Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з винної у скоєнні ДТП особи [PERSON] матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 5201,32 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. Представник позивача Грабовський О.О. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Пояснив, що відповідачем в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивача не було повідомлено про настання ДТП в письмовому вигляді. Оскільки страхове відшкодування потерпілій особі внаслідок ДТП виплачено в розмірі 5201,32 грн., на підставі ст. 38 вищевказаного Закону звернулись до відповідача в порядку регресу за відшкодуванням матеріальної шкоди. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. 04.04.2015 року близько 09-00 год. [PERSON], керуючи автомобілем Volkswagen, д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по бульвару Лесі Українки, 21-б, всупереч вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2015 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП відповідача [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 13). Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, який має пріоритет над загальним. Згідно п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4915870, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА», забезпечений транспортний засіб - "Volkswagen", д.н.з. [NUMBER], страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 50000, 00 грн., франшиза - "0" (а. с. 3). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 02.07.2015 р. ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» здійснило виплату страхового відшкодування власнику [PERSON] транспортного засобу «Daewoo», д.н.з. [NUMBER], в розмірі 5201,32 грн. (а.с. 15). Відповідач [PERSON] з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди до страховика не звертався. Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. В даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами (а.с. 3, зворот), відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач визнав факт його настання, добровільно сплатив страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування шкоди. Така позиція підтверджується відповідно до судової практики Верховного Суду України (постанова 16.09.2015 р. №6-284 цс15, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України). На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. А тому не підлягають вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed