Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору № б/н від 14.02.2014 року в розмірі 12202 гривні 71 копійки та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 лютого 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у сумі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 18.04.2017 року становить 12202 гривні 71 копійки та складається з наступного: - 2885,54 грн. - заборгованість за кредитом; - 2351,85 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5908,05 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн.- штраф фіксована частина; - 557,27 грн. - штраф процентна складова. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 18.04.2017 року; "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою"; та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт. Ухвалою суду від 26 вересня 2017 року первісного відповідача [PERSON], у зв"язку з його смертю, замінено на правонаступника [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з'явився. Натомість в поданому разом із позовною заявою клопотанні вказав, що в разі неявки відповідача, ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника [PERSON] з постановленням заочного рішення у справі. ( а.с. 2 ) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, однак пояснив, що про даний кредит, який батько отримав в ПАТ КБ "ПриватБанк" , нічого не знав і довідався про це лише після виклику в суд по даній справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 14.02.2014 року кредитного договору № б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] отримав кредитні кошти на загальну суму 4000 грн., зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 2,5% на місяць, що підтверджується документально. ( а.с. 7- 24) Отже, як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем та складається з Анкети позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг", "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку", а також з розрахунку заборгованості, Банк свої зобов'язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній карті, про що свідчить рух коштів по рахунку. Водночас впродовж дії договору вбачається і погашення кредиту, зокрема востаннє 14.03.2016 року, що свідчить про виконання відповідачем свого кредитного зобов'язання. ( а.с. 5 - 6) Поряд з цим, як встановлено судом, 19 квітня 2016 року [PERSON] помер. (а.с. 41, 42) З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня за прострочення зобов'язання в сумі 5908 грн. 05 копійок та штрафи в сумі 1057,27 грн., останньому були нараховані після його смерті, а саме, починаючи з 30 квітня 2016 року. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Як вбачається із розрахунку, до дня смерті 18.04.2016 року позичальник [PERSON] вчасно погашав заборгованість за тілом кредиту та відсотки, відповідно до укладеного кредитного договору. Водночас, пеню та штрафи за невиконання кредитного зобов"язання [PERSON] [PERSON] нараховано безпосередньо після його смерті. Таким чином, враховуючи, що причиною невиконання зобов'язання позичальником є випадок ( подія), а саме його смерть, то будь-якої винної його поведінки у невиконанні кредитного зобов'язання після 18 квітня 2016 року немає. Також не вбачається і умисного чи необережнього невиконання даного кредитного зобов'язання і спадкоємцем [PERSON] - [PERSON], оскільки про наявність такого зобов'язання свого батька він не знав. Докази того, що Банк, як кредитор, звертався до [PERSON], як спадкоємця [PERSON] з претензіями ( вимогами) про погашення кредиту після смерті позичальника в порядку ст. 1281 ЦК України, у матеріалах цивільної справи, а також у матеріалах витребуваної судом спадкової справи, відсутні. А тому, враховуючи положення ст.ст. 549,614,617 ЦК України, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача пені відсутні. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, однак у розмірі, який є документально підтвердженим і нормативно обгрутованим. У зв'язку з цим, з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 5237,39 грн., що складається з тіла кредиту та відсотків за його користування. В решті позов, а саме в частині стягнення пені в сумі 5908,05 грн. та штрафів в сумі 1057,27 грн., до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial