Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказав, що між КЗ ЛОР "Львівський геріатричний пансіонат" та [PERSON] укладено угоду № 61 від 03.10.2007 року про повне утримання батька відповідача - [PERSON]. Геріатричним пансіонатом надавались послуги цілодобового медичного обслуговування [PERSON] відповідно до умов угоди до [INFO], дня смерті [PERSON] Однак, відповідачем оплата за надані послуги проводилась несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого, станом на 01 серпня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 36 337,08 грн. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Просив поновити строк позовної давності у зв'язку з тим, що відповідач змінював місце проживання, а тому строк позовної давності пропущений з поважних причин. Просив стягнути з відповідача в користь КЗ ЛОР "Львівський геріатричний пансіонат" заборгованість в сумі 36 337,08 грн., 363,38 грн. судового збору. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов заперечили, просили відмовити в його задоволенні у зв'язку з спливом позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 03.10.2007 року між КЗ ЛОР "Львівський геріатричний пансіонат" та [PERSON] було укладено угоду № 61 про надання платиних послуг, а саме повне утримання батька відповідача - [PERSON] у геріатричному пансіонаті /а.с. 3/. 05.12.2007 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації на підставі Угоди № 61 від 03.10.2007 року було видано путівку № 549 на влаштування [PERSON], 1948 р.н., інваліда І групи, із захворюванням атеросклеротичний кардіосклероз у Львівський геріатричний пансіонат. Згідно наказу по пансіонату № 541 від 12.12.2007 року про зміни до наказу №540 [PERSON] зарахована у списковий склад і списки харчування з 12.12.2007 року, який поступив на підставі путівки Головного управління праці та соцзвхисту населення № 549 від 05.12.2007 року /а.с. 7/. Пунктом 6 Угоди № 61 від 03.10.2007 року передбачено, що громадянин [PERSON] зобов'язується проводити своєчасну оплату згідно законодавства за утримання батька [PERSON] у Львівському геріатричному пансіонаті. Однак, відповідачем оплата проводилась несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01.08.2014 року виникла заборгованість по оплаті за проживання в пансіонаті [PERSON] в сумі 36 337,08 грн., що підтверджується довідкою від 19.09.2014 року /а.с.4/. Адміністрацією КЗ ЛОР "Львівський геріатричний пансіонат" на адресу відповідача направлявся лист-претензія від 29.08.2014р. №742 про виниклу заборгованість з проханням таку сплатити /а.с.10/. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, КЗ ЛОР "Львівський геріатричний пансіонат" 19.08.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за період з жовтня 2010 року до дня смерті [PERSON], яка станом на 01.08.2014 року становить 36 337,08 грн. [PERSON] помер [INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть від 10 липня 2012 року серія [NUMBER] про що 10 липня 2012 року складено відповідний актовий запис № 431. Згідно із довідкою про заборгованість з жовтня 2010 року було припинено щомісячну оплату за утримання [PERSON] Частково було проведено оплати в травні та червні 2012 року. Таким чином, термін позовної давності сплив в липні 2015 року, тобто через три роки після того, коли настав строк чергового платежу за утримання [PERSON] - в липні 2012 року. Згідно із ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, поважних причин пропуску позовної давності позивачем не надано. Відповідач 26.11.2015 року подав заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed