Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ (а) Первісний позов 1.1. 18.12.2019 [PERSON] (далі також - позивач за первісним позовом) звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до Житомирської міської ради, [PERSON] (далі також - відповідач за первісним позовом), в якому просила скасувати рішення Житомирської міської ради №1248 від 08.11.2018 "Про надання [PERSON] згоди на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, згідно п. 92 додатку, за адресою: [ADDRESS] ". 1.2. Первісний позов обґрунтовувався тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення Житомирською міською радою не враховано попереднє рішення міськради №520 від 29.10.1998, яким [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність та користування земельну ділянку по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] її частку успадкувала [PERSON] на підставі якого 12.01.1999 позивачці видано державний акт серії 111-ЖТ №043571 на право приватної власності на землю з встановленими межами. Посилаючись на те, що [PERSON] , на думку позивачки, жодного відношення до спірної земельної ділянки не має, а також те, що Житомирською міською радою перевищено її повноваження та здійснено вручання у приватну власність позивачки, остання звернулась до суду із зазначеним позовом. 1.3. 09.11.2020 [PERSON] подала уточнену позовну заяву, в якій просила скасувати рішення Житомирської міської ради №1248 від 08.11.2018 "Про надання [PERSON] згоди на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, згідно п. 96 додатку, за адресою: [ADDRESS] ". (б) Зустрічний позов 1.3. 17.02.2020 [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] , в якому просила: (1) визнати недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0500 га по [ADDRESS] ; (2) визнати недійсним державний акт серії ІІІ-ЖТ №043571 від 12.01.1999 щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; (3) встановити між [PERSON] та [PERSON] порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0,1129 га за адресою: [ADDRESS] відповідно до висновку експерта. 1.4. Зустрічний позов обґрунтовувався тим, що їй на праві власності, на підставі рішення суду м. Житомира від 10.06.2015 у цивільній справі №296/33/12, належить 25/100 приватного житлового будинку по [ADDRESS] , та вона має намір реалізувати своє право на отримання у власність частини земельної ділянки, на якій вказаний будинок розташований, у зв`язку із чим вважає рішення Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998, яким передано у власність [PERSON] усю земельну ділянку, на якій розташований будинок, площею 0,0500 га по [ADDRESS] та виданий на підставі нього державний акт протиправними, оскільки житловий будинок на спірній земельній ділянці є спільною частковою власністю сторін, а отже такому ж співвідношенню у поділі підлягає земельна ділянка, у зв`язку зі чим [PERSON] звернулась до суду із даним позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА 2.1. 15.01.2020 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/12087/19, яку вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження. 2.2. 27.02.2020 ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано зустрічний позов в одне провадження з первісним позов [PERSON] 2.3. 29.09.2020 ухвалою суду закрито провадження у справі №296/12087/19 за зустрічним позовом [PERSON] в частині позовних вимог про встановлення між [PERSON] та [PERSON] порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0,1129 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом про призначення судової земельно-технічної експертизи у справі №296/12087/19 (а.с. 87). 2.4. 04.02.2021 протокольною ухвалою суду за згодою представників сторін закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН 3.1. 17.02.2020 представник відповідача за первісним позовом - адвокат Сірач В.С. подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення первісного позову посилаючись на те, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою не порушує прав позивача, оскільки є лише одним з етапів отримання права власності чи користування на земельну ділянку, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 21-22). 3.2. 20.02.2020 позивач за первісним позовом подала до суду відповідь на відзив, в якій посилалась на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Житомирською міською радою не враховано, що спірна земельна ділянка не є вільною, а належить позивачу на праві власності, просила задовольнити первісний позов (а.с. 52-53). 3.3. 20.02.2020 позивач за первісним позовом подала до суду відзив на зустрічну позов, в якому посилаючись на те, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 10.06.2015 у справі №296/33/12 визнано лише право власності [PERSON] на частину спірного житлового будинку та не стосується спірної земельною ділянки, власником якої є позивач, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с. 54-56). 3.4. Представник [PERSON] - адвокат Васинчук С.М. у судовому засіданні 22.03.2021 первісний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, а також вказував на пропуск відповідачем [PERSON] строку позовної давності за зустрічним позовом щодо оспорення державного акту позивача про право власності на спірну земельну ділянку. 3.5. Представник [PERSON] - адвокат Сірач В.С. у судовому засіданні 22.03.2021 у задоволенні первісного позову просив відмовити, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, а також посилаючись на тривалість судових спорів між сторонами щодо спірного будинку та користування спірною земельною ділянкою, які до теперішнього часу не знайшли свого вирішення, просив поновити відповідачці строк звернення до суду. 3.6. Представник відповідача Житомирської міської ради та третя особа - [PERSON] у жодне судове засідання не прибули, належним чином повідомлялися про розгляду справи, відзив чи пояснення щодо первісного та зустрічного позов від останніх до суду не находили. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 4.1. 29.10.1998 рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про закріплення за власниками домоволодінь земельних ділянок, надання їх в користування та передачу в приватну власність» [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копіє з архівного витягу рішення міської ради №520 від 29.10.1998 та витягом з додатку №1 до цього рішення (а.с. 6-7). 4.2. 12.01.1999 [PERSON] на підставі рішення Житомирської міської ради народних депутатів №520 від 29.10.1998 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.0500 гектарів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що стверджується копією державного акту серії ІІІ-ЖТ №043571, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №4425 (а.с. 8). 4.3. 10.06.2015 рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у цивільній справі №296/33/12-ц у задоволенні позову [PERSON] до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення №71 від 28.02.1991 в частині додатку до нього про прийняття в експлуатацію прибудови до будинку [ADDRESS] (нині - [ADDRESS] ) на ім`я [PERSON] та про визнання законним забудовником [PERSON] , відмовлено. Позов [PERSON] , задоволено. (і) встановлено факт, що рішення Житомирського міськвиконкому №71 від 28.02.1991 «Про затвердження актів прийомки в експлуатацію індивідуальних жилих будинків громадян міста» з додатком до нього в частині прийняття в експлуатацію прибудови до житлового будинку [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ), жилою площею 20,40 кв.м. і загальною площею 49,80 кв.м. на ім`я [PERSON] належить до [PERSON] ; (іі) визнано незаконним та скасовано рішення Житомирського міськвиконкому від 25.10.2001 р. № 679 в частині зміни (встановлення) розміру ідеальних часток [PERSON] і [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] відповідно 61/100 і 39/100 (п. 4 Переліку об`єктів нерухомості у додатку № 2 до цього рішення); (ііі) визнано незаконним та скасовано рішення Житомирського міськвиконкому від 09.06.2005 №381 в частині внесення змін до рішення Житомирського міськвиконкому №71 від 28.02.1991 «Про затвердження актів прийомки в експлуатацію індивідуальних жилих будинків громадян міста» щодо зміни прізвища, імені та по-батькові [PERSON] на [PERSON] (п. 10 рішення); (іv) визнано за [PERSON] право власності на частину будинку [ADDRESS] , а саме: тамбур IV, площею 3,5 кв.м.; кухню 4-1, площею 8,7 кв.м.; жилі кімнати: 4-2, площею 10,0 кв.м.; 3-3, площею 10,4 кв.м., а також господарські будівлі: сараї під літерами "Г-2" та "В-1", 1/2 гаража під літерою «Г» (зі сторони сараю, літерою «Г-2»), літню кухню під літерою "В", які становлять 25/100 частин зазначеного будинку (а.с. 36-41). 4.4. 08.11.2018 рішенням Житомирської міської ради №1248 надано згоду [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією рішення №1248 від 08.11.2018 та витягом з додатку1 до нього (а.с. 4-5). 4.5. 06.08.2019 рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у цивільній справі №296/5355/18, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10.12.2019, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виділення земельної ділянки за участі третьої особи [PERSON] , відмовлено (а.с. 57, 58-59). V. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 4.2. Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). 4.3. Зі змісту частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України встановлено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. 4.4. Згідно частини четвертої статті 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. 4.5. Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 4.6. Частиною четвертою статті 120 Земельного кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. 4.7. Статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 4.8. Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 4.9. За змістом частин третьої-п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. V. ОЦІНКА СУДУ (а) Щодо первісного позову [PERSON] . 5.1. З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом [PERSON] на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998, отримала Державний акт від 12.01.1999 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованого за цією адресою. 5.2. При цьому, рішенням Житомирської міської ради №1248 від 08.11.2018 [PERSON] , яка є співвласником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі за адресою: [ADDRESS] . 5.3. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц зроблено висновок, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. 5.4. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що оскаржуване рішення Житомирської міської ради №1248 від 08.11.2018, яким [PERSON] надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою за адресою: [ADDRESS] , є незаконним та таким, що порушує право приватної власності [PERSON] щодо належної їй земельної ділянки, оскільки надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є тотожним з наданням земельної ділянки у власність чи користування та не гарантує відповідачу [PERSON] набуття такого права, а тому зазначене рішення міської ради саме по собі не порушує законних прав та інтересів позивача за первісним позовом, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. (б) Щодо зустрічного позову [PERSON] (і) Щодо обґрунтованості позовних вимог за зустрічним позовом 5.5. З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] набула право власності на частину будинку [ADDRESS] , які становлять 25/100 частин зазначеного будинку та допоміжних споруд, на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10.06.2015 у справі №296/33/12-ц. 5.6. Зазначеним рішенням суду від 10.06.2015, яке набуло законної сили встановлено, що: (a) "батьки [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , та його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 30.09.1948 придбали 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS] (в подальшому [ADDRESS] , нині - [ADDRESS] ). Власником іншої половини будинковолодіння на той час була [PERSON] , а на даний час [PERSON] . Протягом 60-90 років 20-го століття до частин будинку і [PERSON] , і [PERSON] були здійснені житлові прибудови"; (b) "здійснені до частин будинку [...] жилі прибудови були узаконені і прийняті в експлуатацію із затвердженням відповідних актів: до частини будинку [PERSON] рішенням міськвиконкому від 23.02.1994 р. № 107 на ім`я [PERSON] , а до частини будинку [PERSON] рішенням міськвиконкому від 28.02.1991 р. № 71 на ім`я [PERSON] "; (c) " [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] за згодою свого батька [PERSON] як співвласника половини будинку та матері [PERSON] здійснила у 60-х - 80-х роках за свої кошти прибудови до будинку, а також спорудила надвірні будівлі - літню кухню, два сараї, гараж (останній на двох із сестрою [PERSON] ), які були прийняті в експлуатацію рішенням виконкому від 28.02.1991 №71 на її ім`я та на які вона має право власності"; (d) " [PERSON] при житті визнавав право [PERSON] на її прибудови, на які вона зараз претендує, та вчинив з цією метою ряд дій, направлених на оформлення цих прибудов на [PERSON] , що вбачається із зазначених в протоколі міської архбудкомісії від 22.11.1990"; (e) "міськвиконком 25.10.2001 виніс рішення №679, яким змінив ідеальні частки в будинку в зв`язку з прибудовами і зазначив, що частка [PERSON] становить 61/100, а [PERSON] - 39/100. Дане рішення міськвиконкому виніс без урахування того, що на час його прийняття існувало юридично не скасоване рішення міськвиконкому від 28.02.1991 №71 про прийняття в експлуатацію прибудов в тому ж будинку на ім`я [PERSON] і отже, ці прибудови вже не належали [PERSON] "; (f) "застосувавши у вказаній справі, зокрема п.п.6,7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 та п. 10 Переліку до цієї Інструкції щодо документів, які встановлюють право власності на будинки, суд зробив висновок, що із затвердженням рішенням міськвиконкому від 28.02.1991 № 71 акту про прийняття в експлуатацію прибудов до будинку на ім`я [PERSON] вона стала власником цих прибудов з моменту затвердження виконкомом цього акту без проведення їх реєстрації". 5.6. При цьому, з метою реалізації права на користування спірною земельною ділянкою [PERSON] як власник частини буднковолодіння намагалась в судовому порядку встановити порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками житлового будинку за цією адресою ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ), однак у задоволенні її позову було відмовлено з тих підстав, що встановити такий порядок користування земельною ділянкою, можливо лише за рахунок земельної ділянки, яка знаходиться у приватній власності [PERSON] на підставі державного акту від 12.01.1999. 5.7. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 зауважила, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. 5.8. За таких обставин, враховуючи, що оскаржуване рішення виконкому Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998 та виданий на його підставі державний акт від 12.01.1999 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,05 га за адресою: [ADDRESS] , прийнято без урахування того, що власниками будинковолодіння, що знаходиться за цією адресою є також [PERSON] , яка здійснила у 1960-1980 роках прибудови до цього будинку (про що [PERSON] не могла не знати оформлюючи на себе право власності на спірну земельну ділянку), які в подальшому були прийняті в експлуатацію рішенням виконкому на її [PERSON] та на які вона має право власності, приймаючи до уваги принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, закріплений в ст. 120 Земельного кодексу України, а також те, що набуття [PERSON] права власності на всю земельну ділянку унеможливлює реалізацію права користування спірною земельною ділянкою [PERSON] як співвласника будиковолодіння, що знаходиться на цій земельній ділянці, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №520 від 29.10.1998 в частині передачі у власність [PERSON] спірної земельної ділянки по [ADDRESS] та скасування виданого на його підставі державного акту про право власності на спірну земельну ділянку від 12.01.1999. (іі) Щодо строку позовної давності за зустрічним позовом 5.9. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні вказував про обізнаність [PERSON] про існування державного акт від 12.01.1999 про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності за зустрічним позовом щодо скасування вказаного державного акту. 5.10. Водночас, представник відповідача за первісним позовом заявив клопотання про поновлення строку для звернення до суду із зустрічним позовом, посилаючись на набуття [PERSON] права власності на житловий будинок після рішення суду від 10.06.2015 та тривалість судових спорів з приводу користування спірної земельною ділянкою, а також те, що спір між сторонами до теперішнього часу фактично залишився не вирішеним. 5.11. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру" механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права. 5.12. Для вирішення питання дотримання строку звернення до суду за захистом прав, необхідно встановити, коли позивач (за зустрічним позовом) довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 5.13. З матеріалів справи вбачається, що про факт належності на праві власності [PERSON] спірної земельної ділянки на підставі державного акт від 12.01.1999, позивач за зустрічним позов [PERSON] дізналась не пізніше ніж з рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10.06.2015 у справі №296/33/12-ц, на підставі якого [PERSON] набула право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 5.14. Враховуючи, що з зустрічним позовом про оспорення державного акту на право власності на спірну земельну ділянку від 12.01.1999, [PERSON] звернулась 17.02.2020, з урахуванням статті 257 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що позовну давність з вимогами у даній справі позивачем за зустрічним позовом пропущено. 5.15. Водночас, фактичний пропуск строку позовної давності не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки за наявності поважних причин такого пропуску, право позивача підлягає захисту у порядку, встановленому законом. 5.16. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. 5.17. Судом враховується, що тривалий час між сторонами тривають судові спори з приводу будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , однак питання користування спірною земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку до теперішнього часу не знайшли свого фактичного вирішення по суті. 5.18. При цьому, суд приймає до уваги, що [PERSON] після розгляду у судовому порядку її позову про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою та відмовою у задоволенні позову (постановою Житомирського апеляційного суду від 10.12.2019 у справі №296/5355/18), майже одразу у лютому 2020 року звернулась до суду з зустрічним позовом про оспорення державного акт на спірну земельну ділянку від 12.01.1999. 5.19. За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску [PERSON] позовної давності з вимогами щодо оспорення державного акт на спірну земельну ділянку від 12.01.1999 та необхідності здійснення судового захисту порушеного права на користування земельною ділянкою з урахуванням розташування на ній належної [PERSON] частини житлового будинку та господарських споруд, що та неможливості встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою в судовому порядку у зв`язку із належністю на праві приватної власності спірної земельної ділянки лише одному з співвласників житлового будинку - [PERSON] 5.20. Таким чином, враховуючи поважність причин пропуску строку позовної давності за зустрічним позовом [PERSON] , суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог за зустрічним позовом у зв`язку з його обґрунтованістю.

Outcome: approved