Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

В січні 2017 року Кредитна спілка "Істок" звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.10.2015 року між Кредитною спілкою "Істок" та її членом [PERSON] був укладений кредитний договір № ДКВ-2318, згідно якого останній отримав кредит в сумі 30\~000 грн. на строк користування до 12.04.2017 року зі сплатою відсотків в розмірі 0,001 % річних та зобов'язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені кредитним договором. Крім того, з метою, забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором, 12 жовтня 2015 року між кредитною спілкою "Істок" та [PERSON] було укладено договір поруки № ДКВ-2318 ДП1, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов'язань позичальника передбачених умовами кредитного договору. В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору станом на 31.01.2017 року у відповідачів перед кредитною спілкою "Істок" виникла заборгованість в розмірі 14\~677,24 грн., яка складається з: 8076,49 грн. тіло не повернутого кредиту; 6425,73 грн. плата за надання кредиту; 0,39 грн. сума відсотків за користування кредитом; 130,52 грн. сума інфляційних нарахувань та 44,10 грн. 3% річних. Також позивач зазначає, що в січні 2017 року відповідачам було надіслано листи попередження про наявність заборгованості з вимогою погашення кредиту. Проте листи були залишені без відповіді та виконання. Враховуючи вищевикладене, кредитна спілка "Істок" звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь кредитної спілки "Істок" суму в розмірі 14\~677,24 грн, з яких: 8076,49 грн. тіло не повернутого кредиту; 6425,73 грн. плата за надання кредиту; 0,39 грн. сума відсотків за користування кредитом; 130,52 грн. сума інфляційних нарахувань та 44,10 грн. 3% річних, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у їх відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до позивача з заявою про прийняття його до членів КС "Істок" (а.с. 8). Згодом він звернувся з заявою про видачу кредита (а.с. 9-10) та йому протоколом засідання кредитного комітету було надано дозвіл на отримання кредиту в розмірі 30\~000,00 грн. (а.с. 17). Судом встановлено, що 12 жовтня 2015 року між кредитною спілкою "Істок" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ДКВ-2318 (а.с. 13). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитор на умовах цього договору надав позичальнику грошові кошти в сумі 30 000, 00 гривень, а останній зобов'язався повернути наданий кредит і виконати свої обов'язки за даним договором в повному обсязі. Відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Плата за супровід кредитного договору становить 38.999% щорічно. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, тобто з моменту підписання цього договору 12 жовтня 2015 року і до 12 квітня 2017 року, але не може бути менше, ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 1.2 кредитного договору). Згідно п. 4.2. вищевказаного договору, позичальник щомісячно сплачує кредитору платіж, що складається з нарахованої плати та частини кредиту, до дати та у розмірі, що вказані у Графіку повернення кредиту та сплати зобов'язань, наведеному в додатку до договору, який є його невід'ємною частиною (а.с. 14). Позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити нараховані зобов'язання в повному обсязі, згідно умов кредитного договору (п. 6.1 договору). Також пунктом 6.2. договору визначено, що у разі виникнення прострочення більше 10 робочих днів по внесенню платежів згідно Графіку, або у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, або наявності обставин, які ставлять під сумнів можливість погашення кредиту, кредитор набуває право вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та нарахованих відсотків. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № ДКВ-2318 від 12.10.2015 року між КС "Істок" та [PERSON] було укладено договір поруки № ДКВ-2318 ДПІ від 12.10.2015 року (а.с. 15). Відповідно до умов договору поруки, поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору № ДКВ-2318 від 12 жовтня 2015р. Згідно п. 2.1 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель та інші особи, які дали поруку по кредитному договору, відповідають перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником, з повернення суми кредиту та нарахованих згідно умов кредитного договору зобов'язань. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд встановив, що станом на 31.01.2017 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем складає 14\~677,24 грн., яка складається з: 8076,49 грн. тіло не повернутого кредиту; 6425,73 грн. плата за надання кредиту; 0,39 грн. сума відсотків за користування кредитом; 130,52 грн. сума інфляційних нарахувань та 44,10 грн. 3% річних (а.с. 26). Також з матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2017 року відповідачам було направлено повідомлення про заборгованість (а.с. 22, 23), однак заборгованість досі не погашена. Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязань (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Стаття 554 ЦК України визначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають пред кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає пред кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З огляду на те, що в судовому засідані знайшов підтвердження факт невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № ДКВ-2318 від 12 жовтня 2015 року, утворення у зв'язку з цим заборгованості, а також враховуючи, що [PERSON] виступила поручителем [PERSON], суд вважає, що вони повинні відповідати як солідарні боржники. Заборгованість на користь позивача підлягає солідарному стягненню з них в примусовому порядку. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно 1600,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved