у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2018 ТДВ СТ «Домінанта» було перераховане позивачу страхове відшкодування у розмірі 38 825,13 грн., що підтверджується листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 05.02.2018 (а.с.29-30). Так, позивач, просить стягнути на свою користь з відповідача різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди в розмірі 43 696,91 грн. та страховим відшкодуванням у розмірі 38 825,13 грн., що складає 4871,78 грн. Відповідно до п.6 Постанови ПВСС України за №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.16 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пленум Верховного суду України у Постанові „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до положення ст.1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст.22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691 цс 15, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, а різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду у складі судової палати Касаційного цивільного суду № 686/17155/15-ц від 03.10.2018. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 4871,78 грн., з розрахунку: 43696,91 грн. (фактичний розмір збитку) - 38825,13 грн. (сума страхового відшкодування) = 4871,78 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача величина втрати товарної вартості КТЗ, то суд приходить до наступних висновків. Втрата товарної вартості транспортного засобу є складовою загальної вартості матеріального збитку відповідно до п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України, згідно з яким "Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості". Це підтверджується також правовою позицією ВСУ у справі № 6-760цс15 від 16 грудня 2015 року, в якій зазначено, що "величина втрати товарної вартості автомобілю після ДТП має враховуватись судами при визначенні фактичного розміру заподіяної шкоди власнику". Як вбачається з матеріалів справи, з метою виявлення розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості, спричиненого транспортному засобу в результаті ДТП, позивач звернувся до СОД ФОП [PERSON] та уклав договір № 492/8-17 про проведення оцінки від 02.08.2017, в результаті чого останнім 26.09.2017 було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 492/8-17(а.с.12-17). Оцінка майна представляє собою процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», про що прямо зазначається у ст. ст. 3-5 цього Закону. Згідно з ст.7, ст. 10, ст. 11 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору про оцінку майна між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки. Замовниками оцінки можуть бути особи, яким майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Відповідно до зазначеного звіту матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Форд» д/н [NUMBER] , внаслідок його пошкодження, складає 59 691,67 грн. (з яких 14 339,90 грн. - величина втрати товарної вартості КТЗ, тобто величина зниження ринкової вартості транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу (втрати, які згідно ч.2 ст.22 ЦК України зазнав Позивач у зв`язку з пошкодженням речі). Згідно п. 32.7 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Таким чином, витрати по втраті товарного вигляду транспортного засобу підлягають стягненню з відповідача, як винної особи у ДТП, що становить 14339,90 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved