Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

18.06.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , а також третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів і зареєстрованих осіб. 19.06.2013 року цивільна справа передана в провадження судді Турбіній Т.Ф. і 04 липня 2013 р. ухвалою суду відкрито провадження по справі. 04 березня 2014 року ухвалою суду за клопотанням одного з Відповідачів призначена судово-почеркознавча експертиза і провадження у справі зупинено, бо Відповідачі заперечували факт підписання ними договору іпотеки № ZРV0GА00000171 від 03.05.2007 року. 26 травня 2014 року ухвалою суду відновлено провадження у справі, бо до суду надійшло повідомлення експерта Наукового дослідницького експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Запорізької області про неможливість виконання експертизи. 16 червня 2014 року провадження у справі зупинено у зв`язку з призначенням по справі судово-почеркознавчої експертизи. В зв`язку з тим, що експертом Наукового дослідницького експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Запорізької області повернуто матеріали цивільної справи без виконання через не здійснення оплати її вартості, а тому суд 18 червня 2015 року відновив провадження у справі. 30 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф. прийнято рішення суду про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] та третьої особи: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ZPV0GА00000171 від 03.05.2007 р. у розмірі заборгованості по кредиту у сумі 30789,70 доларів США, заборгованості по процентам у сумі 49013,49 доларів США, заборгованості по комісії у сумі 3300,54 доларів США, заборгованості по пені у сумі 128913,98 грн. (16128,36 доларів США), штрафу - фіксована складова 250,00 грн., процентна складова - 143276,27 грн., а всього: 79803,19 доларів США та 272440,25 грн., звернув стягнення на предмет іпотеки: 1/2 частину квартири із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В ході судового розгляду справи встановлено, що іпотекодавець [PERSON] помер [INFO] і це підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.06.2007 р., виданим Запорізьким міським відділом РАЦС ГУЮ в Запорізькій області. Крім цього, представником [PERSON] для проведення судово-почеркознавчої експертизи поданий оригінал заповіту [PERSON] від 10 січня 1999 року, що посвідчений приватним нотаріусом Чорною О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 49. Згідно цього заповіту все рухоме та нерухоме майно, яке належало [PERSON] заповідалося [PERSON] . На вказане рішення суду ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] подані апеляційні скарги, які прийняті до розгляду апеляційним судом Запорізької області. 29 жовтня 2015 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області за клопотанням [PERSON] призначена судова почеркознавча експертиза, яка доручена експертам Запорізькій філії Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно Висновку № 361-15 судово-почеркознавчої експертизи підтверджено, що обидва підписи у договорі іпотеки квартири від 03.05.2007 року з боку Іпотекодавців виконані самими Іпотекодавцями/ [PERSON] та [PERSON] . 17 березня 2016 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційні скарги представника ПриватБанка та [PERSON] відхилені, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2015 року у цій справі залишено без змін. Пізніше, третьою особою - [PERSON] подана апеляційна скарга і 07 вересня 2016 р. ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2015 року у цій справі залишено без змін. Позивачем, не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Запорізької області, подана касаційна скарга і 11 жовтня 2017 р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийнята ухвала суду, якою касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково, а саме: рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків, які слід врахувати та застосувати під час нового розгляду справи. Так, згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи-іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. В апеляційній скарзі банк зазначав, що дружина [PERSON] - [PERSON] - постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому прийняла спадщину після його смерті на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, відповідно до неї у порядку спадкування перейшли права та обов`язки іпотекодавця [PERSON] . До касаційної скарги додано копію заповіту від 10 січня 1999 року, згідно якого [PERSON] заповів належне йому майно [PERSON] . За таких обставин не можна погодитися із висновками судів про те, що позов банку не обґрунтовано обставинами переходу права власності на Ѕ частку предмета іпотеки від [PERSON] до [PERSON] , та із відмовою у зверненні стягнення на предмет іпотеки у цілому. 01 грудня 2017 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя Добрєвим М.В. прийнята ухвала суду про прийняття до свого провадження цивільну справу та відкриття провадження. Однак, 07 листопада 2018 року у зв`язку з закінченням повноважень судді Добрєва М.В. суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя Козловою Н.Ю. прийнята ухвала суду про прийняття до свого провадження цивільну справу. Впродовж тривалого розгляду цивільної справи Позивач змінив найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - АТ КБ „ПРИВАТБАНК") та збільшував і зменшував розмір позовних вимог, а також уточнював їх в частині і остаточно представник Позивача наполягав та просив суд на підставі заяви про уточнення позовних вимог в частині визначення способу реалізації предмета іпотеки від 09.09.2019 р. № б/н в рахунок погашення заборгованості Позичальника/ [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] ) за кредитним договором № ZPV0GA00000171 від 03.05.2007 року перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК", яка утворилася станом на 15.06.2015 р., що складається з: 30 789,70 доларів США - заборгованості за кредитом, 49013,49 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 300,54 доларів США - заборгованість з винагороди за надання фінансового інструменту, 128 913,98 грн. - заборгованість з пені, яка нарахована за період з 18.06.2012 р. по 18.06.2013 р. - звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] ) шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки квартири від 03.05.2007 р.) на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України „Про іпотеку". Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ: 1436057, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001), а також стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] ), понесені АТ КБ „ПРИВАТБАНК", судові витрати, а саме: по сплаті судового збору в сумі 3768,70 грн. на користь АТ КБ „ПРИВАТБАНК". У судовому засіданні 19 травня 2021 року представник позивача підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач, третя особа разом з його представником проти позову заперечували, не погоджуючись з сумою боргу, з підстави дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який втратив чинність 21 квітня 2021 р., а також відсутністю у [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини та вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.05.2007 р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого став ПАТ КБ «ПриватБанк», а пізніше, станом на сьогодні є АТ КБ „ПРИВАТБАНК", укладений кредитний договір № ZPV0GА00000171, згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 42118,10 доларів США на наступні цілі: 40000,00 доларів США на під заставу нерухомості, 2118,10 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою відсотків при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту у розмірі 2,56 % за місяць, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення 03.05.2012 р. (а.с.14-16). В забезпечення виконання Позичальника/ [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № ZPV0GА00000171 від 03.05.2007 р. укладений договір іпотеки квартири від 03.05.2007 р. між іпотекодавцями [PERSON] , [PERSON] та іпотекодержателем ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», а станом на сьогодні є АТ КБ „ПРИВАТБАНК" (а.с.17-20). За цим договором іпотеки [PERSON] і [PERSON] передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям на праві власності по Ѕ частині кожному на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2004 р., реєстровий № 4656. Обумовлена сторонами договору іпотеки вартість предмету іпотеки складає 282320,00 грн. Належність кожному з іпотекодавців Ѕ частки вказаної квартири підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.21). Під час судового розгляду справи встановлено, що іпотекодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.06.2007 р., виданим Запорізьким міським відділом РАЦС ГУЮ в Запорізькій області. Згідно заповіту [PERSON] від 10 січня 1999 року, що посвідчений приватним нотаріусом Чорною О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 49, все рухоме та нерухоме майно, яке належало йому заповідалося [PERSON] , яка прийняла спадщину після його смерті на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому відповідно до неї у порядку спадкування перейшли права та обов`язки іпотекодавця [PERSON] (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, єдиним іпотекодавцем та належним Відповідачем по справі щодо всього предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Позичальник [PERSON] допустив порушення зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороді відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 15.06.2015 р. заборгованість за кредитним договором становить: 30 789,70 доларів США - заборгованості за кредитом (за наданим кредитом), 49013,49 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 300,54 доларів США - заборгованість з винагороди за надання фінансового інструменту, 128 913,98 грн. - заборгованість з пені, яка нарахована за період з 18.06.2012 р. по 18.06.2013 р. Щодо розміру заборгованості за цим кредитним договором, то в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України існують обставини, які встановлені рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2016 року по цивільній справі № 311/1909/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за цим самим кредитним договором № ZPV0GA00000171 від 03.05.2007 року, а тому не підлягають додатковому доказуванню у цій справі № 334/5183/13-ц. Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили 29.09.2016 р., позов ПриватБанка задоволено у повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь Банка заборгованість за кредитним договором № ZPV0GA00000171 станом на 07.04.2016 р., яка становить 199225,36 доларів США та складається з: 30789,70 доларів США - заборгованість за кредитом; 56425,65 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3300,00 доларів США - заборгованість по комісії; 108709,47 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Таким чином, розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ZPV0GA00000171 станом на 15.06.2015 р. підтверджено як матеріалами справи, так й рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2016 року по цивільній справі № 311/1909/16-ц, яке набрало законної сили 29.09.2016 р. і перебуває станом на сьогодні на виконанні у відділу державної виконавчої служби. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договорута вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Через порушення боржником основного зобов`язання банк в силу ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. 29 травня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду прийнята Постанова суду по справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112 цс 19) в аналогічній з цією цивільною справою, якою підтверджена правова можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону) в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України „Про іпотеку". ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав лист від 02.04.2013 р. № 30.1.0.0/2-084 на адресу боржника та іпотекодавців з вимогою про повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, та у разі невиконання вимоги у тридцятиденний строк попередив про рішення звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.11-13). Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з умов кредитного договору строк його дії - до 03.05.2012 р. Основне зобов`язання боржником не виконане. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (ч. 4 ст. 631 ЦК України). З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся у червні 2013 року. Щодо дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то вказаний Закон втратив чинність 21 квітня 2021 року. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 768,70 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved