Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] , третя особа Китайгородська сільська рада Царичанського району Дніпропетровської області, про позбавлення права користування житлом. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем в даній справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2017 року розірвано. Вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї та дітей, зареєстрований також відповідач в даній справі, який фактично не проживає за місцем реєстрації ще з 27.06.2017 року, тобто більше трьох років, але не бажає добровільно знятися з реєстрації, що значно обмежує її законні права щодо отримання соціальних виплат, що і змушує її звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи вищевикладені обставини прохає суд позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Свердловськ-44, права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: будинок [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Представник третьої особи Китайгородської сільської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п.40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав ОКП "Царичанське бюро технічної інвентаризації" №37010519 від 27.12.2012 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.5). При цьому, у вищезазначеному будинку крім позивача та дітей зареєстрований, але фактично не проживає з 27.06.2017 року її колишній чоловік [PERSON] , відповідач в даній справі, що підтверджується актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , жительки [ADDRESS] від 16 червня 2020 року (а.с.8). Таким чином, відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим в будинку [ADDRESS] , проте у вказаному будинку не мешкає без поважних причин більше трьох років, не є членом сім`ї позивача, витрати на утримання житлового будинку не несе. Отже, дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні їй користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їй на праві власності майном, у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , є неправомірними та такими що порушують її законні права та інтереси, передбачені ст.41 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Оскільки, відповідач своїми діями порушив законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст.391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, з якого вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи, що позивач [PERSON] як власник спірного житлового будинку [ADDRESS] , не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернулася до суду, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, зустрічних позовних вимог також, крім того, відповідач без достатніх підстав до нині зареєстрований за адресою житлового будинку, в ньому не проживає більше трьох років, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком шляхом позбавлення [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Свердловськ-44, права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: будинок [ADDRESS] . Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved