Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У вересні 2013 р. позивач ПАТ "Комерційний банк "Приватбанк" звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про вилучення у останньої та передачу в заклад банку предмет застави - автомобіль Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], та комплект ключів. Позов мотивований тим, що відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитно-заставним договором не виконує, предмет застави в заклад банку не передає. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у ній, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, місце судового засідання була належним чином повідомлена, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 17.07.2008 р. між ПАТ "КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № К3V0АК22790172, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 32372,70 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 15.07.2011. Згідно положення ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2011, задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та ухвалено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № К3V0АК22790172 від 17.07.2008 у розмірі 481632,04 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Позивач просить суд вилучити у відповідача та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], та комплект ключів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує цивільні правовідносини. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Також суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п. 12.2.2. умов договору, позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, що вказана у статті 17.13 договору, протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у державному реєстрі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У порушення умов кредитно-заставного договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, предмет застави у володіння банку не передає. Згідно п. 12.2.3. умов договору, якщо предмет застави не був переданий у володіння банку в порядку та строки, визначені статтею 12.2.2, позичальник надає банку право здійснити доставку предмета застави за адресою, вказаною у статті 17.13 договору, у володіння банку для забезпечення його зберігання як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави покладаються на позичальника. Позичальник зобов'язується не чинити у такому випадку жодних перешкод у володінні банком предметом застави. При цьому сторони не зобов'язані підписувати між собою жодних додаткових документів (у тому числі акту приймання-передачі) для підтвердження факту передачі банку предмета застави. У разі необхідності банк може надати листа, яким підтвердити факт володіння предметом застави. Підписавши цей договір, позичальник безумовно погодився на застосування процедури, визначеної у цій статті, і не має щодо неї жодних заперечень. Враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб виконання кредитно-заставного договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed