Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач - представник ПАТ "УкрСиббанк" [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа на стороні відповідача : [PERSON] про звернення стягнення на будинок за адресою : смт. Кольчино, вул. Фрідяшівська, буд. №27 Мукачівського району Закарпатської області. Крім цього просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1\~558,04 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 22 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (змінено назву на ПАТ "УкрСиббанк") та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11336930000, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків 13,50 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 22 квітня 2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту, 22 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого відповідач по справі надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, який розташований за адресою : смт. Кольчино, вул. Фрідяшівська, буд. №27 Мукачівського району, який є власністю іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право особистої власності виданого 18 грудня 2007 року державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори [PERSON]. Відповідач у порушення вимог договору про надання споживчого кредиту, свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 22 квітня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 6\~994,21 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 155\~804,25 грн., які позивач просить стягнути, шляхом звернення стягнення на будинок який розташований за адресою : смт. Кольчино, вул. Фрідяшівська, буд. №27 Мукачівського району Закарпатської області, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 1\~558,04 грн.. Позивач - представник ПАТ "УкрСиббанк" [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України, причину неявки суд не повідомила. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом належними доказами встановлено, що відповідно до Договору про надання споживчого кредиту №11336930000 від 22 квітня 2008 року між Акціонерним - комерційним інноваційним банком -2- "УкрСиббанк" (змінено назву на ПАТ "УкрСиббанк") та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків 13,50 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 22 квітня 2015 року (а.с.8-15). В забезпечення виконання умов Договору про надання споживчого кредиту, 22 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (змінено назву на ПАТ "УкрСиббанк" ) та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого [PERSON] по справі надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, який розташований за адресою : смт.Кольчино, вул. Фрідяшівська, буд. №27 Мукачівського району, який є власністю іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право особистої власності виданого 18 грудня 2007 року державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.16-19). Згідно до розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11336930000 від 22 квітня 2008 року, станом на 22 квітня 2015 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість, яка складає 6\~994,21 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 155\~804,25 грн., з яких : 4\~856,49 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 108\~184,04 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 1\~106,81 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 24\~655,50 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 868,38 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 19\~344,18 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 162,53 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 3\~620,53 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.20-29). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок. У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності ч.1 ст. 33 та статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. На підставі ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (застереженням в іпотечному договорі). Таким чином, цивільним законодавством України та умовами договору обумовлено, що вибір у даному випадку одного із кількох можливих способів захисту цивільного права залежить від волевиявлення іпотекодержателя. Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації \~предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; -3- одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. 03 червня 2014 року прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 року. Даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами даного спору. Згідно пункту 1 частини 1 Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови: що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Встановлений зазначеним законом мораторій на стягнення нерухомого майна, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року. З урахуванням наведенного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають до задоволення, однак до правовідносин сторін, необхідно застосувати норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та в порядку ст.217 ЦПК України, виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити на період дії Закону України №1304-V11 "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved