Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Страхова компанія "Статус", 3-я особа: [PERSON] про стягнення страхового відшкодування посилаючись на те, що 31.12.2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода з його участю. Інший учасник ДТП - [PERSON] був визнаний винним в ДТП, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Статус". Страхову компанію було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду, але враховуючи бездіяльність страховика він змушений звернутися до суду. На відновлювальний ремонт автомобіля Mercedes-Benz, д/н [NUMBER] він витратив 52230 грн., також поніс витрати на евакуацію транспортного засобу в сумі 1280 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 50000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Статус" на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 50000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 500 грн. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не з'явивсь, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Представник 3-ї особи в судовому засіданні позовні вимоги вважає обґрунтованими, але просила суд врахувати те, що [PERSON] отримав від [PERSON] франшизу, яка передбачена договором в розмірі 500 грн. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] 31 грудня 2013 року о 21:30 годині в місті Бориспіль на перехресті вулиць Київський шлях - Котовського - Дзержинського керуючи автомобілем Chevrolet Aveo д/н [NUMBER] виконуючи маневр розвороту не надав переваги в русі водію автомобіля, який рухався в зустрічному напрямку руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz, д/н [NUMBER]. Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2014 року, ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України (а.с.7). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди 31 грудня 2013 року діяв укладений між [PERSON] та ПрАТ "СК "Статус" поліс обов'язкового-страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7316827, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Chevrolet Aveo д/н [NUMBER] (а.с.5). Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Наполягаючи на задоволенні позову представник позивача пояснив, що позивач 11 лютого 2014 року звертався до відповідача з метою отримання страхового відшкодування та надав усі необхідні документи, але відповідачем не виплачено страхове відшкодування. 27 червня 2014 року він надіслав на адресу відповідача заяву про видачу копій документів, але поштове відправлення було повернуто, в зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем в судове засідання не надано доказів того, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування, або ж прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Оскільки позивач зазначає, що жодних листів від відповідача не отримував, а тому відповідачем рішення не прийнято, такі дії відповідача порушують вимоги Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та права позивача на отримання страхового відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В результаті дорожньо-транспортної пригоди 31.12.2013 року автомобіль Mercedes-Benz, д/н [NUMBER], власником якого є позивач, отримав пошкодження; вартість відновлювального ремонту склала 52230 грн. (а.с.8, 9, 10). Крім того, [PERSON] поніс витрати на евакуацію транспортного засобу в сумі 1280 грн. (а.с.11, 12). Пунктами 9.1 та 9.2 ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). В полісі обов'язкового-страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7316827 були передбачені: ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50000 грн. та франшиза в сумі 500 грн. Розпискою [PERSON] від 31.01.2014 року (а.с.37) підтверджується той факт, що [PERSON] було сплачено позивачу франшизу в розмірі 500 грн. за дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 31 грудня 2013 року. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в сумі 49500 грн. Однією з позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 2500 грн. витрат на правову допомогу. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В силу ст.ст. 56 та 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків. Отже, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн. за відсутності доказів, які мали б підтвердити, що правова допомога надана позивачу саме особою, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, та не доведено, що понесені нею витрати, пов'язанні з розглядом даної справи в суді. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 495 грн. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial