Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" (далі - ТОВ "ВЕЛЛФІН") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано тим, що 19 вересня 2016 року між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики №72889, за умовами якого останній надано позику у розмірі 250,00 грн. строком на 15 днів шляхом перерахування коштів на вказаний відповідачкою банківський рахунок. [PERSON] зобов`язалася сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 1.9% від суми позики, але не менше 30 грн. за перший день користування позикою, та 1.9 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, і 3.8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 Договору. Посилаючись на те, що [PERSON] зобов`язання за Договором не виконала і станом на 17 жовтня 2019 року має заборгованість по кредиту у розмірі 10 399 грн. 65 коп., з яких: 244,04 грн. - основний борг; 5 106,18 грн. - заборгованість по відсотках; 5 049,43 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, позивач просив стягнути на його користь вищевказану заборгованість та судовий збір в сумі 1921,00 грн. В судове засідання сторони не з`явились. 02 грудня 2019 року, 19 грудня 2019 року позивач надсилав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 13 лютого 2020 року від позивача надійшло клопотання про проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції. 13 лютого 2020 року та від 12 травня 2020 року судом були постановлені ухвали про участь представника позивача у судових засіданнях 07 квітня 2020 року та 03 червня 2020 року в режимі відеоконференції із Солом`янським районним судом м.Києва. 03 червня 2020 року ухвала суду від 12 травня 2020 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не виконана з технічних причин. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час проведення судового засідання, в суд не прибула, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслала, відзив на позовну не подала. З урахуванням положень ч.4 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення). Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3. та 1.4. вказаного договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 250 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у пункті 1.5. цього Договору. Строк дії договору становить 12 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позика надається строком на 15 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст.205 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України). Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до положень ч.3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з положеннями ч.6 ст.11\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ч.8 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. За положеннями ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч.4 ст.14 Закону України "Про електронну комерцію" ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Положеннями ч.4 ст.8 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що фізична особа (споживач) послуг у сфері електронної комерції повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2016 року ТОВ "ВЕЛЛФІН" (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №72889 в електронній формі, на підставі якого [PERSON] отримала 250,00 грн. строком на 12 днів (а.с.22-30). Відповідно до пунктів 4.1, 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ "ВЕЛЛФІН", заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно із п. 5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У відповідності до пункту 6.3. цих Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики. 14 вересня 2016 року у визначеному пунктами 4.1, 4.2 Правил порядку відповідачка оформила заявку для отримання позики шляхом заповнення усіх полів заявки, які є обов`язковими для заповнення, на підставі якої між сторонами було укладено договір позики в електронній формі (а.с.14-21). На виконання умов договору позивачем через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики - 250,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" № 4395-ВП від 30 серпня 2019 року (а.с.32). Таким чином, між сторонами виникли цивільно-правові відносини, пов`язані із виконанням договору позики, укладеного в електронній формі. Позивач, перерахувавши відповідачці обумовлені грошові кошти, виконав умови договору позики, відповідачка ж зобов`язання за договором позики виконувала неналежним чином. Згідно з наданою ТОВ "ВЕЛЛФІН" довідкою за Договором №72889 від 14 вересня 2016 року станом на 17 жовтня 2019 року [PERSON] має заборгованість по кредиту у розмірі 10 399 грн. 65 коп., з яких: 244,04 грн. - основний борг; 5 106,18 грн. - заборгованість по відсотках; 5 049,43 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.31). Вирішуючи, чи доведені позовні вимоги, суд виходить з наступного. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18). Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу договору позики, є подібними до правовідносин, які виникають з договорів кредиту, а тому в силу частини 9 статті 10\~ЦПК України суд вважає можливим застосувати у цій справі вказані правові позиції. За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили дату погашення заборгованості за позикою та процентів за наданою позикою - 26 вересня 2016 року. [PERSON] зобов`язалася відповідно до пункту 1.5 договору позики сплачувати проценти за користування позикою у розмірі 1.9% від суми позики, але не менше 30 грн. за перший день користування позикою, та 1.9 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, і 3.8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в пункті 1.2 Договору (15 днів). Відтак, у межах строку кредитування (з 14 вересня 2016 року по 26 вересня 2016 року) відповідачка мала, зокрема, повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти. Після закінчення строку користування позикою, починаючи з 27 вересня 2016 року, відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість. За такого позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом лише в межах строку надання позики - по 26 вересня 2016 року. Як вбачається з графіку розрахунків за договором позики №72889 від 14 вересня 2016 року та довідки щодо заборгованості (а.с.29-31), заборгованість за сумою позики становить 244,04 грн., заборгованість за процентами за користування позикою за період з 14 вересня 2016 року по 26 вересня 2016 року складає 82,25 грн. І саме позовні вимоги щодо стягнення таких сум, всього 326,29 грн. є доведеними та обґрунтованими, а вимога про стягнення процентів за користування позикою в розмірі 5 023,93 грн., та прострочених процентів за користування позикою в розмірі 5 049,43 грн. не ґрунтується на вимогах закону. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог(326,29 х 1921 / 10 399,65 = 60,27 грн.).

Outcome: partial