Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Менеджмент Інвестицій" (далі - ТОВ "Менеджмент Інвестицій", позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 13.07.2017 між ТОВ "Менеджмент Інвестицій" та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 2110- 17/СК (далі - Договір), відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 800 гривень на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання та платності, а позичальник зобов'язався їх повернути у строк до 10.08.2017 включно, утім в порушення узятих на себе зобов'язань остання станом на 30.08.2018 допустила заборгованість за договором, яка склала 8 550,65 грн., з яких: заборгованість по кредиту 800,00 гривень; заборгованість по відсоткам 464,00 гривень; заборгованість по простроченим відсоткам 2 880,00 гривень; заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям 4 275,52 гривень, які відповідач у добровільному порядку не погашає, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд присудити їх із відповідача в примусовому порядку та вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 18.10.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. Копії документів направлено відповідачеві за адресою зареєстрованого місця проживання, однак за відомостями Укрпошти документи не вручені, оскільки особа відсутня за адресою місця проживання, утім в силу ч.8 ст.128 ЦПК України, такі документи вважаються врученими з дня проставлення в поштовому повідомленні такої відмітки. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та відзиву не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що [PERSON] виявила намір на отримання кредиту, у зв'язку із чим звернулась до ТОВ "Менеджмент Інвестицій" із Анкетою -заявою відповідного змісту. 13.07.2017 між Відокремленим підрозділом №2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент Інвестицій" та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 2110- 17/СК, відповідно до якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (споживчий кредит для задоволення споживчих потреб) в розмірі 800 гривень строком на 29 календарних днів з моменту їх отримання позичальником, а саме: з 13.07.2017 до 10.08.2017 включно. Сторонами договору узгоджено розмір відсотків за користування кредитом в розмірі 2% в день від суми заборгованості та термін їх сплати, а також відповідальність за невиконання умов договору з повернення кредиту. Кредитор свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав, на підтвердження чому надав видатковий касовий ордер (а.с. 11 на звороті). У позові позивач вказує, що відповідач припинила виконувати зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка за розрахунками ТОВ "Менеджмент інвестицій" становить 8 550,65 грн., з яких: заборгованість по кредиту 800,00 гривень; заборгованість по відсоткам 464,00 гривень; заборгованість по простроченим відсоткам 2 880,00 гривень; заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям 4 275,52 гривень, вказуючи, що у добровільному порядку на вимогу банку відповідач їх не сплачує. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України). Предметом доказування у справах, які виникають із кредитних правовідносин є розмір заборгованості, що підлягає до стягнення із позивальника на користь кредитора. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а саме первинних документів оформлених у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки наведений позивачем у позові розрахунок за своєю правовою природою не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в нормах ЦПК України. У Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність. Вирішуючи питання судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України, а тому у разі відмови в задоволені позову відносить такі витрати на рахунок позивача. На підставі ст. 509, 530, 610, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed