Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

07 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про визнання договору про іпотечний кредит недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що 16 серпня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк», який змінив назву на Відкрите акціонерне товариство «Платинум Банк», було укладено договір про іпотечний кредит №3.07081521. Відповідно до умов Договору п.1.1 банк зобов'язався надати позичальнику на власні потреби грошові кошти в сумі 99 800 доларів США на строк 180 місяців зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 12.50% річних. Відповідно до п.п.2.3. п.2. Умови та порядок подання кредиту, кредит надається позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування всієї суми на поточний рахунок позичальника № [NUMBER], МФО 380388 у ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк». В якості забезпечення основного кредитного договору, між сторонами було укладено також Іпотечний договір № 3.07081521 від 16 серпня 2007 року, згідно п.п.1 п.1. Предмет договору якого, Іпотекодавець ([PERSON]) передає, а Іпотекодержатель (Банк) приймає іпотеку житлову нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,30 м2, що складається із однієї житлової кімнати, що належить Іпотекодателю на праві приватної власності. Станом на момент подачі позову до суду, відповідач незаконно та в протиправний спосіб вимагає оплати кредиту та погрожує мені виставити кредит як окремий ЛОТ-АКТИВ на акціон та продати-переуступити третім особам. Перед укладанням оспорюваного договору відповідач не надав жодних письмових повідомлень, посилаючись на те, що це просто зайві формальності, які фактично не застосовуються на практиці, оскільки значно затягують процедуру отримання кредиту, а тому їх краще уникнути. В подальшому це стало причиною виникнення у позивача значних негативних фінансових наслідків, в тому числі пов'язаних із сплатою на користь відповідача прихованих комісій деномінованих у доларах США. Кредитний договір суперечить вимогам п.п.д) п.1 ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме - не містить даних про орієнтовну сукупність вартості кредиту, а також передбачає приховані комісії, що окремий раз свідчить про дискримінаційний та несправедливий характер цього правочину. До п. 2.5 Договору передбачено, що за надання кредиту Позичальник сплачує Банку комісію без зазначення її розміру кредиту. До додатку №1 до Кредитного договору є Графік повернення кредиту де не включено не тільки зазначенні вище комісії, а зобов'язання позивача сплачувати на користь відповідача, а й навіть згадку не має про орієнтовну сукупну вартість кредиту, включаючи вартість послуги з оформлення договору, яка передбачена п.2.5 Кредитного договору. Оспорювальний договір не містить істотних умов, визначених чинним законодавством як необхідні для договорів даного виду. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з ісіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідими для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Проте зазначене Договір про іпотечний кредит від 16 серпня 2007 року не містить умов, що щазначенні в ЗУ «Про захист прав споживачів» як необхідні для договорів спожитого кредиту, а саме: детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, та дати видачі кредиту, а оскільки Кредитний договір передбачає отримання кредиту на умовах кредитної лінії - то в ньому повинні були б бити зазначенні ще й дати та суми надання таких частин кредиту. Отже, без відповідні залишається принципово важливе питання детального розпису загальної вартості кредиту - з чого саме складається платіж по кредиту, яку долю в ньому займає погашення тіла кредиту, яку - відсотки, а яку - комісії чи інші платежі. Умови Кредитного договору є несправедливими та суперачать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків сторін. Згідно п.7.3 п.7 Відповідальність сторін, у разі невиконання п.6.2.10 (позичальник зобов'язаний щорічно до настання дати річниці видачі кредиту надавати Кредитору письмову інформацію про свої доходи) цього Договору Позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі еквівалент 1000 доларів США, а також п. 7.4 - у разі невиконання п.6.2.5-6.2.7., 6.2.9. та п. 6.2.11 (укладати страховий договір, сплачувати всі податки до державних органів із нерухомості) Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 1% від суми Кредиту, яка зазначена у п.п.1.1. Таким чином Кредитний договір не відповідає вимогам, Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів споживчого кредиту, не містить істотних умов, визначених чинним законодавством як необхідні для договорів даного виду, а самі умови Кредитного договору є несправедливими в цілому та суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Уповноважений представник Відповідача ПАТ «Платинум Банк» ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та позовну заяву з додатками отримав особисто 10 травня 2018 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року. 10 травня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04 червня 2018 року представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Ірклієнко Ю.П., подав до суду клопотання про проведення розгляд справи за правилами загального позовного провадження, ухвалою від 04 червня 2018 року дане клопотання залишено без задоволення. 04 червня 2018 року від уповноваженого представника відповідача ПАТ «Платинум Банк» надійшов відзив на позовну заяву про визнання договору про іпотечний кредит недійсний, мотивуючи свій відзив тим, що перед укладенням Кредитного договору, у відповідності до вимог чинного законодавства України, відповідачем було ознайомлено Позичальників із усіма істотними умовами договору. Оскаржувальний Кредитний договір був підписаний Позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами. Невід'ємним додатком до Кредитного договору є графік повернення кредиту та сплати відсотків, в якому наведено детальний розпис та складнощі щомісячних платежів за кредитом. Банком було надано всю необхідну інформацію відповідно Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.3 Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що підтверджується копією заяви/анкети на отримання іпотечного кредиту від 31.07.2008 року, листком витрат від 14.08.2007 року, які власноруч підписані позивачем. Заява/Анкета на отримання іпотечного кредиту підтверджує той факт, що позивача виявив бажання отримати кредит на умовах, що йому були запропоновані, в тому числі з умовою надання йому кредиту в іноземній валюті. Також, заява/анкета містить інформацію правового характеру, яка була доведена до відома позивача, і якою позичальник погодився поставивши свій підпис. Згідно розділу «Інформація правового характеру» Заява/Анкети від 31.007.2007 року позивач погодився із наступним: «з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредитування, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також з орієнтованою сукупною вартістю кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, тощо ознайомлений» Крім того позивача було доведено інформацію про сукупну вартість кредиту та умови кредитування, що підтверджується Листком витрат від 29.08.2007 року по продукту «Кредит під заставу нерухомості» під заставу нерухомості, що є у власності Позичальника, про що позивач поставив власний підпис. Позивачем регулярно сплачувались щомісячні платежі згідно умов Кредитного договору, на загальну суму 5 306,40 доларів США, що свідчить про його безумовну згоду з усіма умовами договору. Крім того, на прохання позивача з метою полегшення виконання ними умов Кредитного договору, між ним та Банком неодноразово укладалися додаткові угоди до Кредитного договору. Банк двічі йшов на зустріч позивачу, який в свою чергу погодився із умовами Додаткових договорів і виконував їх, частково сплачуючи щомісячні платежі за новими графіками погашення заборгованості. Дані обставини черговий раз свідчать про те, що позивача повністю влаштовували усі умови оскаржувального Кредитного договору та Додаткових договорів до них, позивач повністю погоджувався із ними і жодного разу не звертався до банку з метою роз'яснень незрозумілих йому умов, або з метою приведення їх у відповідність до законодавства. Позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні із позовом до суду без поважних причин. Отже, поважність причини пропуску позовної давності позивачем не доведено жодних доказів не надано. Крім того, позивач з 2007 року був обізнаний з умовами Кредитного договору, але протягом 11 років не звертався із позовом до суду або з будь-якими позасудовими претензіями до банку. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Частина 2 даної статті вказує, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження без виклику сторін у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] звернулася до банку ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», де 11 серпня 2007 року позивач заповнила та підписала заяву-анкету, якою підтвердила, що з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтовною сукупною вартістю кредиту (з урахування процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуг страхування, тощо). (а.с.41-45) 14 серпня 2007 року позивач ознайомився та підписав інформацію про сукупність вартості кредиту та умов кредитування, що підтверджується листком витрат по продукту «Кредит під заставу нерухомості» під заставу нерухомості, що є у власності позичальника. (а.с.48) 16 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 3.07081521 (а.с.9-13) Предметом договору про іпотечний кредит відповідно до п. 1.1. кредитор на умовах цього Договору надає позичальнику грошові кошти (надалі у тексті Кредит) в сумі 99 800 (дев'яносто дев'ять цілих вісімсот) доларів США на строк користування 180 місяців, а позичальник зобов'язується повернути наданий Кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 12,50% річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за Кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках і виконати свої зобов'язання за даним Договором в повному обсязі. 16 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 3.07081521 (а.с.8) Предметом договору відповідно до п. 1.1. передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку житлову нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,30 м2 та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 13 квітня 2001 року Головним управліням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, на підставі Наказу Головного житлового забезпечення від 11 квітня 2001 року № 367-С/КІ, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 18 квітня 2001 року, з метою забезпечення повного виконання зобов'язань Іпотекодавця за договором про іпотечний кредит укладеного Іпотекодавцем з Іпотекодержалелем 16 серпня 2007 року та додатків до нього. Відповідно до п.2.6. Договору про іпотечний кредит, кредитор формує графік платежів до цього Договору, який є його невід'ємною частиною, із зазначенням сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань Позичальника. Згідно з п. 2.5.2. іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником обов'язків, що передбачені Кредитним та цим договором, звернути стягнення на предмет Іпотекодержателя має право іпотеки - безумовне та безспірне право Іпотекодержтеля одержати задоволення своїх вимог з вартості Предмета іпотеки переважно кредиторами Іпотекодавця. Право Іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки може виникати також в інших випадках, передбачених чинним законом кредиторами іпотекодавцю. Право Іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки може виникати також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. В подальшому до договору про іпотечний кредит № 3.07081521 від 16 серпня 2007 року та іпотечного договору від 16 серпня 2007 року, сторонами вносилися зміни шляхом укладення додаткових договорів від 12 березня 2010 року, та від 12 червня 2013 року. Відповідно до Додаткового договору від 12 березня 2010 року до Договору про іпотечний кредит №3.07081521 від 16 серпня 2007 року. П.1 сторони погодилися, що протягом наступного періоду з 12 березня 2010 року до 12 лютого 2011 року включно, позичальник щомісячно сплачує Кредитору проценти за користування Кредитом, виходячи із залишку заборгованості основної суми за Кредитом, яка станом на 12 березня 2010 р. становить 93 132 долари США 42 центи. При цьому платежі з погашення основної суми заборгованості за Кредитом, протягом зазначеного у цьому пункті строку, Позичальник не сплачує. Згідно п.3.3 викладено додаток №1 до Кредитного договору (Графік повернення кредиту та сплати відсотків) у новій редакції. (а.с.50-51) 12 червня 2013 року сторони уклали Додатковий договір до Договору про іпотечний кредит №3.07081521 від 16 серпня 2007 року, відповідно до п.1.2. сторони погодилися, що протягом наступного періоду з 12 червня 2013 року і до 11 червня 2014 року, Позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 10,00% річних, виходячи, з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці. По закінченні зазначеного у цьому пункті Додаткового договору строку проценти за користування кредитом сплачується Позичальником у розмірі 12,50% річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці. Згідно п.2.3 викладено додаток №1 до Кредитного договору (Графік повернення кредиту та сплати відсотків) у новій редакції. (а.с.52-53) Тобто, це свідчить, що позивач підписувала дані договори та додаткові, вона була ознайомлена належним чином із усіма умовами договору про іпотечний кредит, іпотечним договором, додатковими договорами, була ознайомлена з графіками повернення кредиту та сплати процентів. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч.1-2 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (яка дія на момент виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з короткимописом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу були відомі всі умови кредитного договору, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», мету, для якої споживчий кредит може бути надано, тіло кредиту, тип та розмір відсоткової ставки, строк, на який надається кредит, порядок нарахування та сплати процентів за кредитом, що підтверджується його особистим підписом в кредитному договорі та додатках до кредитного договору. Також, позивачем було отримано один примірник договору а саме: договір про іпотечний кредит, згідно п. 10.6. що до моменту укладення кредитного договору вона повідомлена про всі умови кредитування передбачені п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, підписуючи вказаний кредитний договір та послідуючі договори, а саме Іпотечний договір від 16.08.2007 року, додатковий договір від 12 березня 2010 року, додатковий договір від 12 червня 2013 року, позивач погоджувалася з усіма його умовами, вважала їх справедливими по відношенню до себе, та частково погашала кредит, а тому про всі умови їй стало відомо з моменту підписання кредитного договору. У відповідності до ч.1, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень ч.1, ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1, ст.628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Посилання позивача, на те, що позивачу перед укладанням оспорювального договору не було надано жодних письмових повідомлень, не надано графік повернення кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту, з чого саме складається платіж по кредиту, не ґрунтуються на обставинах справи, та спростовуються її матеріалами, оскільки судом достеменно встановлено, що перед укладанням договору про іпотечний кредит позивачем було заповнено та підписано заяву-анкету, якою підтвердила, що з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтовною сукупною вартістю кредиту (з урахування процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуг страхування, тощо). Крім того сторонами було особисто підписано вище вказані договори. Неодноразово позивач зверталася до банку із зверненням для полегшення виконання умов Кредитного договору. На момент підписання додаткових договорів у позивача не виникало питаннь про визнання недійсним договору про іпотечний кредит та іпотечного договору, не вважала що умови цих договорів є неприйнятними, що порушують її права. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В відзиві на позовну заяву від представника відповідача ПАТ «Платинум Банк» міститься клопотання про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачем не доведено жодних доказів не надано поважності причини пропуску позовної давності. 16 серпня 2007 році було укладено договір про іпотечний кредит, але протягом 11 років позивач не зверталася з позовом до суду. Таким чином строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом сплив ще 16.08.2010 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позову за попуском строку позовної давності. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed