Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що 17 січня 2007 року відповідно до кредитного договору № 18 відповідачу [PERSON] банком був наданий кредит в сумі 9800 гривень терміном до 15 січня 2009 року із сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином договірні зобов'язання в частині своєчасного погашення заборгованості суми кредиту та відсотків, у зв'язку з чим, станом на 25 липня 2014 року допустив прострочену заборгованість по кредиту на загальну суму 30174 гривні 93 копійок. Оскільки, відповідач у добровільному порядку не повертає кредитні кошти, просив стягнути з відповідач кредитну заборгованість та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що останній платіж по кредитному договору між сторонами був здійснений відповідачем 20 березня 2007 року в сумі 403 гривень 80 копійок, що підтверджується розрахунком банку. Так як відповідач не повертає банку отримані кредитні кошти, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що в 2007 році він підписав кредитний договір з позивачем, внаслідок чого отримав кредитні кошти в сумі 9800 гривень. Жодних платежів по договору він не здійснював, однак просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у зв'язку із пропуском останнім строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач відповідно до укладеного договору кредиту № 18 від 17 січня 2007 року отримав від акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач, кредит на споживчі цілі в сумі 9800 гривень на строк до 15 січня 2009 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23 % річних. Станом на 25 липня 2014 року відповідач допустив прострочену заборгованість по кредиту на загальну суму 30174 гривні 93 копійок, що підтверджується розрахунком банку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернувся до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З роз'яснень, викладених у п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до яких враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, строк дії кредитного договору № 18 між позивачем та відповідачем закінчився 15 січня 2009 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості з відповідача 03 вересня 2014 року, тим самим позовна давність тривалістю в три роки з часу закінчення дії договору була пропущена, оскільки вона закінчилась 15 січня 2012 року. Будь-яких доказів про переривання перебігу позовної давності позивачем суду не було надано. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин, то у задоволенні позову в частині стягнення кредитної заборгованості з відповідача слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. На підставі ст.ст. 257, 259, 261, 267, 526, 530, 536, 543, 559, 651, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суд

Outcome: dismissed