Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, в якому просить: визнати неправомірним наказ відповідача від 31.08.2017 р. №1093-ВК та зобов'язати відповідача його відмінити; поновити позивача на посаді слюсаря-електрика 4 р. з ремонту електроустаткування трамвайних вагонів на підприємстві відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь позивача частину заробітної плати за травень 2017 р. у розмірі 959 грн.; визнати неправомірним наказ відповідача від 31.07.2017 р. №944-ВК та зобов'язати відповідача його відмінити; стягнути з відповідача на користь позивача визначену судом під час розгляду справи суму у розмірі преміальної винагороди за липень 2017 р.; на підставі ст. 237-1 КЗпП України та ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про звернення громадян» зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку він зазнав протягом 21 місяця внаслідок порушення відповідачем трудових та цивільних прав позивача під час його роботи на підприємстві відповідача та внаслідок протиправного його звільнення з підприємства відповідача в розмірі 52 800 грн.; зобов'язати директора підприємства відповідача покрити шкоду, заподіяну підприємству відповідача у зв'язку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу та моральної шкоди; у зв'язку з порушенням відповідачем вимог ст.169 КЗпП України, стягнути з відповідача на користь позивача вартість витрат позивача за проходження попереднього медичного огляду при прийомі на роботу на підприємство відповідача у сумі 242 грн.; у зв'язку з порушенням відповідачем вимог ст.163 КЗпП України стягнути з відповідача на користь позивача вартість витрат позивача пов'язаних з придбанням робочого одягу (куртка, брюки, черевики) у розмірі середньої вартості аналогічного робочого одягу, що використовується на підприємстві відповідача; визнати факт порушення відповідачем вимог ЗУ «Про звернення громадян», а саме - незаконну відмову позивачу у прийнятті та розгляді його звернень, а також інші порушення зазначеного ЗУ; у відповідності з вимогами ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - за незаконну відмову у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення ЗУ "Про звернення громадян" накласти на директора підприємства відповідача штраф у розмірі передбаченому законодавством та визначеному судом; у відповідності з вимогами ст. 412 Кодексу України про адміністративні правопорушення - за не ознайомлення позивача з колективним договором накласти на директора підприємства відповідача штраф у розмірі передбаченому законодавством та визначеному судом (заява від 11.02.18 р.). В обґрунтування позову зазначив, що 22 березня 2017 р. він приступив до роботи в Комунальному підприємстві «Салтівське трамвайне депо» на посаді слюсаря-електрика 4 р. з ремонту електроустаткування трамвайних вагонів на дільниці технічного обслуговування (ТО) вагонів Tatra-T3 23 та 26 маршрутів. Але під час роботи відповідачем відносно нього здійснювалися порушення трудового та іншого законодавства, які полягають у невиконанні відповідачем вимог ст. 169 КЗпП України щодо організації за власний рахунок переднього медичного огляду працівників, які поступають на роботу, внаслідок чого він був вимушений сплатити за його проходження власні кошти, невиконання відповідачем вимог ст. 163 КЗпП України щодо забезпечення робітників, що працюють в брудних умовах спеціальним одягом та взуттям, внаслідок чого він був вимушений використовувати власний одяг та взуття без компенсації їх вартості відповідачем, невиконання відповідачем вимог ст. 153 КЗпП України щодо необхідності створення безпечних умов праці, невиконання відповідачем вимог ст. 40 Конституції України, ст.ст. 9, 17, 19 ЗУ «Про звернення громадян», суттєві недоліки у організації праці, відсутність умов для відпочинку та харчування, невиконання відповідачем вимог ст.ст. 97, 226 КЗпП України, а саме, невиплата у повному обсязі заробітної плати та фактична відмова від розгляду відповідного трудового спору, ненадання йому для ознайомлення та керівництва у роботі діючого колективного договору, невиконання відповідачем вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації», тобто ненадання йому публічної інформації (колективного договору) на відповідний його запит, порушення відповідачем ст. 74, ч.ч. 2, 6 ст. 79 КЗпП України, ч. 6 ст.10 ЗУ «Про відпустки», а саме, безпричинне ненадання йому частини щорічної відпустки. У зв'язку із порушенням його прав, 30 серпня 2017 р. він звернувся до відповідача з письмовою заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 31 серпня 2017 р. Але натомість, 31 серпня 2017 р. відповідачем було видано наказ №1093-ВК про звільнення позивача на іншій підставі, а саме, за п. З ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення його з посади вважає незаконним та безпідставним. Крім того, відповідач не виплатив позивачу частину заробітної плати за травень 2017 р. у сумі 959 грн. та преміальну винагороду за липень. Позивач також вважає, що відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, своїми діями відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає у тому, що відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю, можливості заробляти собі та своїй дитині на життя. Вказані дії відповідача призвели до його моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для задоволення своїх конституційних прав та для забезпечення належного рівня свого життя, він не має можливості придбання продуктів харчування у потрібному обсязі. За цей час вимушеного прогулу він зробив три спроби влаштуватися на роботу, але усі вони були невдалими через те, що вже на етапі співбесіди з роботодавцями останні відмовляли йому у роботі після ознайомлення з трудовою книжкою, в якій зазначені, на думку позивача, неправдиві причини його звільнення, що завдавало йому великих моральних страждань. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та надав відзив на позов. В своєму відзиві представник відповідача зазначив, що адміністрація КП «Салтівське трамвайне депо» не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на проходження попереднього медичного огляду у сумі 242 грн. та відшкодування вартості робочого одягу у розмірі, встановленому судом на підставі належних доказів. Щодо іншої частини позовної заяви, то адміністрація КП «Салтівське трамвайне депо» вважає її необґрунтованою, факти, на які посилається позивач такими, що не відповідають дійсності, позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. [PERSON] був прийнятий до КП «Салтівське трамвайне депо» на посаду слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування IV розряду, згідно наказу № СД-00000308-СД-0002878 від 22.03.2017 р. Відповідно до вимог посадової інструкції слюсар-електрик з ремонту електроустаткування несе відповідальність за неоперативне, несвоєчасне і неякісне виконання ремонтних робіт з відновлення вузлів та агрегатів трамвая. За час роботи [PERSON] систематично не виконував своїх трудових обов'язків, халатно відносився до роботи. За вказаний період, а саме, з 22.03.2017 р. по 31.08.2017 р. зафіксовано більше 10 випадків неналежного виконання ним службових обов'язків, останні з яких були підставою для застосування заходів дисциплінарних стягнень. Так, за 5 місяців роботи у відношенні [PERSON] було видано 3 накази про оголошення догани, четвертим наказом його було звільнено. Що стосується посилання [PERSON] на заяву про звільнення від 30.08.2017 року, у якій він просить звільнити його на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, представник відповідача зазначив, що враховуючи системність порушень, а також те, що подальша робота позивача на даній посаді створювала загрозу для надійної та безперебійної роботи рухомого складу у майбутньому, керівництвом було прийнято рішення про його звільнення. Документи, які стали підставою для прийняття рішення про звільнення позивача, були подані керівництву депо 23.08.2017 року, а 24.08.2017 року позивачем були надані пояснення, які не спростували вказаних фактів невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором, питання про звільнення позивача по справі було фактично розглянуто і вирішено ще 24.08.2017 року, про що йому було повідомлено в усній формі, тобто до подання ним заяви про звільнення на підставі ч. З ст. 38 КЗпП України. Крім того, коли [PERSON] стало відомо, що наказ про звільнення буде видано 31.08.2017 року, останнім 30.08.2017 року о 23 год. 04 хв. по електронній пошті була відправлена заява про звільнення, яка, на думку керівництва, була спробою уникнути відповідальності за вчинені дії. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Таким чином, представник відповідача вважає, що звільнення [PERSON] за п. З ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків було проведено з урахуванням всіх вимог законодавства, до закінчення строку, встановленого позивачем у його заяві. Щодо стягнення заробітної плати за травень 2017 року у розмірі 959 грн. представник відповідача зазначає, що згідно розрахункового листка за 04.2017 р., наданого позивачем до суду, останньому нараховано суму 969,21 грн. за роботу у вихідний день. Проте, як вбачається із пояснювальної записки бухгалтера [PERSON], при розрахунку заробітної плати за квітень 2017 року слюсарю [PERSON] помилково була нарахована сума за роботу у вихідні дні, так як [PERSON] у квітні по вихідним дням не працював, бухгалтером було здійснено коригування нарахованих сум, після чого позивачу було перераховано на картковий рахунок заробітну плату у повному обсязі: 24.04.2017 року аванс у сумі 2500,00 грн. та 10.05.2017 року зарплата у сумі 377,05 грн. Щодо стягнення преміальної винагороди за липень 2017 року представник відповідача зазначає, що наказом № 944-ВК від 31.07.2017 року [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану та прийнято рішення за результатами його роботи премію за липень 2017 року не виплачувати. Відповідно до довідки про заробітну плату [PERSON] за період роботи з 22.03.2017 року по 31.08.2017 року в КП «Салтівське трамвайне депо» премія по результатам роботи слюсаря-електрика [PERSON] у липні - серпні 2017 року не нараховувалась на підставі наказів № 944-ВК від 31.07.2017 року, № 1016-ВК від 14.08.2017 р., № 1067-ВК від 23.08.2017 року. Розрахувати розмір премії за вказані місяці не виявляється можливим, так як преміювання працівників, як винагорода за якісне виконання виробничих задач та функцій на підприємстві здійснюється за підсумком роботи за звітний місяць у розмірі до 55% від тарифної ставки, на розсуд керівника підрозділу. Щодо визнання факту порушення ЗУ «Про звернення громадян» та накладення штрафу за ст. 212-3 КпАП України, представник відповідача зазначив наступне. Стосовно звернень до адміністрації КП «Салтівське трамвайне депо» від імені [PERSON], то на всі зазначені заяви, що надані до матеріалів справи, а саме: № СЛ-17-2017 від 24.05.2017 р № СЛ-19-2017 від 03.07.2017 р., заява до КТС від 09.08.2017 р. та 20.08.2017 р., звернення від 13.09.2017 р., адміністрацією підприємства надавалися відповіді. Крім того, представник зазначає, що відповідальність за незаконну відмову у прийнятті та розгляді звернення та інші порушення Закону України "Про звернення громадян" передбачена ст. 212-3 КУпАП. Відповідно до пункту 8-1 частини першої статті 255 КУпАП, у справах, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 КпАП України, а саме, про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 212-3 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (статті 188-39, 188-40, 212-3 (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Статтею 19 ЦПК України передбачено, що до юрисдикції загальних судів відносяться справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Як було зазначено вище, розгляд справи про порушення Закону України «Про звернення громадян» та порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом про адміністративні правопорушення. Таким чином, на думку представника, позовні вимоги в цій частині не підлягають розгляду судом за правилами цивільного судочинства. Щодо стягнення моральної шкоди представник зазначає, що так як звільнення було проведено на законних підставах, то вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Заявлена позивачем моральна шкода є недоведеною, безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.10.2018 р. задоволено клопотання позивача, витребувані у відповідача докази та зроблено запит на згоду Первинної профспілкової організації «Комунальне підприємство «Салтівське трамвайне депо» на звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Після надходження повідомлення голови профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.02.2019 р. провадження по справі поновлено. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази, приєднані до матеріалів справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення. Відповідно до положень п. 23 Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Судом встановлено, що за Наказом № СД-00000308-СД-0002878 від 21.03.2017 р. [PERSON] прийнято на роботу до електроаппаратної дільниці Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» (далі КП «Салтівське трамвайне депо») слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування IV розряду (а.с.53). Відповідно до Посадової інструкції слюсар-електрик з ремонту електроустаткування здійснює розборку, ремонт, збір вузлів та агрегатів трамваю із подальшою наладкою та регулюванням, луженням та пайкою трамваю згідно задач та обов'язків, передбачених п.2 інструкції. Відповідно до п.3 Посадової інструкції слюсар-електрик має право вимагати від адміністрації виконання відповідних обов'язків, а відповідно до п.4 Посадової інструкції слюсар-електрик несе відповідальність за несвоєчасне та неякісне виконання ремонтних робіт по відновленню вузлів та агрегатів трамваю. Згідно п.5 Посадової інструкції слюсар-електрик повинен знати технологію ремонту електричного обладнання рухомого складу в об'ємі свого кваліфікаційного розряду (а.с.54-56). З інформації особової картки працівника встановлено, що [PERSON] має спеціальність літакобудування та кваліфікацію інженер-механік (а.с.105). За п'ять місяців роботи [PERSON] на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування IV розряду в КП «Салтівське трамвайне депо» в період з 28.07.2017 р. до 31.08.2017 р. було складено вісім актів про вибуття рухомого складу через неполадки встановлені після обслуговування вагонів трамваю [PERSON] Так, 28.07.2017 р. комісією складені рапорти та акти вибуття рухомого складу щодо трьох трамваїв, які проходили технічне обслуговування у [PERSON] і через неполадки вибули з лінії у зв'язку з ремонтом. За першим актом: на вагоні 683 зірвана притераюча пружина рухомого контакту контактора через відсутність контргайки і контрольної фарби; за поясненнями [PERSON] при технічному обслуговуванні пружина встановлена штатно, зауважень не було (а.с.57-59). За другим актом: у вагоні 516 не закріплена камера гасіння дуги контактора головного струму, що можливо через неповну фіксацію камери на контакторі; за поясненнями [PERSON] даний монтаж був на той час йому не повністю знайомий, в зв'язку з чим, він став звертати особливу увагу на дані вимоги (а.с.60-62). За третім актом: на вагонах 595/596 встановлене неякісне кріплення проводу біля контактора; за поясненнями [PERSON] під час обслуговування провід був цілісним і не викликав сумнівів у його справності (а.с.63-65). 29.07.2017 р. комісією складений акт про вибуття рухомого складу за яким встановлено, що причиною вибуття з лінії вагонів 654-670 є залипання головних контактів контактору; за поясненнями [PERSON] при огляді даного вузла відсутні були зауваження до його стану і майстром не було повідомлено про наявність дефекту з лінії (а.с.67-68). На підставі рапорту начальника цеху технічного обслуговування та ремонту рухомого складу [PERSON] виданий Наказ № 944-ВК від 31.07.2017 р., яким [PERSON] оголошено догану та він позбавлений премії за липень 2017 р. за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків, саме цей наказ оспорює позивач як незаконний (а.с.70). 07.08.2017 р. комісією складений акт про вибуття рухомого складу за яким встановлено, що причиною вибуття з лінії вагонів 654-670 є незатягнення клеми проводу на планці контактору головного струму; складений акт про відмову [PERSON] надати пояснення (а.с.73-74). 14.08.2017 р. комісією складений акт про вибуття рухомого складу за яким встановлено, що причиною вибуття з лінії вагонів 693/694 є незакріплений допоміжний блокконтакт контактора головного струму; складений акт про відмову [PERSON] надати пояснення (а.с.76-77). Наказом № 1016-ВК від 14.08.2017 р. [PERSON] оголошено догану та він позбавлений премії за серпень 2017 р. за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків та складений акт про відмову [PERSON] надати пояснення (а.с.78-79). 21.08.2017 р. комісією складений акт про вибуття рухомого складу за яким встановлено, що причиною вибуття з лінії вагонів 657/658 є випадіння проводу з клемника обмежувального реле вагону; складений акт про відмову [PERSON] надати пояснення (а.с.81-82). Наказом № 1016-ВК від 23.08.2017 р. [PERSON] оголошено догану та він позбавлений премії за серпень 2017 р. за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків, та складений акт про відмову [PERSON] надати пояснення (а.с.83-84). 23.08.2017 р. комісією складений акт про те, що [PERSON] здійснював заміну контактора головного току на вагоні 575, при заміні контактору головного струму не здійснив маркування електропроводів, що потягло збільшення об'єму робіт та залучення більш кваліфікованих працівників. [PERSON] надав пояснення за цим фактом, з яких вбачається, що разом з майстром дільниці було прийнято рішення про демонтаж контактора та відправлення його до спеціалізованого підрозділу депо для здійснення ремонту, після чого він о 14-00 годині був встановлений на вагон (а.с.87-90). На підставі рапорту начальника цеху технічного обслуговування та ремонту рухомого складу [PERSON] та пояснень [PERSON] виданий Наказ № СД-00001093-СД-0002878 від 31.08.2017 р., яким [PERSON] звільнено за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків (а.с.91). 30.08.2017 р. [PERSON] подав відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням. (а.с. 12). В трудовому спорі про незаконність притягнення до дисциплінарної відповідальності на роботодавця покладається обов'язок по доведенню обґрунтованості та відповідності вимогам законодавства таких дій. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведено, що дії по виданню оспорюваних наказів відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки, суду не надані докази того, що при накладанні дисциплінарних стягнень на позивача у вигляді догани та звільнення встановлена його вина. Так, накладання дисциплінарних стягнень можливе лише за умови невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як вбачається із наданих суду доказів (п. 2 Посадової інструкції) на [PERSON] дійсно серед інших трудових обов'язків було покладено: дотримання норм технологічного процесу ремонту електрообладнання трамваю; застосування способів та прийомів, які попереджують відмову технологічних систем трамваю і виникнення браку; здійснення лужіння шунтів, ремонт допоміжних двигунів трамваю; здійснення пайки запобіжників усіх видів, контактних площин на головні та блок-контакти контакторів; здійснення ремонту та іспит тягових двигунів і мотогенераторів; здійснення ремонту соленоідів, виявлення та усунення дефектів якоря двигуна, тощо (а.с.54-55). Між тим, належних доказів того, що [PERSON] при виконанні своїх трудових обов'язків не дотримувався норм технологічного процесу ремонту електрообладнання трамваю, внаслідок чого вагони вибували із ладу та знімалися з лінії, або якось іншим чином прямо порушував передбачені п.2 Посадової інструкції трудові обов'язки, суду не надано. Надані суду рапорти, акти про вибуття рухомого складу та доповідні записки не є, на думку суду, беззаперечними доказами вини позивача у виявлених неполадках рухомого складу, оскільки, перечисленні в них технічні несправності не відповідають точним формулюванням Посадової інструкції, і не визначено, що саме з вини [PERSON] рухомий склад вибував з ладу. Ніякими висновками спеціалістів в області технічних знань не підтверджені данні, які містяться в цих документах. Навпаки, із наданої позивачем в якості доказу відповіді Міністерства інфраструктури України від 26.02.2018 р. на його звернення щодо дотримання правил безпеки на підприємстві КП «Салтівське трамвайне депо» повідомлено, що в ході позапланової перевірки встановлено, що в порушення Правил експлуатації трамвая та тролейбуса, затверджених наказом Держкомітету по житлово-комунальному господарству № 103 від 10.12.1996 р., на підприємстві відсутні інструкції з технічного обслуговування заводів - виготівників рухомого складу, технологічні карти на рухомий склад, які повинні знаходитися на робочих місцях; відсутні на підприємстві інформації щодо регламентування видів, обсягів та тривалості робіт на кожному робочому місці для технічного обслуговування рухомого складу (а.с.123). Вказане свідчить, що відповідачем не дотримуються вимоги діючого законодавства для забезпечення якості праці самих працівників підприємства, а відповідно до ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах повинна забезпечуватися створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи. Також, як вбачається з наданих суду доказів, крім застосування методів дисциплінарного стягнення, відповідачем не вживалися ніякі інші заходи, передбачені ст. 140 КЗпП України, а саме, методи заохочення, переконання, виховання. На думку суду, роботодавець, який прийняв на роботу слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування IV розряду робітника, який має зовсім інші спеціальність і кваліфікацію (інженер-механік за спеціальністю літакобудування), і який працював до цього начальником відділу Харківського авіаційного заводу, мав би організувати необхідне навчання робітника з метою покращення якості його роботи та створення необхідних умов праці такому працівнику. Але в даному випадку, роботодавець, навпаки, після неодноразових звернень позивача до керівництва КП «Салтівське трамвайне депо», голови профспілки даного підприємства, Харківського міського голови із питаннями щодо надання можливості ознайомитися із Колективним договором; не донарахування заробітної плати та приведення рівня заробітної плати у відповідність до галузевої угоди; не забезпечення безкоштовного обов'язкового медичного огляду при прийнятті на роботу та компенсації особистих затрат на такий огляд вжив низку заходів щодо детальної перевірки діяльності [PERSON], що на думку суду свідчить про можливість психологічного тиску на позивача. І саме на цьому позивач наполягає в своєму позові і в своїх заявах до керівництва. Підтвердженням таких звернень [PERSON] є його листи від 24.05.2017 р., 03.07.2017 р. та відповідні відповіді керівництва підприємства (а.с. 8-10). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримані правила, встановлені ст. 140 КЗпП України, і внаслідок чого є підстави вважати, що саме недотримання цих правил призвело до наслідків, які ставить в вину позивачу керівництво відповідача. Із наведеного суд робить висновок про недоведеність вини позивача в порушенні трудових обов'язків, недотримання відповідачем вимог закону та порушення прав позивача при виданні оспорюваних наказів, і як наслідок вважає, що дані накази слід визнати незаконним та скасувати. При цьому суд з метою захисту прав позивача обирає більш ефективний спосіб захисту його прав та вважає, що незаконні накази слід скасувати на підставі рішення суду, а не зобов'язувати відповідача їх скасовувати. Таким чином, підлягають задоволенню і вимоги позивача про поновлення його на роботі та компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Так як відповідачем не надані повні данні про заробітну плату позивача для здійснення відповідно до положень Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 р. правильного розрахунку середньої заробітної плати [PERSON], то суд з метою захисту трудових прав позивача вважає правильним задовольнити вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з іншим формулюванням, а саме, зобов'язати КП «Салтівське трамвайне депо» нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з 31.08.2017 р. до дня фактичного поновлення на роботі. При цьому, вважає, що розгляд справи тривав більше року не з вини позивача, тому застосовує положення закону, в якому зазначено, що якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, виноситься рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, так як незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Між тим, суд вважає, що з урахуванням характеру та тривалості перенесених страждань і переживань на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 3 000 грн. Щодо інших вимог позивача, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають через їх недоведеність та необґрунтованість. Так, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача частини заробітної плати за травень 2017 р. у розмірі 959 грн., яка є фактично сумою недоплаченою у квітні місяці, є необґрунтованими, так як відповідно до доказів, наданих відповідачем, а саме, пояснювальної записки бухгалтера, розрахункових листків на ім'я позивача, довідки про заробітну плату, відповідей на звернення [PERSON] (а.с.92-98), вбачається, що дана сума була помилково виплачена позивачу. Доказів, які б спростовували цей висновок суду не надано. Позовні вимоги про стягнення з відповідача суми у розмірі преміальної винагороди також необґрунтовані, оскільки преміювання працівників - це право, а не обов'язок керівника підприємства, в зв'язку з чим, суд не має повноважень на покладення такого обов'язку на відповідача. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості витрат, понесених позивачем за проходження медичного огляду, задоволенню не підлягають, так як відсутній спір між сторонами з цього питання, бо відповідно до листа, направленого позивачу 10.07.2017 р., тобто ще до звернення із позовом до суду, [PERSON] було запропоновано звернутися до бухгалтерії для отримання зазначених коштів (а.с.99). Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартість витрат на придбання робочого одягу задоволенню не підлягають через їх недоведеність, бо позивачем не надано доказів на підтвердження факту придбанням, використання та вартості такого одягу. Позовні вимоги про зобов'язання директора підприємства відповідача покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою часу вимушеного прогулу та моральної шкоди, задоволенню не підлягають, оскільки в даному спорі директор підприємства не залучався до участі по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відповідно до положень ст. 53 ЦПК України за його заявою або заявою учасника справи. Таким чином, з метою забезпечення дотримання прав третьої особи, суд не може відповідно до ст. 237 КЗпП України покласти матеріальну відповідальність на службову особу, винну в незаконному звільненні, без притягнення її до участі по справі. Крім того, КП «Салтівське трамвайне депо» не позбавлене можливості захистити самостійно свої права та стягнути дану шкоду з керівника підприємства відповідно до вимог чинного законодавства. Позовні вимоги про визнання факту порушення відповідачем вимог ЗУ «Про звернення громадян» задоволенню не підлягають через їх недоведеність, так як матеріали справи місять докази наявності відповідей відповідача на звернення позивача. Позовні вимоги про накладення на відповідача штрафів відповідно до КУпАП України не підлягають задоволенню, так як ці вимоги не можуть бути розглянуті у позовному провадженні, а вирішуються в порядку КУпАП. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судові витрати від сплати яких позивача звільнено пропорційно до задоволених вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial