Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради та просить суд визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом, право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,6 метрів квадратних, померлої [INFO] [PERSON] . В обгрунтування заявлених вимог вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27 січня 2018 року. У позові зазначає, що до складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , входить, зокрема, квартира, розташована за адресою [ADDRESS] . Просить врахувати, що вона є єдиним спадкоємцем, який має право на спадкування майна матері - [PERSON] . Вказує, що для отримання свідоцтва про право на спадщину та на виконання ст. 1269 Цивільного Кодексу України звернулася у встановлені законодавством строки до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Свириденко Анатолія Михайловича. Однак 17 серпня 2018 року приватним нотаріусом КМНО Свириденко Анатолієм Михайловичем було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова у вчиненні нотаріальної дії обґрунтована ненаданням позивачем належним чином оформленого документу, що підтверджує право власності на вищезазначену квартиру та невідповідність площі квартири у наявних документах. Позивач вказує в позові, що 26 липня 2018 року отримала відповідь за № 151/18 від ЖБК "Науковець" про те, що сума пайового внеску за квартиру в розмірі 7195, 62 грн. була сплачена [PERSON] 15 січня 1979 року у повному обсязі, що складало суму паєнакопичення. Зазначає, що відповідно до даних інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] та плану квартири технічними характеристиками квартири є наступні: загальна площа квартири 65,6 кв.м., житлова площа квартири 39,7 кв.м. Київським міським бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення за реєстровим № 129 від 23 жовтня 1992 року про посвідчення права особистої власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 39,7 кв.м. на підставі довідки № 21 від 21 квітня 1992 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Науковець». Просить врахувати, що в довідці № 21 від 21 квітня 1992 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Науковець», вказано метраж квартири - 39,7 кв.м. (відповідає розміру житлової площі), без окремого зазначення житлової та загальної площі квартири, що є опискою. Посилається на те, що вважає відмову нотаріуса Свириденко Анатоля Михайловича обґрунтованою у вчиненні нотаріальної дії обґрунтованою, однак не має іншого виходу, як звернутися до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів у зв`язку із спадкуванням. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження. 06.03.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву, відповідач просить суд ухвалити рішення згідно чинного законодавства, зважаючи на докази в матеріалах справи та розглядати справу за відсутності представника відповідача. Ухвалою суду від 06.11.2019 витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Свириденко Анатолія Михайловича спадкову справу відносно майна померлої [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. 25.01.2021 подав до суду заяву, якою просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання уповноваженого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У поданому до суду відзиві представник відповідача просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідома не поставила. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, яке видано Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27 січня 2018 року, серія [NUMBER] померла [PERSON] . Єдиним спадкоємцем першої черги [PERSON] є [PERSON] - дочка спадкодавця. У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи, що [PERSON] за життя не розпорядилася належним їй майном шляхом складання заповіту, спадкування здійснюється за законом. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Свириденка А.М. від 17 серпня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. В обгрунтування відмови у видачі свідоцтва нотаріусом зазначено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] були подані такі документи: -заява про прийняття спадщини із зазначенням відсутності інших спадкоємців і додатково про надання в подальшому правовстановлюючих документів на нерухоме майно та інших необхідних документів; -свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] ; -копія з довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] ; -довідка про причину смерті [PERSON] , від 26 січня 2018 року; -свідоцтво про народження [PERSON] , видане 22 листопада 1978 року ВРАГС м. Києва; -свідоцтво про смерть колишнього чоловіка померлої, [PERSON] , померлого [INFO] ; -паспорт серія [NUMBER] , [PERSON] , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві 25 квітня 2000 року; -не засвідчену належним чином Фотокопію з Довідки ЖБК «Науковець» від 26.07.2018 №151/18 про членство [PERSON] в ЖБК «Науковець» на підставі рішення комітету Київської міської ради народних депутатів від 21 травня 1963 року, сума внесення пайового внеску 15 січня 1979 року; -інформаційну довідку Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2018№24819 від 27.06.2018 про реєстрацію права власності на підставі довідки «Науковець» №23 від' 21.04.1992; -витяг № 31490686 від 03.07.2018, з реєстру територіальної громади м. Києва і зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] ; -свідоцтво про одруження: [PERSON] , [PERSON] , вид.02.09.1965 р. Печерським б/ЗАГС м. Київ; -копія з Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Подільському районі: [PERSON] , вид. 06/05/1998; -довідка про зняття з місця реєстрації місця проживання «Відділу з питань реєстрації Солом`янської РДА м. Києва», про зняття з реєстрації [PERSON] з 13.06.2018 р.; -не засвідчену належним чином: Фотокопія з копії: Справка ЖБК Науковець 21 апреля 1992 р. №21, Про виплату 7195 крб.62 коп.; -Лист КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2018 №29787 від 06.08.2018 про надання копії з довідки ЖБК «Науковець» 21.04.1992 №21; -заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . У постанові вказано, що інші документи, необхідні для видачі свідоцтва про право власності: свідоцтво про право власності на житло, на квартиру [ADDRESS] ; технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , що виготовляється на замовлення КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» - не подані. Також вказано, що відповідно до відомостей, викладених у вказаній вище Довідці ЖБК «Науковець» №21 від 21.04.1992, загальна площа квартири становить 39,7 кв. м. Відповідно до відомостей, викладених у вказаній вище довідці ЖБК «Науковець №151/18 від 26 липня 2018 року, загальна площа квартири складає 65, 6 кв. м. Відповідно до відомостей, викладених у вказаній вище довідці ЖБК «Науковець» №151/18 від 26 липня 2018 р., [PERSON] є членом ЖБК на підставі обмінного ордера №Г0004 від 30.03.1976. Нотаріусом зазначено, що за вказаними довідками та за відсутністю технічного паспорта на квартиру не може бути встановлено і визначено дійсний розмір площі квартири і наявність квартири, що була отримана при вступі до ЖБК «Науковець» у 1963 році квартирі, яка виплачена 15 січня 1979 року (Довідка ЖБК «Науковець» від 26.07.2018 №151/18 про членство [PERSON] в ЖБК «Науковець» на підставі рішення комітету Київської міської ради народних депутатів від 21 травня 1963 року, сума внесення пайового внеску 15 січня 1979 року) і квартири, яка зазначається за обмінним ордером як набута у 1976 році, тобто довідки свідчать про дві різні квартири, як два різних об`єкта нерухомого майна. З огляду на викладене, нотаріусом постановлено відмовити спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не подано належним чином оформлений документ, що підтверджує право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею, яка за довідками складає різний розмір та документи, що підтверджують набуття права на вказану квартиру за обміном на підставі обмінного ордера №Г0004 від 30.03.1976. Так, суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно положень статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обв`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. У відповідності до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями пункту 5 Постанови пленуму Верховного суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Далі, пунктом 6 Постанови пленуму Верховного суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію", стаття 384 ЦК). Судом встановлено, що померлою [PERSON] сплачено пайовий внесок на підставі наявної в матеріалах справи відповіді наданої ЖБК "Науковець" від 26 липня 2018 року за № 151/18 про сплату пайового внеску померлої [PERSON] у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення. Загальна площа квартири за даною довідкою складає 65,6 м. кв., житлова площа, в свою чергу складає 39,7 м. кв. Згідно інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] вказано наступну технічну характеристику квартири: три житлові кімнати (13,7 кв.м., 8,7 кв.м., 17,3 кв.м.), житлова площа квартири 39,7 кв. м., загальна площа - 65,6 кв.м. Згідно довідки ЖБК «Науковець» № 21 від 21.04.1992 - зазначена квартира складається з трьох кімнат, метражем - 39,7 кв.м. У відповідності до Реєстраційного посвідчення за реєстровим № 129 від 23 жовтня 1992 року, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації, судом встановлено відповідність житлової площі нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яка співпадає з наданою довідкою ЖБК "Науковець" від 26 липня 2018 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у вказаних довідках зазначені технічні характеристики ідентичні технічні характеристики об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. На підставі наведеного та ст.1216-1218,1222,1223,1258,1261 ЦК України,

Outcome: approved