Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ „Автомоторсгруп" про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 14 березня 2016 року між позивачем та ТОВ „Автомоторсгруп" було укладено договір майнового лізингу № 505158, відповідно до умов якого ТОВ „Автомоторсгруп" зобов'язалось придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно - автомобіль Skoda Octavia 2.0 TDI DSG Elegance, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Вартість предмету лізингу на момент укладання даного договору була визначена у сумі 329 500 грн. В день укладення договору, 14 березня 2016 року, згідно квитанції № 28 позивач сплатив через установу Банку на розрахунковий рахунок відповідача перший платіж у сумі 65 900 грн., а також ним було сплачено комісію за переказ зазначених грошових коштів у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією № 29 від 14 березня 2016 року, але сам автомобіль він не отримав. Згідно пунктам 2.1, 2.2, абз.7 розділу 1 договору майнового лізингу від 14.03.2016 року № 505158, строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з Графіком сплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору) та починається з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі предмету лізингу за формою, встановленою лізингодавцем. Замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем Специфікації (додаток № 4) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу - суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі, вказаному в додатку № 2 до даного договору, сплаченої лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу. Пунктом 5.1 вказаного договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу. Відповідно до додатків №№ 2, 3 до договору, розмір авансового платежу становить 50% вартості предмету лізингу, вартість фінансування - 20%, комісія за передачу - 3 %. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Вартість Фінансування»), яка розраховується як: вартість фінансування, яка визначена у додатку № 2 до даного договору та становить 20 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 2 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 2 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору я зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. Згідно даним пошуку за ідентифікаційним кодом 14089073 ТОВ «Автомоторсгруп» в ЄДРПОУ, Єдиному ліцензійному реєстрі, в Комплексній інформаційній системі Держфінпослуг, основним видом діяльності відповідача є фінансовий лізинг, будь-яких ліцензій на право здійснення фінансових послуг, зокрема, щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, відповідач не має. Крім того, позивач зазначає, що умовами договору, крім оплати вартості предмету лізингу, передбачена оплата комісії та відсоткової ставки, що його думку, умова договору про додаткову оплату вартості фінансування в сумі 65 900 грн. порушує принцип добросовісності, оскільки розмір вказаного платежу, який згідно зі ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг", не є лізинговим платежем, не є співмірним передбачений договором послузі та умови договору про неповернення цього платежу у випадку розірвання договору, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Позивач посилаючись на те, що під час укладання договору відповідачем введено його в оману щодо відсутності ліцензії у ТОВ „Автомоторсгруп", щодо основних характеристик автомобіля, які в договорі не зазначені, а також щодо ціни та порядку її розрахунку, оскільки сплата 65 900 грн. за послугу з оформлення договору не є такою, на яку б він погодився за умов надання чіткої інформації про умови договору, містить ряд несправедливих умов, що зумовлює зміну всіх інших положень договору, відповідач застосував при укладенні договору нечесну підприємницьку практику, відсутності ліцензії у відповідача та нотаріального посвідчення договору, просить суд визнати недійсним договір майнового лізингу № 505158 від 14 березня 2016, укладений між ним та ТОВ „Автомоторсгруп", стягнути з ТОВ „Автомоторсгруп" на його користь 65 900 грн., суму грошових коштів, перерахованих на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю „Автомоторсгруп", 500 грн. витрати, пов'язані з виконанням недійсного договору майнового лізингу № 505158 від 14 березня 2016 року, а також стягнути з ТОВ „Автомоторсгруп" на його користь всі понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник позивача [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача ТОВ „Автомоторсгруп"в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності, а також заперечень на позов до суду не надходило. Згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує і позивач. Дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України „Про фінансовий лізинг". Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України „Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття „несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої ст. 18 Закону „Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням; ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Судом встановлено, що 14 березня 2016 року між [PERSON] та ТОВ „Автомоторсгруп" було укладено договір майнового лізингу № 505158, відповідно до умов якого ТОВ „Автомоторсгруп" зобов'язалось придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно - автомобіль Skoda Octavia 2.0 TDI DSG Elegance, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Вартість предмету лізингу на момент укладання даного договору була визначена у сумі 329 500 грн. В день укладення договору, 14 березня 2016 року, згідно квитанції № 28 позивач [PERSON] сплатив через установу банку на розрахунковий рахунок відповідача перший платіж у сумі 65 900 грн., а також ним було сплачено комісію за переказ зазначених грошових коштів у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією № 29 від 14 березня 2016 року, але сам автомобіль він не отримав. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 14 березня 2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (стаття 3 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України „Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 3.6 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 3.6 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Окрім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно даним пошуку за ідентифікаційним кодом 14089073 ТОВ «Автомоторсгруп» в ЄДРПОУ, Єдиному ліцензійному реєстрі, в Комплексній інформаційній системі Держфінпослуг, основним видом діяльності відповідача є фінансовий лізинг, будь-яких ліцензій на право здійснення фінансових послуг, зокрема, щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, відповідач не має, що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір майнового лізингу № 505158від 14 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ „Автомоторсгруп", нотаріально посвідчено не було. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що умови спірного договору несправедливі, а також відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Як передбачено ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивач при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, відповідно до Закону України „Про судовий збір". За таких обставин, позов [PERSON] до ТОВ „Автомоторсгруп" про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved