Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до ФОП [PERSON] про захист авторського права, порушеного шляхом розповсюдження контрафактного товару (сумки-гаманця), на якому без дозволу автора втілено твір образотворчого мистецтва [PERSON], а саме, за фактом реалізації 15.12.2015 сумки-гаманця із поліграфічним відтворенням зображення твору образотворчого мистецтва (картини) [PERSON] під назвою «Я хорошенькая...» від 2008 р. шляхом стягнення з ФОП [PERSON] суми компенсації в розмірі 32 000,00 грн. (з урахуванням уточнених вимог 17.01.2017). В обґрунтування позову вказано, що 15.12.2015 в магазині поліграфічних виробів, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Дмитра Яворницького, 52, на 1-му поверсі ТЦ «ЦУМ», в якому господарську діяльність здійснює у т.ч. і ФОП [PERSON], представником [PERSON] зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження (продажу) чотирьох товарів: сумки-гаманця із поліграфічним відтвореним картини [PERSON] «Я хорошенькая...» та факт публічного показу товарів: чашка із поліграфічним відтвореним картини [PERSON] «Отвези меня на море, ангел мой...», поліграфічне відтворення самої картини [PERSON] «Желудевые человечки», декоративної тарілка із поліграфічним відтвореним картини [PERSON] «Я твоя!». Реалізація вказаного сумки-гаманця підтверджується товарним чеком від 5.12.2015 із зазначенням реквізитів та відбитком печатки ФОП [PERSON] У 2008 році позивач своєю творчою працею створила картину «Я хорошенькая...», що підтверджується назначениями нею підписом у лівому нижньому кутку картини, роком створення зазначеним у правому нижньому кутку. Авторські права позивача на картину підтверджуються Свідоцтвом № 54869 від 20.05.2014 та рішенням про реєстрацію авторського права. Крім цього [PERSON] своєю працею створювала й інші картини. У 2008 році створила картину «Отвези меня на море, ангел мой...», авторські права на яку підтверджуються Свідоцтвом №54869 від 20.05.2014 та рішенням про реєстрацію авторського права; у 2009 році - «Желудевые человечки», авторські права на яку підтверджуються Сертифікатом з додатком до нього; у 2011 році - «Я твоя!», авторські права на яку підтверджуються Свідоцтвом №54873 від 20.05.2014 та рішенням про реєстрацію авторського права. Реалізація картини «Я хорошенькая...» та її публічний показ, як й інших картин підтверджено відеозаписом. Зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Частиною 2 ст. 11 цього Закону встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. За відсутності доказів іншого, автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства) (ч. 1 ст. 11 Закону). Авторство [PERSON] додатково підтверджується підписом останньої на оригінальних примірниках творів, а саме у нижньому лівому куті кожної з робіт зазначено «Е. Gapchinska». Крім того, підтвердженням наявності у [PERSON] авторських прав на картини є каталоги робіт, у яких втілено обєкти авторських прав та Сертифікат з додатком, виданий галереєю GAPCHINSKA. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор має право вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може нашкодити честі і репутації автора. Позивач вважає, що відповідач порушив авторські права [PERSON] шляхом розповсюдження та публічного показу - пропозиції продажу, без дозволу [PERSON] контрафактних товарів (піратство), а саме реалізовував в магазині ці товари, в структурі яких без дозволу автора використано її твори, що є порушенням п.п. а), б) ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» - порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що зумовило звернення до суду. Зокрема, відповідно до п. а) ч. 1 ст. 50 Закону порушенням є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, створення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення. Згідно п. 3, ч. 3 ст. 15 Закону виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти; публічну демонстрацію і публічний показ. Згідно ст. 1 Закону, контрафактним примірником твору є примірник відтворений, розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Згідно із п. 43 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» під контрафактними примірниками твору, розуміються примірники об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, розповсюджені з порушенням авторського права (особистих немайнових і (або) майнових). Виходячи з факту порушення, позивач має право, згідно п. г) ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» подавати позови про відшкодування збитків матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності. Хоча на сьогоднішній день твір заходиться в приватній власності іншої особи, проте у позивача залишились усі немайнові авторські права, а також виключні (майнові) права, які підлягають захисту в порядку, передбаченому діючим законодавством. Зазначає, що згідно із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» авторське право на твір і право власності на матеріальний об'єкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки. Отже незалежність авторського права і права власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій) проявляється через зміст особистих немайнових прав та майнових прав суб'єкта авторського права, передбачених статтями 438 - 441 ЦК, главою 75 ЦК, і права власності на матеріальний об'єкт, який згідно зі статтею 317 ЦК полягає у володінні, користуванні та розпорядженні ним. Наприклад, особа, придбавши картину, фотографії тощо, стає їх власником, проте не набуває авторських прав на такі твори. Згідно із п. 42 даної Постанови Пленуму компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Суд в свою чергу згідно п. г) ч. 2 ст. 52, має право постановити рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Відповідачем було вчинено два порушення у розумінні Закону України «Про авторське право і суміжні права» - це розповсюдження контрафактної продукції та публічний показ об'єкта авторських прав без дозволу автора. Але позивач (з урахуванням уточнених вимог) вважає, що достатнім буде стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за одне порушення авторського права, а саме, за неправомірне розповсюдження твору з використанням картини «Я хорошенькая...», що складає 32\~000,00 грн., з урахуванням того, що статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII, що набрав чинності 01.01.2017, у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3 200 грн. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Відповідач надав письмові заперечення на позов, підтримані його представником, в яких відзначив, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Також відповідно до ч. 5 даної статті за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Від моменту продажу товару до звернення до суду із цим позовом, позивач чи його представник не звертались до відповідача із вимогою не використовувати твори з поліграфічним відтворенням зображення картин [PERSON], на які вона має авторські права, позивач не використав своє виключне право на заборону використання авторського твору іншими особами, що передбачено ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Таким чином, відповідачу не було відомо, що він використовує твори, які захищені авторським правом. Ці зображення знаходяться в ЗМІ, в мережі Інтернет на загально доступних сайтах, на яких не зазначено, що саме ці зображення захищені авторським правом. Крім того, для встановлення ідентичності зображень з оригіналом картин, вважає за необхідне провести мистецтвознавчу експертизу, оскільки будь-які особи можуть створювати схожі твори з наслідуванням стилю творів [PERSON] і ці картини вже будуть іншими творами, на які не розповсюджується авторське право позивача. Позивачем не надано висновка експерта, який би підтверджував ідентичності зображень, на які позивач вказує як на обєкти авторського права з оригіналом картин. Відповідач зазначає, що він дійсно використовує зображення, які отримує з мережі Інтернет із загальнодоступних сайтів для виготовлення своєї продукції. Але картини [PERSON] в своїй діяльності не використовує. Окрім того, вважає, що представник позивача не надав доказів використання саме відповідачем зображення картини [PERSON], так як наданий чек з печаткою ФОП [PERSON] не відображає продаж товару саме з цим зображенням. Надані суду копії фотографій не підтверджують приналежність товару саме ФОП [PERSON], а посилання позивача на відео, як на доказ не може бути належним та допустимим доказом, оскільки відсутні законні підстави для відеозйомки. Позивачем не вказано, ким надано дозвіл на зйомку, в рамках якого провадження. Отже, є сумніви, що зйомка не є підробленою, змонтованою. Не погоджується із думкою позивача про те, що є порушенням авторського права розповсюдження товару з використанням картин, а також публічна пропозиція продажу, оскільки надані зразки товару є похідними відповідно до ст.1 Закону України «Про авторські та суміжні права». Отже, якщо б відповідач використовував картини [PERSON], то в його діях було б наявне тільки одне порушення, передбачене п. 6 ч. 3 ст. 15 Закону, а саме, виключне право автора на дозвіл переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів. Також відповідно до ст. 52 Закону України «Про авторські та суміжні права», одним із засобів захисту авторських прав є заборона дій, які порушують авторські права, але в позові дані вимоги відсутні, а також не надані докази які підтверджують таку заборону ФОП [PERSON], що вказує на відсутність порушень прав позивача, а також на обізнаність [PERSON] про дане цивільне провадження. Згідно із ч. 2 ст. 52 Закону суд має право постановити рішення чи ухвалу про б) відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права і (або) суміжних прав; в) стягнення із порушника авторського права і (або) суміжних прав доходу, отриманого внаслідок порушення Позивач не надає доказів спричинених збитків позивачу, а також не ставить питання про стягнення доходу, який виходячи із суми чеку складає 100,00 грн., а просить стягнути компенсацію замість отриманого доходу або спричинених збитків, що набагато перевищує дохід, який міг би отримати відповідач у випадку продажу товару з порушенням авторських прав позивача. Згідно із ч. 2 ст. 52 Закону при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача. Враховуючи викладене, вважає, що представник позивача не надав доказів порушення авторських прав [PERSON], тому просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши в судовому засіданні сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що у 2008 році [PERSON] створила картину «Я хорошенькая...». Авторські права позивача на картину підтверджуються Свідоцтвом № 54869 від 20.05.2014 та рішенням про реєстрацію авторського права, а також визначеними нею підписом у лівому нижньому кутку картини, роком створення зазначеним у правому нижньому кутку. У 2008 році [PERSON] створила картину «Отвези меня на море, ангел мой...», що підтверджується її підписом у лівому нижньому куті та роком створення, вказаним у нижньому правому куті картини. Авторські права позивача на картину підтверджуються Свідоцтвом №54869 від 20.05.2014 та рішенням про реєстрацію авторського права. У 2009 році [PERSON] створила картину «Желудевые человечки», що підтверджується зазначеним нею підписом у лівому нижньому куті та роком створення, зазначеним у нижньому правому куті. Авторські права позивача на картину підтверджуються Сертифікатом на розмір картини 35х45см 2009 року з додатком до нього. У 2011 році [PERSON] створила картину «Я твоя!», що також підтверджується її підписом у лівому нижньому куті та роком створення, зазначеним у нижньому правому куті. Авторські права позивача на картину підтверджуються Свідоцтвом №54873 від 20.05.2014 та рішенням про реєстрацію авторського права. Отже, авторство [PERSON] на вказані картини підтверджується підписом останньої на оригінальних примірниках творів, а саме у нижньому лівому куті кожної з робіт зазначено «Е. Gapchinska». Крім того, підтвердженням наявності у [PERSON] авторських прав на ці твори є каталоги робіт, у яких втілено обєкти авторських прав та Сертифікат з додатком, виданий галереєю GAPCHINSKA. Вказані свідоцтва про реєстрацію авторського права, сертифікат в оригіналах, а також копії з оригіналів вказаних картин надані представником позивача у судове засідання, оглянуті судом та іншими учасниками процесу і їх справжність засвідчена (а.с. 18 22). Додатково права позивача на картину «Я хорошенькая…» підтверджують Афідевіт-Заявами НАЕ 660430 та НАЕ 660417 (а.с. 32, 35). 15.12.2015 в магазині поліграфічних виробів, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Дмитра Яворницького, 52, на 1-му поверсі ТЦ «ЦУМ», в якому господарську діяльність здійснює ФОП [PERSON], представником [PERSON] зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження (продажу) чотирьох товарів: сумки-гаманця із поліграфічним відтвореним картини [PERSON] «Я хорошенькая...» та факт публічного показу товарів: чашка із поліграфічним відтвореним картини [PERSON] «Отвези меня на море, ангел мой...», поліграфічне відтворення самої картини [PERSON] «Желудевые человечки», декоративної тарілка із поліграфічним відтвореним картини [PERSON] «Я твоя!». На підтвердження факту реалізації сумки-гаманця представник позивача надав товарний чек від 15.12.2015 із зазначенням назви товару «сумочка сувенірна» 100,00 грн. із підписом продавця та відбитком печатки ФОП [PERSON], код ОКПО [NUMBER] (а.с. 17). В судовому засіданні відповідач пояснив, що він дійсно здійснює господарську діяльність у сфері торгівлі поліграфічних виробів та фотографії за вказаною адресою. Зокрема, він наносить на дані вироби зображення, які знаходить в мережі Інтернет. Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з сайту Міністерства юстиції України, ФОП [PERSON] здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, діяльність у сфері фотографії (основна) (а.с. 10 12). На підтвердження публічного показу та реалізації товарів шляхом їх розповсюдження в судове засідання представник позивача надав відеозапис №1 від 15.12.2015, який був оглянутий в судовому засіданні, з якого вбачається, що представник позивача [PERSON] [PERSON], перебуваючи у магазині поліграфічних виробів, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Дмитра Яворницького, 52, на 1-му поверсі ТЦ «ЦУМ», придбав у магазині поліграфічних товарів сумку-гаманець із поліграфічним відтвореним картини [PERSON] «Я хорошенькая...». Даний товар був оглянутий судом під час розгляду справи та його копія долучена до матеріалів справи позивачем (а.с. 13). На підтвердження придбання товару також був наданий чек від 15.12.2015 із зазначенням назви товару «сумочка сувенірна» 100,00 грн. із підписом продавця та відбитком печатки ФОП [PERSON], код ОКПО [NUMBER] (а.с. 17). На оглянутому відеозапису відображено факт видачі продавцем магазину вказаного чеку та сам чек. Окрім того, 06.01.2016 в даному магазині поліграфічних виробів за участі свідків - [PERSON] та [PERSON], зафіксовано факти публічного показу та розповсюдження шляхом продажу товарів із поліграфічним відтворенням зображення картини [PERSON]: чашка із зображенням картини «Отвези меня на море, ангел мой...», картина із поліграфічним відтворенням картини «Желудевые человечки», картина із поліграфічним відтворенням картини «Люблю, когда подушка пахнет тобой!», декоративна тарілка із поліграфічним відтворенням картини «Я твоя!» (а.с. 63 68). Вказане зафіксовано актом від 06.01.2016 за підписами двох свідків - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 61). На підтвердження перебування в приміщенні даного магазину представник позивача надав чек від 01.01.2016 з терміналу поповнення рахунку власного мобільного телефону [NUMBER] на 5 грн. (а.с. 76). Перебування представника позивача, свідків 06.01.2016 за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса, 52 (нині - м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 52), на 1-му поверсі ТЦ «ЦУМ», фіксація на камеру телефону факту публічного показу шляхом реалізації вказаних товарів, поповнення рахунку телефону через термінал із роздруківкою вказаного чеку підтверджено відоезаписом від 06.01.2016, який було оглянуто в судовому засіданні. В судовому засіданні були також допитані свідки, які 06.01.2016 засвідчували факт здійснення господарської діяльності ФОП [PERSON] у магазині поліграфічних виробів, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Дмитра Яворницького, 52, на 1-му поверсі ТЦ «ЦУМ». Так, свідок [PERSON] пояснив суду, що він є студентом юридичного факультету Національного гірничого університету, навчається на 5-му курсі. Він був запрошений представником позивача, який присутній наразі в залі суду, для підтвердження використання творів [PERSON] 06.01.2016 приблизно о 16 год. він з іншим свідком прибули на 1-й поверх ТЦ «ЦУМ» в магазин «Центр поліграфії», який розташований по правій стороні відносно входу, де продавалися чашки, тарілки, картини, на яких були зображені картини художниці [PERSON] Зазначив, що перед відвідуванням магазину представник [PERSON] показав картини, які слід впізнати. Він побачив на картині і на тарілці дані зображення. Зображення, які попередньо показував представник позивача співпадали з тими, які він побачив в магазині, зокрема, картину «Желудевые человечки». Представник позивача щось придбав. В кутку магазину була відмітка, що він зареєстрований на ФОП [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є студентом юридичного факультету Національного гірничого університету, навчається на 2-му курсі. Він був запрошений представником позивача [PERSON], який присутній наразі в залі суду, для підтвердження використання творів [PERSON] 06.01.2016 він з іншим свідком прибули на 1-й поверх ТЦ «ЦУМ», який розташований по правій стороні відносно входу, ближче до центу, де продавалися кружки, тарілки, картини. Зазначив, що перед відвідуванням магазину представник [PERSON] показав чотири цвітні картини, які слід впізнати, роздруковані ним. Зображення, які попередньо показував представник позивача співпадали з тими, які він побачив в магазині. Зокрема, на тарілці була зображена маленька дівчинка, на кружці - картина «Желудевые человечки», на тарілці «Я твоя!». [PERSON] знімав все на мобільний телефон. В кутку споживача магазину був документ і прізвище власника «Ніколаенко». Представник позивача щось придбав. Відзначив, що він і раніше був знайомий із творчістю [PERSON] Отже, реалізація картини «Я хорошенькая...», а також публічний її показ та інших картин [PERSON] шляхом публічної пропозиції продажу підтверджено матеріалами справи, показаннями свідків та відеозаписом. Представником [PERSON] на адресу ФОП [PERSON] була поштою направлена повідомлення-претензія від 16.03.2016, яка отримана ним 21.03.206, що не заперечувалося останнім (а.с. 45 -\~48), в якій представник вказав, що ФОП [PERSON] в його магазині здійснюється пропозиція і продаж товарів, які містять об'єкти інтелектуальної власності [PERSON] і є контрафактним, оскільки дозвіл на їх використання від [PERSON] ним не надавався. Відзначив, що дії підприємця є протиправними і такими, що передбачають адміністративну, кримінальну, цивільно-правову відповідальність. Отже з метою усунення порушення авторських прав, вимагав припинення їх порушення шляхом припинення подальшого продажу контрафактних товарів та поновлення прав шляхом сплати компенсації в розмірі 13\~780,00 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Частиною 2 ст. 11 цього Закону встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. За відсутності доказів іншого, автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства) (ч. 1 ст. 11 Закону). Згідно ч.1 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч.1 ст. 433 ЦК України об'єктами авторського права є твори, зокрема, літературні та художні твори. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що твори є об'єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження. Вказані положення також закріплені в ст. 8 Закон України «Про авторське право і суміжні права». Згідно з ч. 1 ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору. Відповідно до ч.1 ст. 445 ЦК України автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закон України «Про авторське право і суміжні права» авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Відповідно до абз. 2 п. 44 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). В судовому засіданні представник [PERSON] довів наявність у позивача авторського права на твір картину «Я хорошенькая...», а також факт його порушення, оскільки позивач не надавала згоди на використання поліграфічного зображення картини на сумці-гаманцю, який реалізував відповідач представнику позивача. Разом з тим, сторона відповідача не довела дотримання нею авторських прав [PERSON] Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» відтворення - виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер. Відповідно до ст. 699 ЦК України пропозиція товару в рекламі, каталогах, а також інших описах товару, звернених до невизначеного кола осіб, є публічною пропозицією укласти договір, якщо вона містить усі істотні умови договору. Виставлення товару, демонстрація його зразків або надання відомостей про товар (описів, каталогів, фотознімків тощо) у місцях його продажу є публічною пропозицією укласти договір незалежно від того чи вказана ціна та інші істотні умови договору купівлі-продажу, крім випадків, коли продавець явно визначив, що відповідний товар не призначений для продажу. У пункті 43 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» розяснено, що під контрафактними примірниками твору розуміються примірники об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, опубліковані і (або) розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав (особистих немайнових і (або) майнових), У пункті 44 Постанови Пленуму судам роз'яснено, що відповідно до п. «б» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Згідно із п. 42 даної Постанови Пленуму при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII) , які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі Отже, суд може зобов'язати особу, яка порушила авторське право, замість відшкодування збитків або стягнення доходу сплатити потерпілому компенсацію у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат (ст. 52 Закову України "Про авторське право і суміжні права"). Суд не приймає доводи відповідача про те, що обраний позивачем спосіб захисту немайнового авторського права шляхом стягнення компенсації не відповідає закону, оскільки позивач може лише вимагати заборонити дії, які порушують авторські права, а також не надані докази, які підтверджують заборону ФОП [PERSON] чинити дії, що призводять до порушення права позивача. Судом встановлено, що позивачем до звернення до суду із даним позовом відповідачу була направлена претензія від 16.03.2016 про припинення подальшого продажу товарів з обєктами інтелектуальної власності [PERSON], яка останнім отримана, що ним не заперечувалося під час розгляду справи. Суд зазначає, що залежно від підстави особа обирає відповідний спосіб захисту цивільних прав із тих, що передбачені ст. 16 ЦК, ст. 52 Закону. Окремим способом захисту, передбаченим ст. 278 ЦК України є заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права - застосовується тоді, коли особисті немайнові авторські або особисті немайнові суміжні права порушуються як у засобі масової інформації. Заборона поширення інформації може стосуватися як неправдивих відомостей, так і достовірної інформації, поширення якої може завдати шкоди особистим немайновим правам особи. В таких випадках особи, яким належать особисті немайнові авторські та/або суміжні права мають право звернутися до суду з вимогою про заборону поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права. Відновлювальні способи захисту авторського права та суміжних прав. Одним із способів захисту, передбачений п. 4 ст. 16 ЦК України, є відновлення становища, яке існувало до порушення права. При захисті авторського права і суміжних прав це є поновлення права, що передбачено Законом України Про авторське право і суміжні права цей спосіб називається поновлення права (п. а), б) ч. 1 ст. 52 Закону). Цей спосіб захисту може застосовуватися лише тоді, коли порушене авторське або суміжне право в результаті правопорушення не припиняє свого існування та може бути реально відновлене шляхом усунення наслідків правопорушення. Поновлення порушеного особистого немайнового права як спосіб захисту особистих немайнових авторських і суміжних прав передбачений ст. 276 ЦК України і може застосовуватися за сукупності таких умов: 1) право повинно бути порушеним у випадку загрози порушення, невизнання чи оспорювання права цей спосіб застосовуватися не може; 2) порушення права відбулося внаслідок рішення, дії або бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи. Водночас існує і компенсаційний спосіб захисту авторського права, яким є відшкодування майнової шкоди як спосіб захисту, передбачений п. 8 ч. 2 ст. 16, ст. 22, 280, 1166 ЦК України, а також п. г) ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», незважаючи на його майновий зміст, може застосовуватися і до захисту особистих немайнових прав та в загальному розумінні означає можливість відшкодування як реальних збитків, так і неотриманих доходів. Суд враховує, що відповідач отримує доходи від реалізації товарів, які містять обєкти авторського права, що було підтверджено в судовому засіданні. На вимогу автора, відповідач не припинив дії щодо реалізації цих товарів. Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачає такий компенсаційний спосіб поновлення будь-якого порушеного права автора, як стягнення компенсації у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат. Клопотання про проведення мистецтвознавчої експертизи сторонами не заявлялося, тому суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача, що зображення на товарі (у.т.ч. сумці-гаманці), предявленому в судовому засіданні не можливо ідентифікувати із оригіналом. Доводи відповідача та його представника про недоведеність позивачем наявності його вини за порушення авторських прав позивача - безпідставні, оскільки саме на відповідача покладено обов'язок спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем доведено порушення авторського права шляхом реалізації контрафактного примірнику твору 15.12.2015 - сумки-гаманця із зображенням картини [PERSON], тому повинен нести відповідальність, передбачену цим Законом. Згідно із аб. 3 п. 52 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону № 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено, що відповідач здійснював продаж товару із зображенням твору образотворчого мистецтва, а саме малюнка, автором якого є позивач, письмового договору про передачу прав на використання малюнків між сторонами укладено не було, суд вважає, що у відповідача не було законного права на використання зображення цього твору. Враховуючи, викладене, суд вважає за можливе та необхідне захистити права позивача шляхом стягнення на її користь з відповідача передбачену законом компенсацію в розмірі 10 мінімальних розмірів заробітних плат, ставка якої на період з 01.01.2017 становить 3\~200,00 0 грн. згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», за факт порушення авторського права, як того просить її представник. Стосовно відшкодування судових витрат. Як встановлено судом, позивачем при поданні позову надано квитанцію від 17.05.2016 № 249443-К/1 про сплату судового збору за подання позову до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до ДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська в сумі 580,00 грн. (а.с. 3). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позову майнового характер становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки фактично позивачем не сплачено судовий збір при поданні позову до суду, що розглядає справу, з урахуванням приписів ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню у дохід Держави судовий збір в розмірі 551,20 грн., оскільки позовні вимоги задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: approved