Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

18 лютого 2021 року представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором № SAMDN50OTC002465358 від 18.01.2019, внаслідок чого станом на 17.12.2020 року утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком на загальну суму 50530,96 грн, яка складається з наступного: 0,00 грн заборгованість за кредитом, 2974,94 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн заборгованість за комісією, 47556,02 грн заборгованість за пенею. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2270,00 грн (а.с. 4). Ухвалою суду від 20.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачеві, зокрема, в 15-денний строк подати відзив на позов. У справі є клопотання позивача про ухвалення заочного рішення і розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 19, 21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, рекомендоване відправлення вручено адресату особисто 04.09.2021. Відзивом від 26.07.2021 вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач для отримання кредиту в АТ КБ "ПриватБанк" підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 04.12.2009 року, згідно якої отримав кредит на картковий рахунок. Вважає, що анкета-заява з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг також не може бути договором приєднання, адже правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, тому неможливо визначити, яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент підписання заяви (рішення Великої Палати Верховного Суду України у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року). Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" (на сайті зазначені дати таких змін). Відповідач зазначає, що як позичальник має право знати не лише якусь обмежену інформацію за кредитом, що йому наданий, а й загальну інформацію щодо стягнення всіх видів платежів, зокрема комісій, відсотків, штрафів. І головне - ця інформація має бути доступною, а волевиявлення сторін договору має бути підтверджене письмово. Вважає, що боржник за кредитним зобов`язанням повинен дотримуватися тих умов такого зобов`язання. З якими він ознайомлений безпосередньо, тобто шляхом прямого підписання тексту таких умов, а не за допомогою "банкетного ознайомлення". Відповідно, умови. З якими боржник не ознайомлений безпосередньо, не породжують для нього правових наслідків (рішення Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 у справі № 342/180/17). Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Вказав, що в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користуванні кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надану анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 04.12.2009 року не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. На підставі вищевикладеного, вважає позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" незаконними, необґрунтованими, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 20.09.2021 до суду від представника банку Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив та клопотання про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 31.08.2021 у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено, подана відповідь на відзив судом не прийнята до уваги. 28.08.2021 на адресу суду відповідачем були направлені заперечення на відповідь відзив на позовну заяву. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем, як банком, і відповідачем, як позичальником, шляхом заповнення та підписання відповідачем 04.12.2009 Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 6) 04.12.2009 укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6). Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідач [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» 18.01.2019 підписали Додаткову угоду (далі - Угода) (а.с. 7, 8). Згідно п.1.1 зазначеної угоди сторони узгодили, сума заборгованості, що виникла в період з дати укладання Договору до дати підписання цієї угоди складає 55972,32 грн. Відповідно до п.1.2 Додаткової угоди Банк здійснює прощення (анулювання ) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання Клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення відсотків на 0 грн. комісії на 0 грн, пені на 43007 грн, штрафу на 1992,81 грн. Відповідно до п.1.4. відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%. Пунктом 1.5. цієї угоди встановлено порядок та строк погашення заборгованості У відповідності п. 1.6 Додаткової угоди ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме, в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 Угоди, вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачена п. 1.2 та умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1.4 Угоди не поширюються. Відповідно до п. 1.7 в разі порушення клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2, понад 31 день безперервно, вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 Угоди), є простроченою, зазначено в п. 1.7.2 Угоди. Відповідач погодився на усі умови, зазначені в Додатковій угоді, підписавши її особисто. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору та Угоди відповідач належно не виконував взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Станом на 17.12.2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 50530,96 грн, яка складається з наступного: 0,00 грн - заборгованість за кредитом, 2974,94 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн - заборгованість за комісією, 47556,02 грн - заборгованість за пенею, які позивач просить стягнути з відповідача (а.с. 10). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність вищевказаної заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком. Суду не надано доказів щодо неправильності або необґрунтованості складеного позивачем розрахунку. Оскільки в ході розгляду справи знайшла своє підтвердження обставина, що відповідачем порушений передбачений договором порядок погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позову. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до п.58 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача [PERSON] судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved