Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

01 листопада 2018 року до суду звернулася [PERSON] (надалі Заявник) з вищевказаною заявою. В обґрунтування заяви зазначає, що вона втратила паспорт\~зразка колишнього\~СРСР та\~звернулась до\~Металургійного районного\~відділу у\~місті [PERSON] Головного\~управління Державної\~міграційної служби\~України в\~Дніпропетровській області\~з заявою-анкетою\~для оформлення\~паспорта громадянина\~України у\~формі ID-картки,\~у звязку\~з втратою\~попереднього паспорта\~зразка колишнього\~СРСР,\~у відповіді\~останній повідомлено,\~що розгляд\~вказаної заяви-анкети\~припинено та\~тимчасово відмовлено\~в оформленні\~паспорта громадянина\~України,\~у звязку\~з тим,\~що [PERSON]\~не надала\~жодного документа,\~який підтверджує\~факт її\~проживання в\~Україні станом\~на 24.08.1991\~або 13.11.1991\~та рекомендовано\~надати всі\~наявні документи\~для підтвердження реєстрації на 1991 рік на території України. Вважає, що факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у додатках до даної заяви доказами та з урахуванням наданих доказів, просить суд встановити юридичний факт того, що [PERSON] постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. В судовому засіданні Заявник вказану заяву підтримала та просили суд задовольнити. Представник заінтересованої особи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право\~в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав; Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України»,\~всі громадяни [PERSON] РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України. Пунктом Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне\~значення;\~встановлення факту\~не пов'язується\~з наступним\~вирішенням спору\~про право. Згідно ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про громадянство України"\~громадянами України є\~усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.91 року чи 13.11.91 року Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.91 року або 13.11.91 року. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.\~Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство» встановлено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) браг чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року па території. яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки. Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави. Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подай зобов'язання припинити тотемне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Судом встановлено, що Позивач народилася на території України, а саме в місті [PERSON] Ріг, що вбачається зі свідоцтва про народження (а.с.4). Крім того, факт перебування заявниці на території України у спірний період також підтверджується: - довідкою №63 від 04.12.2017 року, згідно якої [PERSON] працювала у дитячому ясла-садку №148 Дзержинського районного відділу освіти на посаді помічника вихователя з 01.08.1991 року по 01.06.1995 року (а.с.7); актом від 08.07.2018 року у відповідності до якого [PERSON] проживала з 1990 по 1994 роки за адресою м. Кривий Ріг, по вул. Буденого (Васякіна) [ADDRESS] зі своєю сімєю: нині покійним чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] (а.с.10). Дослідивши в судовому засіданні вказані письмові докази у суду відсутні сумніви щодо належності вказаних доказів. На підставі звернення Заявниці до Металургійного районного відділу у місті [PERSON] Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою-анкетою для оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки, у звязку з втратою попереднього паспорта зразка колишнього СРСР, у відповіді від 22.11.2017 року №1225/9039 повідомлено, що розгляд вказаної заяви-анкети припинено та тимчасово відмовлено в оформленні паспорта громадянина України, у звязку з тим, що [PERSON] не надала жодного документа, який підтверджує факт її проживання в Україні станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 (а.с. 13). Таким чином, надаючи оцінку письмовим матеріалам справи у співвідношенні з наданими поясненнями учасників процесу, суд вважає, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, що підтверджують факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 заявника [PERSON]. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved