Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовом про визнання припиненою іпотеки у звязку з припиненням основного зобовязання, зобовязання зняти заборону на відчуження обєктів нерухомого майна, повернення оригіналів документів та стягнення судового збору до ПАТ КБ "Приватбанк". Вимоги мотивовано тим, що рішенням Верховинського районного суду від 02.09.2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до нього, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму боргу 8155,68 (долларів США), що курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2013 року складає 65163,88 грн. за кредитним договором №IF18GA00000040 від 20.09.2006 року відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили. Судом було встановлено, що 20.09.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №IFI8GA00000040, яка отримала кредит у розмірі 10000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 20.09.2010 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 22.09.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ним, [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 66,8 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., який знаходиться у с.Ільці прис.Грабовець буд.266 та належить йому на праві приватної власності та земельну ділянку площею 0,07 га на якій знаходиться житловий будинок, яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. У вересні 2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до Верховинського районного суду з заявою про видачу судового наказу, яку суд задовольнив і виніс 19.09.2007 року судовий наказ №2-н-27, згідно якого наказав стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 51554 грн. 54 коп. Із постанови державного виконавця ВДВС Верховинського районного управління юстиції від 14.10.2008 року закінчено виконавче провадження так як боржник сплатила всю суму заборгованості. А тому, зобов'язання припинилось виконанням, проведеним належним чином. Однак його нерухоме майно, а саме: будинок за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці, прис. Грабовець, буд. 266, номер РПВН 15966075 та земельна ділянка за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці, прис. Грабовець, кадастровий номер 2620884101010020242 перебуває під забороною на підставі договору іпотеки, 1644 від 22.09.2006 року, посвідченого Верховинською районною державною нотаріальною конторою. Ним неодноразово надсилалися на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» рекомендованою поштою листи-претензії з вимогою зняти заборону на відчуження обєктів нерухомого майна, а саме будинку та земельної ділянки, однак банк відмовляв йому у розгляді даного питання. А тому, просить визнати іпотеку №IF18GA00000040 від 22.09.2006 року такою, що припинена, зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» зняти заборону на відчуження обєктів нерухомого майна, а саме, будинку та земельної ділянки, повернути оригінали документів про право власності на житловий будинок та земельну ділянку додані до договору іпотеки №IF18GA00000040 від 22.09.2006 року та стягнути на його користь судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення в справі не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 60,65,67). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши їх в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Верховинського районного суду від 02.09.2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму боргу 8155,68 (долларів США), що курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2013 року складає 65163,88 грн. за кредитним договором №IF18GA00000040 від 20.09.2006 року відмовлено (а.с. 6-10). Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2013 року рішення Верховинського районного суду від 02.09.2013 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014 року касаційна скарга позивача ПАТ КБ "Приватбанк" відхилена, рішення Верховинського районного суду від 02.09.2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2013 року залишено без змін (а.с. 11-16, 17). Судами було встановлено, що 20.09.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №IFI8GA00000040, яка отримала кредит у розмірі 10000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 20.09.2010 року (а.с.25-28). Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 22.09.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 66,8 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., який знаходиться у с.Ільці прис.Грабовець буд.266 та належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ільцівської сільської ради від 06.09.2006 року. Також, в іпотеку було передано земельну ділянку площею 0,07 га на якій знаходиться житловий будинок та яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №866243, виданого 14.09.2006 року Ільцівською сільською радою. Згідно даного договору сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає: житлового будинку: 77750 грн., земельної ділянки: 1795 грн (а.с.18-24). У вересні 2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до Верховинського районного суду із заявою про видачу судового наказу, яку суд задовольнив і виніс 19.09.2007 року судовий наказ №2-н-27, згідно якого наказав стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 51554 грн. 54 коп. Постановою державного виконавця ВДВС Верховинського районного управління юстиції від 18.01.2008 року відкрито виконавче провадження за даним судовим наказом, а боржнику запропоновано його добровільно виконати: сплатити 51554 грн. 54 коп. до 28.01.2008 року. Постановою державного виконавця ВДВС Верховинського районного управління юстиції від 14.10.2008 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2-н-27 закінчено у звязку з тим, що боржник сплатила всю суму заборгованості починаючи з 16.11.2006 року по 26.03.2008 року, що підтвердила відповідними квитанціями . Враховуючи вищенаведене, суди прийшли до висновку, що [PERSON] згідно судового наказу №2-н-27 від 19.09.2007 року, повністю сплатила заборгованість за кредитом, відсотках, комісії за користуванням кредитом, пеню, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату. На підставі цих квитанцій, державним виконавцем було прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник у повному обсязі сплатила заборгованість за кредитним договором. А тому, зобов'язання припинилось виконанням, проведеним належним чином. Пунктом 7 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека є окремим видом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В силу іпотеки іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Підстави припинення іпотеки передбачені ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 593 ЦК, яка є загальною нормою права, з огляду на те, що іпотека - це окремий вид застави, відповідно до змісту яких іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання. За положеннями ч.1 ст. 593 ЦК України припинення права іпотеки у разі належного виконання основного зобовязання, презюмується. Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-243 цс14 від 04.02.2015, встановивши факт припинення основного зобов'язання належним його виконанням, суд на підставі ст. 599, частини першої статті 559, пункту першого частини першої статті 593 ЦК України визнає припиненими й додаткові (акцесорні) зобов'язання за договорами іпотеки і поруки. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, іпотекодавця, заставодержателя на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч.2 ст.16 ЦК України. Судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором №IF18GA00000040 від 20.09.2006 року припинилось виконанням, проведеним належним чином, і позивач неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з листами-претензіями з вимогою зняти заборону на відчуження обєктів нерухомого майна, а саме на будинок та на земельну ділянку (а.с.35-36,39-40, 43-44) однак, ПАТ КБ «Приват Банк» надало відповіді про неможливість виконання вимог, у звязку з тим, що листи відправлені поштовим звязком і Банк позбавлений можливості здійснити ідентифікацію особи, що підписала запит (а.с.37-38, 41-42). Відповідно до інформаційної довідки № 70099393 станом на 10.10.2016 року, а саме відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, вбачається, що накладена заборона на нерухоме майно [PERSON], а саме: будинок за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці, прис. Грабовець, буд. 266, номер РПВН 15966075 та земельну ділянку за адресою: Івано-Франківська область, Верховинський район, с. Ільці, прис. Грабовець, кадастровий номер 2620884101010020242 на підставі договору іпотеки, 1644 від 22.09.2006 року, посвідченого Верховинською районною державною нотаріальною конторою (а.с.62-64). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимогами ч.9 ст.16 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.44 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", передбачено обов'язок обтяжувача протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки вчинити усі необхідні дії щодо звільнення предмета іпотеки від зобов'язань. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved