Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 19.04.2014. З 2010 року відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з дочкою не спілкується, не займається підготовкою до самостійного життя своєї доньки, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав та не надає по даний час. Після розірвання шлюбу та по даний час дочка проживає з нею в [ADDRESS] Батько дитини [PERSON] дав нотаріально посвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав відносно своєї дочки. У підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та просила задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у підготовче судове засідання не з'явився, про причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відзив на позов не подав. Натомість у матеріалах справи міститься заява за його підписом від 03.08.2018, справжність підпису на якій посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1139 ( а.с. 12). Третя особа в особі служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, будучи належним чином повідомленою, свого представника в підготовче судове засідання не направила, натомість надіслала до суду заяву, якою позов [PERSON] підтримує та просить розглянути справу за відсутності її представника. За викладеного суд ухвалює провести розгляд спору по суті у підготовчому судовому засіданні без участі сторін, що узгоджується із положеннями ч. 1 ст.198, ст.223 ЦПК України та не здійснювати у відповідності до положень частини першої статті 247 цього Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд виходить із наступного. Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який є батьком дочки - [PERSON], [INFO] Відповіднодо свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом державної реєсрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 19.08.2014 шлюб між сторонами розірвано. З 2010 року відповідач проживає окремо та ухиляється від участі у вихованні дитини та її утриманні. Так, за час відвідування дитиною дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 35 "Вербиченька" Білоцерківської міської ради Київської області з вересня 2013 по травень 2016 батько жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, на святкових ранках, та не цікавився успіхами своєї дитини навіть по телефону. Під час навчання дочки у Білоцерківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3 ім Т.Г. Шевченка до четвертого класу також жодного разу не відвідав дочку. Навчанням дочки у школі та її розвитком не цікавився, батьківські збори не відвідував, не хотів спілкуватися з дочкою. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно без участі з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Позивач має нову сімю, в якій власне і зростає та виховується малолітня [PERSON]. Теперішній чоловік позивача - вітчим малолітньої дитини приймає актвину часть у вихованні дочки сторін спору, її духовного та фізичного розвитку та має намір її усиновити. Зважаючи на нотаріально посвідчену заяву відповідача, викладені обставини ним повністю визнаються. Окрім викладене підтверджується зібраними у справі письмовими доказами, а саме: - свідоцтвом про народження дитини сторін спору серії [NUMBER], виданого 17.12.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, відповідно до якого [PERSON] є його батьком; - свідоцтвом про розірвання шлюбу сторін спору серії [NUMBER], виданого 19.08.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області; - свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], виданого 10.10.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраціної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області; - довідкою про місце проживання та склад сім'ї № 2481, виданою 21.09.2016 Управлінням адміністратвиних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, з якої вбачається, що малолітня дочка сторін спору проживає з позивачем; - актом обстеження умов проживання від 10.09.2018, з якого вбачається, що дочка сторін спору проживає разом з матірю та вітчимом у трикімнатній квартирі [ADDRESS]. Квартира затишна, чисто прибрана, облаштована необхідними для проживання меблями та побутовими приладами. В родині панують взаємні та теплі відносини, заявниця добросовісно виконує свої батьківські обовязки по вихованню дітей. Батько старшої дочки [PERSON] з травня 2010 ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо дочки, матеріально не утримує її; - інформацією дошкільного навчального закладу (школа-садочок) комбінованого типу № 35 "Вербиченька" Білоцерківської міської ради Київської області № 108/01-04 від 12.09.2018 в тім, що [PERSON] участі у вихованні дочки [PERSON] не приймає, не був присутнім на батьківських зборах, на святкових ранках, не приходив і не цікавився успіхами дитини ні очно, ні в телефонному режимі; - характеристикою Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступнів № 3 ім Т.Г. Шевченка щодо учениці 4-А класу [PERSON] в тім, що батько за три роки навчання дитини у школі жодного разу у школі не з'явився; - рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 25.09.2018 № 522 про вирішення судовго спору щодо позбавлення батьківських прав щодо [PERSON] щодо його малолітньої дочки [PERSON] відповідно до якого, захищаючи права та інтереси малолітньої дочки сторін спору, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно своїє дочки [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.55 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються сімейних правових відносин та мають регулюватися положеннями глав 13 та 15 Сімейного кодексу України. Згідно вимог ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За приписами частини та другої першої статті 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені у позові обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків мають місце і що виражається в тому, що він не піклується фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не намагається забезпечити дочці доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. За викладеного вимога про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] є обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Суд вважає, що таке втручання є справедливим та виправданим, здатним забезпечити належний захист інтересів малолітнього сина сторін спору, як цього вимагає стаття 8 Конвенції про права дитини (справа "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та батьком склались таким чином, що дитина протягом останніх дев'яти років проживає разом з мамою, а тому в даній ситуації судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім'ї (включаючи біологічних батьків) (стаття 5 Конвенції про права дитини). Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ним не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною, про що не заперечувала позивач. ?? Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому ст. 169 СК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно вимог ст.181 ч.1 Сімейного Кодексу України Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Разом з тим, ч.3 цієї норми визначає, що За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 грн, з 1 липня - 2118 грн, з 1 грудня - 2218 грн; Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до досягнення нею повноліття, починаючи з 13.12.2018. При цьому суд переконаний, що такий розмір стягуваних аліментів буде справедливим, в певній мірі достатнім для належного матеріального забезпечення дитини сторін спору і не спричинить суттєвих порушень прав відповідача. На підставі викладенного,

Outcome: approved