Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Представник кредитної спілки "Метроном" звернувся до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], обґрунтовуючи підставність позову тим, що 11 травня 2012 року між КС "Метроном" та [PERSON] було укладено кредитний договір №К148/12, відповідно до якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 110 000,00 грн., на споживчі цілі, строком з 11 травня 2012 року по 11 грудня 2012 року, встановлено плату за користування кредитом у 36 відсотків річних. В рахунок забезпечення своєчасності виконання зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та [PERSON], було укладено договір поруки №К148/12-п від 11 травня 2012 року. У звязку з неналежним виконанням [PERSON]М взятих на себе зобовязань за кредитним договором станом на 20.02.2018 виникла заборгованість, що становить 408 247,67 грн., з яких: прострочена заборгованість по основному боргу - 110 000,00 грн.; прострочена заборгованість по відсотках становить - 298 247,67 грн., яку позивач просить стягнути на його користь солідарно із відповідачів, оскільки у добровільному порядку вони її не погашаютьЮ а також вирішити питання судових витрат. У межах визначеного судом строку відповідачами було надано відзив на позов, у якому відповідачі просять суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач предявив позов до них по збігу строку позовної давності, який вони просили суд застосувати, подавши заяву відповідного змісту. 11.04.2018 відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи відкласти та надати йому можливість скористатись професійною правничою допомогою. Зважаючи на те, що розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, а відповідачі не подали заяви в межах визначеного нормами ЦПК строку про розгляд справи за їх участі, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому ухвалює рішення за наявними в матеріалах справи документами, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши докази та письмові пояснення сторін викладені у письмових заявах, встановив, що 11 травня 2012 року між КС "Метроном" та [PERSON] було укладено кредитний договір №К148/12, за умовами якого кредитодавець зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 110000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. Плата за користування кредитом узгоджена сторонами у 36% річних. Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк дії договору визначено сторонами з 11 травня 2012 року по 11 грудня 2012 року. Кредит надано на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання вищевказаного договору, 11 травня 2012 року між КС "Метроном" та [PERSON], було укладено договір поруки №К148/12-п, відповідно до якого остання поручилась перед кредитором у повному обсязі за виконання [PERSON] його обовязків, що виникли із Кредитного договору №К148/12 від 11 травня 2012 року. Пунктом 5 договору поруки встановлено, що порука припиняється з припиненням зобовязання за Кредитним договором чи кредитор відмовився прийняти зобовязання. Банк, на виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором, надав позичальнику грошові кошти обумовлені договором, в підтвердження чому є видатковий касовий ордер від 11 травня 2012 (а.с.10). Однак [PERSON] порушив обовязок своєчасно вносити платежі з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно графіку до договору, у звязку із чим допустив заборгованість, яка станом на 20 лютого 2018 року, за розрахунками банку становить 408 247,67 грн., з яких: прострочена заборгованість по основному боргу - 110 000,00 грн.; прострочена заборгованість по відсотках становить - 298 247,67 грн., які у добровільному порядку на неодноразові вимоги банку не погашає. Ураховуючи те, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання умов кредитного договору від 11 травня 2012 року, позивач звернувся до суду із даним позовом 22 лютого 2018 року, в якому просив суд примусово стягнути із відповідачів заборгованість за договором. 11 квітня 2018 року відповідачі подали до суду заяву про застосування строків позовної давності щодо предявлених до них позивачем вимог про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Судом встановлено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами згідно графіку розрахунків, який є додатком до договору від 11 травня 2012 року, а строк договору визначено у 7 (сім) місяців, тобто до 11 грудня 2012 року. Згідно розрахунку заборгованості (а.с.11), [PERSON] не вніс жодних платежів на виконання умов кредитного договору від 11 травня 2012 року. З урахуванням встановлених обставин та перевірених судом доказів наданих позивачем в підтвердження предявлених до [PERSON] вимог, а також факту пред'явлення позову тільки 22 лютого 2018 року, суд вважає, що є достатні підстави для застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, а відтак наявність усіх підстав для відмови у задоволенні позову щодо [PERSON] Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором та договором поруки, суд виходить з такого. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. За встановлених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову щодо [PERSON] також слід відмовити. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати у вигляді судового збору понесеного позивачем при предявленні позову суд відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed