Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ "М.В.Л. ГРУП" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №5641/2019/1817127 від 11.12.2019, який укладено між [PERSON] та [PERSON] щодо транспортного засобу ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - [NUMBER] , номерний знак - [NUMBER] ) та договору купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388 від 11.12.2019, який укладено між [PERSON] та [PERSON] щодо причепу ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - [NUMBER] , номерний знак - [NUMBER] ). Ухвалою від 09.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, який призначено проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач у поданому позові зазначає та представник позивача у судовому засіданні підтверджує, що 04.09.2010 [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2019 та під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано транспортний засіб CHEVROLET Lacetti [NUMBER] (VIN-код [NUMBER] ), який відповідач без її згоди, відчужив третій особі, а отримані кошти використав у власних інтересах, що стало приводом для її звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя. Вказує, що постановою Рівненського апеляційного суду від 02.04.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу CHEVROLET Lacetti [NUMBER] (VIN-код [NUMBER] , 2009 року випуску), що становить 75 525 грн. та вказана постанова набрала законної сили. Так, з 02.06.2020 до подання цього позову, виконавчою службою в примусовому порядку за виконавчим листом з [PERSON] на погашення заборгованості перед [PERSON] кошти не стягувались. Рішення суду по справі №567/191/19 [PERSON] в добровільному порядку не виконує. Зазначає, що 11.12.2019 [PERSON] перереєстрував на нового власника [PERSON] (брата) причіп марка/модель ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN [NUMBER] ) номерний знак - [NUMBER] та транспортний засіб марка/модель ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - [NUMBER] ) номерний знак [NUMBER] . Вважає, що оспорювані договори купівлі-продажу вчинені [PERSON] з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника, він діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду прав позивача, тому просить задоволити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав та у поданому відзиві на позов підтвердив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та надуманими, тому що твердження про відчуження автомобіля ВАЗ 212113, з метою уникнення стягнення на майно і те, що він продовжує володіти рухомим майном є надуманими. На час продажу автомобіля, вказаний транспортний засіб не перебував під арештом, а тому він мав право на свободу вчинення договорів. Автомобіль він придбав за домовленістю з продавцем за 46000 грн., на придбання якого ним 05.10.2018 були позичені кошти у розмірі 50000 грн. у [PERSON] . На даний час він вказаним автомобілем не володіє та не користується, так як він був проданий братові [PERSON] за 30000 грн. а причіп за 5000 грн. Зазначає, що на даний час автомобіль знаходиться у несправному стані і його брат також ним не користувався тривалий проміжок часу. Вказуючи, що на момент продажу автомобіля жодного судового рішення та на виконанні у виконавчій службі виконавчого провадження по його борговим зобов`язанням не було, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав та у поданому відзиві на позов підтвердив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та надуманими, тому що при укладенні спірних договорів купівлі-продажу транспортних засобів він разом із [PERSON] діяли за взаємною згодою, за формою та способом волевиявлення, яке встановлено законодавством України, в оплатній формі. Вказує, що у підтвердження спірних договорів ним було сплачено брату [PERSON] грошові кошти у розмірі 30000 грн. за автомобіль марки ВАЗ 212113 та 5000 грн. за причіп ПГМФ 830400, після чого брат передав для нього транспортні засоби та він зареєстрував їх на себе. Зазначає, що на даний час продовжує володіти спірними транспортними засобами, хоча автомобіль, вже тривалий час знаходиться у несправному стані та потребує капітального ремонту. Вказуючи, що на момент продажу автомобіля жодного судового рішення та на виконанні у виконавчій службі виконавчого провадження по борговим зобов`язанням не було, арешт на заборону відчуження даного майна не накладався, до переліку про поділ подружнього майна дане рухоме майно не включалося, при укладенні спірних договорів [PERSON] не володів інформацією про строки та мотиви з яких виходив суд ухвалюючи рішення, а ціна майна при укладенні спірних договорів була встановлена за їх взаємною згодою, просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судові засіданні не з`явився, про дату, час та місце їх проведення повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, заперечення щодо позову не подав, жодних клопотання від його імені на адресу суду не надходило. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він був присутній при передачі [PERSON] коштів для [PERSON] , яке відбувалось восени 2019 року, та він ставив свій підпис на розписці про передачу коштів. Зазначив, що вказана подія відбувалася на подвір`ї [PERSON] , і він особисто бачив як гроші рахували та передавали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він був присутній при передачі [PERSON] коштів для [PERSON] , яке відбувалось восени 2018 чи 2019 року, та він ставив свій підпис на розписці про передачу коштів. Зазначив, що вказана подія відбувалася на подвір`ї [PERSON] , і він особисто бачив як гроші у розмірі 50000 грн. рахували та передавали. Вказав, що йому відомо, що [PERSON] позичав вказану суму коштів на купівлю автомобіля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що [PERSON] восени 2018 року позичав кошти у розмірі 50000 грн., про що писав відповідну розписку. Зазначив, що під час передачі коштів були присутні [PERSON] та [PERSON] . Вказав, що [PERSON] позивач у нього кошти для придбання автомобіля та причепу, які повернув у листопаді-грудні 2019 року. Зазначив, що на даний час [PERSON] на автомобілі не їздить, бачив як на ньому їздив [PERSON] , який придбав у нього вказане авто, проте зараз він перебуває у несправному стані. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. З \~04.09.2010\~ [PERSON] \~перебувала у\~зареєстрованому шлюбі\~з [PERSON] \~який було\~розірвано рішенням\~Печерського районного\~суду м.\~Києва від\~09.07.2019 по справі №757/4046/19. (а.с.18-19) Під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано транспортний засіб CHEVROLET Lacetti [NUMBER] (VIN-код [NUMBER] ), який відповідача, без згоди [PERSON] , відчужив третій особі, а отримані кошти використав у власних інтересах, що стало приводом для її звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя. Постановою Рівненського апеляційного суду від 02.04.2020 по справі №567/161/19 позов [PERSON] задоволено, скасовано рішення Острозького районного суду Рівненської області від 17.12.2019 в частині розміру стягнення, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу CHEVROLET Lacetti [NUMBER] (VIN-код [NUMBER] , 2009 року випуску), що становить 75 525 грн. (а.с.20,24-26) Постановою державного виконавця від 02.06.2020 відкрито виконавче провадження №62235367 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу у розмірі 75525 грн. та судових витрат. (а.с.27) Як встановлено з повідомлення Острозького РВ ДВС від 23.09.2020, боржник [PERSON] з`явився на виклик державного виконавця до відділу та надав довідку про те, що він перебуває на обліку як безробітний, а звернення стягнення на матеріальну допомогу, у зв`язку із втратою права на допомогу по безробіттю неможливе. З відповідей Державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області встановлено, що [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з роботодавцем та не є пенсіонером, немає жодного нерухомого чи рухомого майна, немає відкритих рахунків в установах банку та у нього відсутнє будь-яке належне йому майно за місце проживання, на яке можна було б накласти арешт. (а.с.28) З листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області від 17.09.2020 вих. №31/17-29азел, встановлено, що 11.12.2019 [PERSON] перереєстрував на нового власника причіп марка/модель ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - [NUMBER] ) номерний знак - [NUMBER] та транспортний засіб марка/модель ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - [NUMBER] ) номерний знак - [NUMBER] . 11.12.2019 [PERSON] перереєстрував по Договору купівлі-продажу №5641/2019/1817127 на нового власника - [PERSON] (брата), транспортний засіб ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - [NUMBER] ). 11.12.2019 між [PERSON] та ТОВ "М.В.Л. ГРУП" було укладено Договір комісії №6726/19/041388, за умовами якого Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента вчинити в рахунок Комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу - ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - [NUMBER] ) номерний знак - [NUMBER] . На підставі укладеного з власником Договору комісії №6726/19/041388, 11.12.2019 між ТОВ "М.В.Л. ГРУП" та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388, предметом якого є ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - [NUMBER] ) номерний знак - [NUMBER] . (а.с.30-37, 77-87) З розписки написаної [PERSON] встановлено, що останній у присутності двох свідків, [PERSON] та [PERSON] 05.10.2018 одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 50000 грн. для купівлі автомобіля з причіпом та зобов`язується їх повернути в повному обсязі до 01.10.2019. (а.с.126) З розписки написаної [PERSON] 20.10.2018 встановлено, що останній отримав 46000 грн. в рахунок майбутнього оформлення купівлі-продажу транспортного засобу Нива [NUMBER] від [PERSON] , з подальшим переоформленням транспортного засобу. (а.с.127) Вартість відчуження автомобіля ВАЗ 21213 (2002 року випуску) на підставі Договору купівлі-продажу № 5641/2019/1817127 від 11.12.2019 склала 30 000 грн., в той час як ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - [NUMBER] ) згідно Висновку про вартість майна від 11.12.2019 станом на 11.12.2019 становила 87 890 грн. Вартість відчуження ПГМФ 830400 (2018 року випуску) на підставі Договору купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388 від 11.12.2019 склала 5 000 грн., в той час як ринкова вартість ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - [NUMBER] ) згідно Висновку про вартість майна від 11.12.2019 станом на 11.12.2019 становила 10 011 грн. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідачів, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 655\~цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом частини п`ятої статті 203\~ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234\~ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215\~цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Така правова позиція сформована у постанові ВСУ від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16. Відповідно до статті 655\~цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2019 [PERSON] перереєстрував по Договору купівлі-продажу №5641/2019/1817127 на нового власника - [PERSON] (брата), транспортний засіб ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN - [NUMBER] ). 11.12.2019 між [PERSON] та ТОВ "М.В.Л. ГРУП" було укладено Договір комісії №6726/19/041388, за умовами якого Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента вчинити в рахунок Комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу - ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - [NUMBER] ) номерний знак - [NUMBER] . На підставі укладеного з власником Договору комісії №6726/19/041388, 11.12.2019 між ТОВ "М.В.Л. ГРУП" та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388, предметом якого є ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - [NUMBER] ) номерний знак - [NUMBER] . (а.с.30-37, 77-87) Пунктом 3.1 вказаних договорів купівлі-продажу визначена ціна транспортного засобу, а саме 5000 грн. ПГМФ 830400 та 30000 грн. ВАЗ 21213, які [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] на підставі п.5.1 спірних договорів, про що свідчать підписи на останній сторінці вказаних договорів. Проте, матеріали справи не містять доказів, що такі кошти передавалися [PERSON] для [PERSON] . Окрім того,\~суд приймає\~до уваги\~твердження позивача\~та її\~представника,\~що майно\~відчужене на\~підставі договорів\~за ціною,\~яка економічно\~не обґрунтована,\~оскільки як\~встановлено з висновків про вартість майна від 11.12.2019, вартість відчуження автомобіля ВАЗ 21213 на підставі Договору купівлі-продажу № 5641/2019/1817127 від 11.12.2019 склала 30 000 грн., в той час як ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21213 (2002 року випуску) станом на 11.12.2019 становила 87 890 грн., а вартість відчуження ПГМФ 830400 (2018 року випуску) на підставі Договору купівлі-продажу ТЗ № 6726/19/041388 від 11.12.2019 склала 5 000 грн., в той час як ринкова вартість ПГМФ 830400 (2018 року випуску) станом на 11.12.2019 становила 10 011 грн. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні жодним чином не спростували вказані звіти про оцінку. Клопотання про призначення судової експертизи сторонами не заявлялося. Також, з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше будь-яке майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед [PERSON] , оскільки як встановлено з повідомлення Острозького РВ ДВС за [PERSON] відсутнє будь-яке нерухоме чи рухоме майно на яке може бути звернено стягнення, відсутні відкриті рахунки у банківських установах, він не перебуває у трудових відносинах та не має будь-якого доходу на яке може бути звернено стягнення. 17.09.2020 державним виконавцем було здійснено вихід за адресою місця реєстрації та проживання [PERSON] , який проживає у будинку батьків, майна яке підлягає опису та арешту не виявлено. Як встановлено в судовому засіданні з 02.06.2020 на виконанні в Острозькому РВ ДВС знаходиться виконавче провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації, яке на даний час не закінчено. В судовому засіданні [PERSON] не подав доказів виконання ним вказаного зобов`язання чи здійснення дій на його виконання, як і не заперечив тієї обставини, що вказана грошова компенсація ним не виплачувалася для [PERSON] та не виплатилася у будь-якому розмірі. Як встановлено з матеріалів справи рішення Апеляційного суду Рівненської області, яке набрало законної сили 02.04.2020 [PERSON] не виконується у повному обсязі, оскільки ним не подано жодних доказів на спростування відомостей вказаних у повідомленні Острозького РВ ДВС. Відчужуючи 11.12.2019 рухоме майно, належних [PERSON] на праві приватної власності на користь свого брата [PERSON] , відповідач [PERSON] був обізнаний про наявність спору між ним та його колишньою дружиною [PERSON] щодо поділу майна подружжя та вимоги про компенсацію вартості Ѕ частки належного їм на праві спільної сумісної власності транспортного засобу, як і було відомо про результати висновку експерта щодо визначення середньої ринкової вартості належного їм автомобіля, який без згоди дружини відчужив [PERSON] і про завершальну стадію судового розгляду по справі про подій майна подружжя і тому [PERSON] міг об`єктивно передбачати негативні наслідки для себе після ухвалення судом рішення. Суд приходить до висновку, що дії [PERSON] були направлені на фіктивний перехід права власності на рухоме майно до близького родича (брата) з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язання шляхом стягнення грошових коштів. Заперечення відповідачів щодо того, що спірні договори укладалася безпосередньо перед ухваленням рішення судом першої інстанції не є підставою для відмови у позові. Суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , маючи обов`язок зі сплати грошової компенсації, мав намір на ухилення від його виконання, а отже спрямував свої дії на фіктивний перехід права власності на своє рухоме майно до близького родича (брата) з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язання. Тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що спірний договір купівлі-продажу укладено сторонами, які є близькими родичами, та перевірив, що сторони не мали наміру на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; отже, їхні дії були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок можливого судового рішення про стягнення грошових коштів. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13\~ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Боржник (продавець), який відчужує майно на підставі договору на користь свого брата, після реальної можливості виникнення у нього зобов`язання із відшкодування грошової компенсації, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно стягувача [PERSON] , оскільки уклав договори купівлі-продажу, які порушили майнові інтереси стягувача і спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Такі дії є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Доводи [PERSON] , що у зв`язку з відсутністю станом на день вчинення оскаржуваних правочинів рішення суду щодо стягнення із нього грошової компенсації, він міг їх вчиняти, не береться судом до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність невиконаного [PERSON] грошового зобов`язання, умисел на ухилення від виконання такого та, як наслідок, недобросовісну поведінку і зловживання правом. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 24 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19 (ЄДРСРУ № 83387308) врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228\~ЦК України та зазначає, що вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; майно відчужене на користь близького родича; після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом». Тобто, на переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, тобто боржником вчинено фраудаторний правочин. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. Таким чином, для визнання даного правочину недійсним з підстав того, що даний правочин є фраудаторним, повинна бути наявна сукупність наведених вище обставин, а сукупність - це неподільна єдність ознак чи підстав. В даному випадку наявна сукупність ознак для визнання правочинів недійсними з підстав того, що дані правочини є фраудаторними, так як спірні автомобілі були відчужені [PERSON] після пред`явлення до нього позову про поділ майна подружжя і за кілька днів до ухвалення судом рішення, майно відчужене на підставі договорів за ціною, яка економічно не обґрунтована, оскільки в кілька разів нижча ринкової, майно відчужене на користь близького родича (брата), після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 1681,60 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved