Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся в Млинівський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір/поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3233208, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності за участі забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «MERCEDES», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 01.12.2015 р. на а/д Городище-Рівне-Старокостянтинів трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MERCEDES», державний реєстраційний номер [NUMBER] . під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля «MERCEDES» під керуванням [PERSON] . Постановою суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адмістративному стягненню. За заявою [PERSON] про відшкодування шкоди завданої транспортному засобу у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору, йому, як потерпілому, ПАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 21471,75 грн.. На адресу [PERSON] було направлено вимогу щодо компенсації суми сплаченого страхового відшкодування, однак жодних дій спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку відповідача здійснено не було. Просить суд стягнути з [PERSON] 21 471,75 грн. суму виплаченого [PERSON] страхового відшкодування та судові витрати по справі. 20.05.2019 р. до суду надійшов відзив відповідача (а.с. 98-100), у якому представник відповідача - адвокат Маслюк В.М вказав, що позовна вимога про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не підлягає задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності, а тому у задоволенні позову просив відмовити. В судове засідання представник позивача не з"явився. Натомість у поданому до суду клопотанні просив справу розглядати у його відсутності, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду справи, в судове засідання також не з"явились. Вивчивши зміст заперечень відповідача, наведених у відзиві проти позову та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 01.12.2015 року о 10 год.30 хв., на 128 км.а/д Р-05 Городище-Рівне-Старокостянтинів, керуючи автомобілем «MERCEDES», д.н.з. [NUMBER] перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, що призвело до відкручення колеса та пошкодження транспортного засобу «MERCEDES», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначене підтверджується постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року, Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, в частині, що стосується вчинених відповідачем [PERSON] дій, а тому його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню. На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «MERCEDES», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів № АЕ/3233208 від 23.09.2015 року, укладеного між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] . У відповідності до вимог ст.16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Аналогічні положення передбачені ст.ст.979, 988 ЦК України. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що згідно страхового акту №UA2015120100008/L01/01 від 22.01.2016 року сума страхового відшкодування за вищевказаним договором страхування, становить 21 471,75 грн., які ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатила в якості страхового відшкодування [PERSON] , що стверджується відповідним платіжним дорученням №38949 від 25.01.2016 року (а.с.73,56). Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Проте дана норма є загальною нормою, а спеціальними нормами які підлягають застосуванню у даних правовідносинах є ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У відповідності до статей 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. г) ч. 38.1., 38.1.1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; Таким чином, ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виконала покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню виплати страхового відшкодування. Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати потерпілій особі у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виникло право зворотної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування. Відтак, суд прийшов до висновку, що позов є підставним, однак до задоволення не підлягає з огляду на таке. Так, представник відповідача 20.05.2019 року звернувся до суду з письмовою заявою про застосування строку позовної давності та про відмову із цих підстав у задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. У пункті 27 постанови пленуму ВСС «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1.03.2013 №4, зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору й сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема ст.1191 ЦК, а також ст.38 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А для суброгації відповідно до ст.993 ЦК і ст.27 закону «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації строк позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, розмір якого визначається за правилами, встановленими у відповідному договорі. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний марки «MERCEDES», д.н.з. [NUMBER] , застрахований за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів № АЕ/3233208 від 23.09.2015 року у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», завдав технічні пошкодження транспортном засобу «MERCEDES», д.н.з. [NUMBER] , мала місце 01.12.2015року, а 25.01.2016 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатила [PERSON] в якості страхового відшкодування - 21471,75 грн., що стверджується відповідним платіжним дорученням №38949 від 25.01.2016р. Таким чином, позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», звертаючись із позовом до відповідача 12.02.2019 року пропустив трирічний строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є самостійною підставою для відмови у позові. При цьому, позивачем не подано заяви про поновлення строку та доказів наявності поважних причин, які б перешкоджали ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» своєчасно протягом трирічного строку із дня виплати страхового відшкодування звернутись до відповідача із зазначеним позовом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, як підставу для відмови у заявлених позовних вимогах. У зв"язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, заявлені позивачем до відшкодування, стягненню не підлягають. На підставі ст.ст.256, 257, ч. 4 ст.267, 979, 988, 993, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.16, 27 Закону України „Про страхування", ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та

Outcome: dismissed