Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що [INFO] року померла її тітка - [PERSON]. На випадок своєї смерті вона зробила особисте розпорядження (заповіт) на ім'я [PERSON], яким заповіла їй Сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] (далі - Сертифікат). Позивач спадщину прийняла фактично вступивши в управління спадковим майном. Оформити спадщину вона не може, так як втрачено Сертифікат, а видача його дубліката не передбачено законодавством, крім цього спадкодавець заповіла не майно, а документ, який посвідчує право на майно. Тому, позивач просить суд розтлумачити заповіт та визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 2,69 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП "ім. Горького" ([ADDRESS]). Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, від останнього до суду надійшла заява в якій він повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі. Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, проте подав до суду заяву в якій вказав, що позов визнає, просив суд розглянути справу у його відсутність. Враховуючи те, що сторони та їх представники скористалися правом на розгляд справи у їх відсутність, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних і доказів, при цьому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в с. Козинці (Липовецького району Вінницької області) померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна увійшла земельна частка (пай) розміром 2,69 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована в [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 05.12.1997 року за № 291, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству "ім. Горького" на підставі рішення від 29.11.1997 року за № 360. На випадок своєї смерті вона зробила особисте розпорядження (заповіт, а.с. 11) на ім'я [PERSON], яким заповіла їй Сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] (далі - Сертифікат). Заповіт не змінено і не відмінено. Позивач фактично вступила в управління спадковим майном, підтвердженням чого є дані вказані в довідці виконавчого комітету Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області № 984 (а.с. 12). Враховуючи те, що осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, які її прийняли, судом не встановлено, суд дійшов висновку, що позивач є єдиною спадкоємицею на спадкове майно, яке їй заповіла [PERSON] Для оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, яка постановою від 22.02.2016 року (а.с. 27) відмовила їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну частку (пай), оскільки позивач не надала оригінал документа, який посвідчує право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно. Крім цього, відмовляючи у видачі нотаріального акта нотаріус вказав, що спадкодавець заповіла не майно, як цього вимагає ст. 534 ЦК УРСР, а документ, який посвідчує право на майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Судом встановлено, що на підставі рішення Липовецької райдержадміністрації від 29.11.1997 року №360 на ім'я [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано 05.12.1997 року за №291. Вказаний сертифікат було зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству "ім. Горького", підтвердженням чого є виписка (а.с. 10). Таким чином, втрата оригіналу Сертифіката на право на земельну частку (пай) не позбавляє спадкоємця права на оформлення прийнятої ним спадщини, оскільки належність спадкодавцеві земельної частки (паю) доведено позивачем належними та допустимими доказами. Склавши на ім'я позивача заповіт, [PERSON] заповіла їй Сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER], а не майно, як цього вимагає ст. 534 ЦК УРСР, а тому на вимогу спадкоємця заповіт підлягає тлумаченню. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Виходячи з аналізу положень норм ст.ст. 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому, ч.2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України). Складаючи заповіт, [PERSON] самостійно та вільно виявила волю щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті позивач успадкує не Сертифікат, як правовстановлюючий документ, а саме земельну частку (пай), право на яку посвідчене цим сертифікатом, оскільки на час складання заповіту у заповідача у власності перебувала саме земельна частка (пай), право на яку посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], що виданий Липовецькю районною державною адміністрацією Вінницької області 05.12.1997 року. З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що запис в тексті заповіту про заповідання Сертифікату зроблено помилково і дійсне волевиявлення заповідача було спрямоване на розпорядження саме земельною часткою (паю). За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Враховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved