Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ "Універсал Банк" звернулось до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового приміщення. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк виходить з того, що між ВАТ "Універсал Банк" (яке у подальшому змінило назву на ПАТ "Універсал Банк") та [PERSON] 30.09.2008 року було укладено кредитний договір №046-2008-2846, згідно умов якого [PERSON] отримав від позивача кредит у сумі 136 000,00 дол. США на строк до 10.09.2028 року зі сплатою 16,45% річних за користування кредитом. Позивач виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] умови договору споживчого кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого має перед позивачем заборгованість у сумі 1 116 172 грн. 82 коп. Крім того, 30.09.2008 року між ВАТ "Універсал Банк" та відповідачем [PERSON] з метою забезпечення згаданого договору кредиту укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно: однокімнатну квартиру №129, загальною площею 49,10 кв.м., жилою площею 19,40 кв.м., що розташована за адресою: м.Київ[ADDRESS] яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2006 року. Зважаючи на неналежне виконання [PERSON] умов договору кредиту від 30.09.2008 року ПАТ "Універсал Банк" просило суд звернути стягнення на зазначений предмет іпотеки (шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження) у вигляді квартири, виселити мешканців квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Третя особа: Дарницький районний відділ Головного управління ДМС у м.Києві в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак направила до суду заяву про розгляд справи у відсутності її представника. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що між ВАТ "Універсал Банк" (яке у подальшому змінило назву на ПАТ "Універсал Банк") та [PERSON] 30.09.2008 року було укладено кредитний договір №046-2008-2846, згідно умов якого [PERSON] отримав від позивача кредит у сумі 136 000,00 дол. США на строк до 10.09.2028 року зі сплатою 16,45% річних за користування кредитом (а.с.7-12). ПАТ "Універсал Банк" є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ "Універсал Банк", відповідно до Статуту ПАТ "Універсал Банк" затвердженого Загальними зборами акціонерів ВАТ "Універсал Банк" від 22.06.2009 року Протокол №2-2009 (а.с.47). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також судом встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 11.01.2011 року, залишеним без змін ухвалою Алеляційного суду м.Києва від 01.11.2011 року, задоволено позовні вимоги ПАТ "Універсал Банк" та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 30.09.2008 року у сумі 1 116 172 грн. 82 коп. (а.с.26-30). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, 30.09.2008 року між ВАТ "Універсал Банк" та відповідачем [PERSON] з метою забезпечення згаданого договору кредиту укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно: однокімнатну квартиру №129, загальною площею 49,10 кв.м., жилою площею 19,40 кв.м., що розташована за адресою: м.Київ[ADDRESS] яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 17.07.2006 року за реєстровим №3704 (а.с.18-23). Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, з умов укладених між позивачем та відповідачем [PERSON] правочинів та зі змісту наведених правових норм вбачається, що вимоги ПАТ "Універсал Банк" в частині звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Однак, в частині пред'явлених банком позовних вимог про виселення мешканців квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку спірної квартири суд вважає за необхідне вказані вимоги задовольнити частково виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, у частині 1 статті 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 цієї ж статті 40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до довідки Форми №3 ТОВ "Рада" від 03.04.2013 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]). Власником особового рахунку є [PERSON] (а.с.40). У матеріалах справи наявні докази про надіслання позивачем відповідачам письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги (а.с.41-46). Стосовно вимог про зобов'язання Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, а отже покладення такого обов'язку додатково законом не вимагається. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону частково, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial