Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права спільної сумісної власності в рівних частинах. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.11.1973 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] на території РФСР та в 1977 році вони планували виїхати на територію УРСР проте зробити це на той час було їм разом не можливо, оскільки їм одразу ж потрібно було прописатись в тому місці, де вони поселилися, а поселитись їм із сім'єю було нікуди тому, що вони лише назбирали кошти на купівлю будинку. Оскільки позивач була на сьомому місяці вагітності, вона змушена була залишитися, а її чоловік поїхав до УРСР купувати будинок. Так, з метою спрощення процедури приписки на новому місці, вони з чоловіком 15.06.1977 року розірвали шлюб, однак на думку позивача, воно було фіктивним, оскільки вони не припинили подружні стосунки і шлюб був розірваний майже два місяці до народження їх спільного сина [PERSON], [INFO], батьківство відносно якого [PERSON] визнав. Після народження сина, [PERSON] за їх спільні кошти купив будинок по І пров. Калініна, 24 в м. Вінниці. На час купівлі будинку позивач разом з їх сином вже приїхала до чоловіка, здійснювала господарську діяльність по будинку, разом облаштовувала їх сімейне гніздечко, облагороджували подвір'я, ростили дітей та вирощували городину. 02.09.2001 року позивач з [PERSON] знову зареєстрували шлюб у міському відділі РАГС управління юстиції Вінницької області. За час їх подружнього життя ніхто з посторонніх та рідних особливої допомоги сторонам не надавав, хоч [PERSON] був інвалідом праці без ноги. 01.01.2014 року чоловік позивача [PERSON] помер, в зв'язку з чим відкрилася спадщина на будинок по І пров. Наливайка, 26 в м. Вінниці. Так, позивач звернулася до Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено тому, що їй необхідно встановити факт, що має юридичне значення факт проживання однією сім'єю [PERSON] із позивачем [PERSON], як чоловіка та дружини, без реєстрації на момент купівлі будинку та визнання права власності на ? частину. В зв'язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO], з [PERSON], померлим 01.01.2014 року, з липня 1977 року та визнати будинок №26 по І-му пров. Наливайка в м. Вінниці об'єктом спільної сумісної власності [PERSON], померлого 01.01.2014 року та [PERSON], [INFO] в рівних частках по ? частці. Оскільки відповідач [PERSON] є громадянкою [PERSON] Федерації та постійно проживає там, то ухвалою суду від 30.10.2014 року провадження в даній справі було зупинено до надходження відповіді від компетентного органу [PERSON] Федерації на судове доручення про надання правової допомоги, яке було повернуто без виконання, оскільки на неодноразові виклики до суду вона не з'явилась. \~В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити та залишити за позивачем судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За таких обставин суд розглянув справу у її відсутність, на підставі наявних у справі доказів. Крім того, від неї до суду надійшло заперечення на позовну заяву, згідно якого вона зазначає, що [PERSON] на час купівлі будинку фактично ніколи не проживала з її батьком [PERSON] однією сім'єю та не знаходилась на його утриманні. Заперечує щодо позовних вимог в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, її представника [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЛО № 338064, виданого відділом ЗАГС Заводського виконкому Н-Кузнецк 15.06.1977 року, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). 24.01.1978 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого останній купив житловий будинок з належними до нього господарськими будівляли в м. Вінниці по 1-му пров. Калініна, 24, розташований на земельній ділянці мірою 600 кв.м., загальною житловою площею 42,6 кв.м. (а.с. 9). З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що 1-й пров. Калініна був переіменований на І-й пров. Наливайко. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по І-му пров. Наливайко, 26, в м. Вінниці, судом вбачається, що власником зазначеного будинку є [PERSON] (а.с. 174-177). З записів зроблених в домовій книзі на І-й пров. Калініна, 24 в м. Вінниці вбачається, що [PERSON] прибула на постійне місце проживання 01.08.1979 року (а.с. 179-180). Згідно свідоцтва про одруження серії І-АМ №062733, виданого 02.09.2001 року, судом встановлено, що 02.09.2001 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у міському відділі РАГС управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1721 (а.с. 6). Крім того, [PERSON] та [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-АВ № 161311 (а.с. 168)., яка після одруження прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 171). Також судом встановлено, що [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ЛО № 413408 (а.с. 8). Згідно записів зроблених в трудовій книжці позивача [PERSON], судом встановлено, що вона 16.12.1978 року звільнилася з Новокузнецького ательє та з 17.08.1979 року по 21.09.1999 року працювала в м. Вінниці (а.с. 181-183). Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 3/1851, виданого 07 грудня 2001 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 27.06.2001 року № 1274, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 0658 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по 1-му пров. Северина Наливайка,26 в м. Вінниці (а.с. 11). Відповідно до рішення № 458 лікарняно-консультативної комісії Вінницької міської клінічної лікарні №3 (а.с. 17), протоколом №49 від 27.04.2009 року [PERSON], що проживає по 1-му пров. Наливайко, 26 в м. Вінниця, хворів на цукровий діабет, тип ІІ, йому була ампутована кукса лівого бедра. За станом здоров'я потребував постійного догляду та був не здатний до самообслуговування. Відповідно до довідки квартального комітету "Лівобережний" № 160 від 07.02.2014 року вбачається, що [PERSON] постійно проживає та зареєстрована в [INFO] по 1-му пров. Наливайка, 26 з 1985 року. В даному будинку також зареєстрований син [PERSON] (а.с. 130). Згідно акту від 11.06.2014 року, складеного жителями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] постійно з 1978 року проживала на день смерті 01.01.2014 року із [PERSON] за адресою: м. Вінниця, 1-й пров. Калініна, 24 (нова назва 1-й пров. Северина Наливайка, 24 (26)). Дане подружжя постійно на протязі багатьох років проживало однією сім'єю, разом придбало будинок, виховували сина [PERSON], вели спільне господарство за цією адресою (а.с. 128-129). З посвідчення № 5350, виданого 03.11.1982 року МРУГХ 5357, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживаючі по 1-му пров. Калініна, 24, були навчані правилам користування газоприладів і техніки безпеки (а.с. 132). Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 276671, виданого 02.01.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького МУЮ у Вінницькій області [PERSON] помер 01.01.2014 року (а.с. 164). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 11.03.2014 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 80/2014 після смерті [PERSON] (а.с. 163 зворіт). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] бажають вступити в спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується їх заявами, адресованими Другій вінницькій державній нотаріальній конторі (а.с. 159, 159 зворіт, 160 зворіт). Судом встановлено, що [PERSON] заповіту на складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 163). Суд не приймає до уваги копії фотографій наданих позивачем, оскільки вони, на думку суду, є неналежними доказами у справі. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.09.1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо зокрема заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, а саме надає можливість оформити спадщину після смерті її чоловіка та одержати свідоцтво про право на спадщину за законом. В суда немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем. Її покази обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам, а також показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які теж підтвердили, що факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON], померлим 01.01.2014 року, з липня 1977. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, до спадкоємців першої черги за законом відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги. Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Враховуючи те, що позивач бажає прийняти спадщину, тому у [PERSON] виникла необхідність у встановленні даного факту, а саме: проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], померлим 01.01.2014 року, з липня 1977 року. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до переконання, про наявність підстав для задоволення даної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Щодо вимоги позивача про визнання будинку №26 по І-му пров. С. Наливайка в м. Вінниці об'єктом спільної сумісної власності [PERSON], померлого 01.01.2014 року та [PERSON], в рівних частках по ? частці, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімє'ю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статтей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Ч. 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" ( у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з веденням спільного господарства, побуту та бюджету є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права спільної сумісної власності в рівних частинах знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на її прохання. \~На підставі викладеного та

Outcome: approved