Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 25.02.2019 року ТОВ "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС", відповідно до договору №14323-10/2018 від 12.12.2018 року, поставило відповідачу [PERSON] запчастини та експлуатаційні матеріали, на загальну суму 18585,36 грн. У день здійснення продажу даного товару, відповідачу виставлено рахунок на його оплату. Однак, станом на 25.02.2019 року відповідачем поставлений товар не було оплачено. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, в якому останній просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №14323-10/2018 від 12.12.2018 року в розмірі 22355,98 грн. з яких: заборгованість за поставлений товар в сумі 18585,36 грн., пеню в розмірі 2452,25 грн., інфляційні витрати в розмірі 487,38 грн. 12% річних в розмірі 830,99 грн. Ухвалою суду від 06.12.2019 року постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті Судова влада України, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засідання встановлено, що 12.12.2018 року між ТОВ "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" та [PERSON] було укладено договір №14323-10/2018, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 7-9). Відповідно до п. 1.1. даного договору ТОВ "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС", як постачальник, зобов`язується поставляти [PERSON] , як покупцю, запчастини, шини, експлуатаційні матеріали та шиномонтажні послуги, а останній зобов`язується приймати товар, засвідчувати виконання послуг та оплачувати їх. Пунктом 1.3. договору передбачено, що всі податкові накладні та товарно-транспортні накладні, або інші передбачені чинним законодавством документи на товар та послуги є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 3.1 договору, оплата покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахункуовий рахунок постачальнику на підставі рахунку-фактури та умов, зазначених в п. 2 даного договору. Згідно копії видаткової накладної № SІ0001563131 від 25.02.2019 року (а.с. 11), позивачем ТОВ "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" відповідачу [PERSON] по вищевказаному договору №14323-10/2018 від 12.12.2018, видано товар на суму 9341,46 грн. з ПДВ. За вказаний товар позивачем ТОВ "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" відповідачу [PERSON] виставлено рахунок № [NUMBER] від 25.02.2019 року (а.с. 10). Також згідно копії видаткової накладної № SІ0001563132 від 25.02.2019 року (а.с. 13), позивачем ТОВ "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" відповідачу [PERSON] по вищевказаному договору №14323-10/2018 від 12.12.2018, видано товар на суму 9243,90 грн. з ПДВ. За вказаний товар позивачем ТОВ "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" відповідачу [PERSON] виставлено рахунок № [NUMBER] від 25.02.2019 року (а.с. 12). Таким чином, на підставі вищевказаних доказів, судом встановлено, що відповідачем за поставлений позивачем згідно договору товар на загальну суму 18585,36 грн., яка станом на час звернення позивача до суду із позовом залишилась непогашеною. 10.07.2019 року позивачем ТОВ "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" на адресу відповідача направлено претензію № 686 про повну оплату за поставлені товари (а.с. 14). Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, є підтвердженим факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу, відповідно до якого позивачем відповідачу поставлено товар на суму 18585,36 грн., і останнім прийнято даний товар, але не оплачено, а тому суд вважає, що дана сума підлягає стягненню з нього на користь позивача. Пунктом 5.2. договору від 12.12.2018 року, укладеного між сторонами, передбачено, що у разі прострочення платежу зазначеного у видатковій накладній, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу. Згідно п. 5.3. договору на підставі ст. 625 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченння, а також три відсотки річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 даного Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно ст. 4 даного Закону, пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, пеня становить: за період з 01.03.2019 року до 25.04.2019 року - 1026,52 грн., за період з 26.04.2019 року - по 12.07.2019 року - 1425,73 грн. Всього - 2452,25 грн. Розмір інфляційних витрат становить: за період з 01.03.2019 року до 31.03.2019 року - 167,27 грн., за період з 01.04.2019 року - по 30.04.2019 року - 187,53 грн., за період з 01.05.2019 року - по 31.05.2019 року - 132,58 грн. Всього - 487,38 грн. Перевіривши вказані розрахунки до норм чинного законодавства, суд вважає, що вони є вірними, проведеними у відповідності до діючого законодавства, а тому зазначені суми пені в розмірі 2452,25 грн., інфляційні витрати в розмірі 487,38 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо розміру нарахованих позивачем 12% річних від простроченої суми за кожен день прострочення, суд дійшов висновку, що даний розрахунок є помилковим оскільки суперечить умовам договору №14323-10/2018 від 12.12.2018 року і не підтверджується жодними належними та допустимими доказами по справі. Тому суд проводить розрахунок на підставі норм чинного законодавства України, а саме у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином за період вказаний позивачем а саме: з 12.02.2019 року по 10.04.2019 року (58 днів) відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми слід розраховувати за такою формулою 3% ? 58 / 365 ? 18585,36 грн., що дорівнює сумі 88,60 грн. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" заборгованості за договором №14323-10/2018 від 12.12.2018 року за поставлений товар в сумі 18585,36 грн., пені в розмірі 2452,25 грн., інфляційних витрат в розмірі 487,38 грн., 3% річних в розмірі 88,60 грн., всього - 21613,59 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" підлягають задоволенню частково, то відповідно до статті 141 ЦПК України, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1857,22 (розмір заявлених вимог - 22355.98 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 21613,59 грн (96,68 %), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1921 грн (1921 х 96,68 % : 100 % = 1857,22). На підставі викладеного,

Outcome: partial