Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

16 грудня 2015 року позивач ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 23 серпня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником всіх прав та обов'язків якого є АТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/135291/3190/74, відповідно до якого відповідачці банком у тимчасове користування було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 13 804,00 доларів США до 23 серпня 2017 року під 13% річних. Кредитні кошти надано відповідачці у відповідності до умов кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку. 23 серпня 2007 року виконання боргових зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою - договір поруки № П-014/135291/3190/74, укладений з [PERSON], за яким він, як поручитель, зобов'язався відповідати солідарно з відповідачкою по її борговим зобов'язанням, що виникатимуть з кредитного договору. 09 вересня 2013 року відсоткова річна ставка по кредиту збільшена на 5% (до 18% річних), внаслідок невиконання відповідачкою умов кредитного договору щодо обов'язкового щорічного страхування житла/заставного майна (п.1.6 кредитного договору). Уклавши кредитний договір, відповідачка зобов'язалася повернути кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних (до 15 числа) ануїтетних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, а у разі прострочення свого грошового зобов'язання - сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.10.1 кредитного договору). Крім того, зобов'язалася на вимогу позивача достроково повернути кредитні кошти у випадку неналежного виконання нею умов кредитного договору (п.п.5.5, 6.5 кредитного договору). Отже, у відповідачки виник обов'язок повернути кредит щомісячними платежами, в разі прострочення якого позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, яка залишилася та сплати відсотків. Відповідачка припинила належно виконувати свої грошові зобов'язання, несвоєчасно та не в повному розмірі вносити щомісячні обов'язкові платежі. В зв'язку з чим, у неї, станом на 30 січня 2015 року, почала утворюватися прострочена заборгованість по сплаті відсотків. Відповідачка затримала сплату відсотків більш ніж на три календарні місяці. Внаслідок прострочення у позивача виникло право на вимогу повернення тієї частини кредиту, строк виплати якого не настав, та сплати відсотків. 09 липня 2015 року позивач направив відповідачці, рекомендованим листом з повідомленням про отримання, листа з вимогою усунути в 60-денний термін допущені порушення у зобов'язанні або достроково повернути кредитні кошти, сплатити нараховані відсотки та пеню, а також направлено лист - вимога поручителю. Таким чином, позивач виконав свій обов'язок з повідомлення відповідачів про вимогу усунути допущені порушення у зобов'язанні і, у противному випадку, свій намір звернутися із позовом до суду. 01 грудня 2015 року поручителю було направлено вимогу про необхідність виконання зобов'язання за вих.№114-0-0-00/15-57020. Станом на 14 вересня 2015 року заборгованість відповідачки по кредитному договору становить 4 891,01 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 106 128,34 гривень, яка складається із: заборгованість за сумою кредиту - 3 945,24 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 85 606,40 гривень; заборгованість за відсотками - 560,33 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 12 158,41 гривень; пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків - 385,44 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 8 363,53 гривень; На день розрахунку по кредиту наявна переплата по тілу кредиту - 559,32 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 12 136,49 гривень. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, визначену станом на 14 вересня 2015 року, в розмірі 4 891,01 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 106 128,34 гривні та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи були належним чином повідомлені. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити. Дійсно, 23 серпня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником всіх прав та обов'язків якого є АТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/135291/3190/74, відповідно до якого відповідачці банком у тимчасове користування було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 13 804,00 доларів США до 23 серпня 2017 року під 13% річних. Кредитні кошти надано відповідачці у відповідності до умов кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку. 23 серпня 2007 року виконання боргових зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою - договір поруки № П-014/135291/3190/74, укладений з [PERSON], за яким він, як поручитель, зобов'язався відповідати солідарно з відповідачкою по її борговим зобов'язанням, що виникатимуть з кредитного договору. 09 вересня 2013 року відсоткова річна ставка по кредиту збільшена на 5% (до 18% річних), внаслідок невиконання відповідачкою умов кредитного договору щодо обов'язкового щорічного страхування житла/заставного майна (п.1.6 кредитного договору). Уклавши кредитний договір, відповідачка зобов'язалася повернути кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних (до 15 числа) ануїтетних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, а у разі прострочення свого грошового зобов'язання - сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.10.1 кредитного договору). Крім того, зобов'язалася на вимогу позивача достроково повернути кредитні кошти у випадку неналежного виконання нею умов кредитного договору (п.п.5.5, 6.5 кредитного договору). Отже, у відповідачки виник обов'язок повернути кредит щомісячними платежами, в разі прострочення якого позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, яка залишилася та сплати відсотків. Відповідачка припинила належно виконувати свої грошові зобов'язання, несвоєчасно та не в повному розмірі вносити щомісячні обов'язкові платежі. В зв'язку з чим, у неї, станом на 30 січня 2015 року, почала утворюватися прострочена заборгованість по сплаті відсотків. Відповідачка затримала сплату відсотків більш ніж на три календарні місяці. Внаслідок прострочення у позивача виникло право на вимогу повернення тієї частини кредиту, строк виплати якого не настав, та сплати відсотків. 09 липня 2015 року позивач направив відповідачці, рекомендованим листом з повідомленням про отримання, листа з вимогою усунути в 60-денний термін допущені порушення у зобов'язанні або достроково повернути кредитні кошти, сплатити нараховані відсотки та пеню, а також направлено лист - вимога поручителю. Таким чином, позивач виконав свій обов'язок з повідомлення відповідачів про вимогу усунути допущені порушення у зобов'язанні і, у противному випадку, свій намір звернутися із позовом до суду. 01 грудня 2015 року поручителю було направлено вимогу про необхідність виконання зобов'язання за вих.№114-0-0-00/15-57020. Станом на 14 вересня 2015 року заборгованість відповідачки по кредитному договору становить 4 891,01 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 106 128,34 гривень, яка складається із: заборгованість за сумою кредиту - 3 945,24 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 85 606,40 гривень; заборгованість за відсотками - 560,33 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 12 158,41 гривень; пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків - 385,44 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 8 363,53 гривень; На день розрахунку по кредиту наявна переплата по тілу кредиту - 559,32 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 12 136,49 гривень. За змістом ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В силу ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох і більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). У відповідність ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків. (ст.611 ЦК України). Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Як зазначалося вище, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 23 серпня 2017 року. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У відповідність ст.525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони передбачили у кредитному договорі відповідальність позичальника за порушення зобов'язань у формі: - пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків за користування кредитом (п.10.1 договору); За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка порушувала зобов'язання щодо строків та повноти сплати кредиту, а тому є підстави для стягнення з відповідачки пені. Статтею 258 ЦК України визначено, що до вимог для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. З огляду на наданий позивачем розрахунок заборгованості, розмір пені становить: 385,44 доларів США. При вирішенні питання про стягнення пені слід також врахувати наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3ст.551 ЦК України. Враховуючи, що розмір розрахованої на підставі умов договору пені є розумним та справедливим, суд вважає, що вимоги про стягнення пені також підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №П-014/135291/3190/74, згідно умов якого поручитель зобов'язалася перед Банком відповідати за грошовими зобов'язаннями [PERSON], що випливають з кредитного договору №014/135291/3190/74 від 23 серпня 2007 року. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язаний протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання виконати зобов'язання зазначене в такій вимозі. Позивач звертався до поручителя з вимогою про необхідність погашення боргу, що підтверджується відповідним листом від 01 грудня 2015 року за вих. №114-0-0-00/15-57020, а далі - 16 грудня 2015 року звернувся до суду із вказаним позовом. Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 4.1 договору поруки від 23 серпня 2007 року встановлено, що порука за цим договором припиняється, якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука не припинилася на час звернення позивача до суду із вказаним позовом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до абзацу 2, 3 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК, ч.3 ст.533 ЦК, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Тобто стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором чи проценти на банківський вклад в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. Вказаний борг в сумі 4 891,01 доларів США, що еквівалентно 106 128,34 гривням слід стягти з відповідачів солідарно на користь Публічного акціонерного товариства"Раййфайзен Банк Аваль", а також на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України судовий збір на користь позивача в розмірі 1 591,93 гривень, в рівних частинах з кожного, тобто по 795,97 гривень.

Outcome: approved