Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

В судовому засіданні представник ПАТ КБ "ПриватБанк" позовні вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань підтримав та просить задоволити, оскільки банком дотримані строки позовної давності, а в задоволенні позову [PERSON] про визнання правочинів недійсними відмовити, оскільки рішення Кременецького районного суду від 01 листопада 2013 року, яке залишене в силі ухвалами апеляційного суду Тернопільської області та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, встановлений факт укладення кредитного договору, отримання коштів та погашення [PERSON] заборгованості по кредитній угоді, а також встановлений факт виконання договору до липня 2012 року. В судовому засіданні представник [PERSON] просить не стягувати пеню, оскільки, на його думку, ПАТ КБ "ПриватБанк" пропустив строк позовної давності, а також просить визнати недійсними кредитну угоду №11/07/512МК та договір про видачу траншу №11/07/512МК від 22 листопада 2007 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №11/07/512МК, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 25000 доларів США на термін до 22 листопада 2012 року. Згідно статей 526, 530, 610, частини 1 статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 6.8 кредитної угоди №11/07/512МК терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за цією угодою встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про додержання письмової форми договору щодо збільшення позовної давності, а тому пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитною угодою №11/07/512МК від 22 листопада 2007 року підлягає стягненню із [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в повному обсязі, що також випливає з постанови Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, яка долучена представником ПАТ КБ "ПриватБанк" до матеріалів справи разом із запереченням до позову про визнання кредитної угоди недійсним, яка має значення для судової практики по аналогічних справах. Посилання представника [PERSON] на те, що останній не підписував кредитної угоди спростовуються наданими позивачем доказом про часткову сплату заборгованості за даною угодою. Крім цього, факт погашення [PERSON] заборгованості по кредитній угоді №11/07/512МК встановлений рішенням Кременецького районного суду від 01 листопада 2013 року, яке залишене в силі ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року, які мають преюдиційне значення для вирішення позову [PERSON] про визнання кредитної угоди та договору про видачу траншу недійсними, а нових доказів, які б не були предметом розгляду вищезазначених рішень під час розгляду даної справи представник [PERSON] не навів. На підставі наведеного та у відповідності до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, позовна вимога [PERSON] про визнання правочинів недійсними задоволеню не підлягає. Суд критично оцінює заперечення представника ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення із [PERSON] пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитною угодою за курсом 12,95 гривень відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 жовтня 2014 року на суму 48989 гривень 85 копійок, оскільки представником ПАТ КБ "ПриватБанк" позовні вимоги не збільшувалися, а тому суд вважає, що стягнення слід проводити в межах заявлених позовних вимог за курсом 7,99 гривень на суму 30227 гривень 69 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved