Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] та просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 408800 грн. 33 коп. за кредитним договором № 809/ФКВ-07 від 25 липня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки з [PERSON], а саме: однокімнатну квартиру за номером [ADDRESS], загальною площею 31, 1 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м. шляхом визнання права власності на неї за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", визнати за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на однокімнатну квартиру за номером [ADDRESS], загальною площею 31,1 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м. Також просив судові витрати покласти на позивача. Свій позов обґрунтовує тим, що 25 липня 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 809/ФКВ-07, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000 доларів США з розрахунку 14,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 липня 2007 року по 24 липня 2022 року. Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 30 червня 2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта Банк" та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанку" на користь АТ "Дельта Банк", відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором "Укрпромбанк" передає (відступає) "Дельта Банку" вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого "Дельта Банк" замінює "Укрпромбанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2. внаслідок передачу "Укрпромбанком" - "Дельта Банку" прав вимоги до боржників, "Дельта Банку" переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, позивач вказує, що ПАТ "Дельта Банк" набув право вимоги за кредитним договором № 809/ФКВ-07 від 25 липня 2007 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання кредитних коштів, було укладено договір іпотеки № 809/ZФВІП-07 від 25.07.2007 року іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру за номером [ADDRESS]. Позивач зазначає, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялась, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору ,однак зобов'язання не виконанні, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 408800 грн. 33 коп. 25 січня 2018 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на вимоги ст.ст. 512, 516, 517, 526, 530 ЦК України та статті 33, 35, 36, 38, 39 ЗУ "Про іпотеку". (том 2 а.с. 56-61). 14 лютого 2018 року АТ "Дельта Банк" надав відповідь на відзив, в своїй відповіді на відзив посилаються на те, що в даному випадку банк звернувся до відповідача з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки, тому наведені у відзиві твердження заперечують. Просять позов задовольнити. ( том 2 а.с. 83-90) Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснення надала аналогічні змісту позовних вимог. Представник відповідача Журавльова М.М., позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що вказаний спосіб звернення стягнення на майно суперечить вимогам чинного законодавства, та відноситься до позасудового способу врегулювання спору. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд вислухавши, представника позивача, відповідача, третьої особи, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановивши обставини у справі та виниклі їм правовідносини, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що 25 липня 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 809/ФКВ-07, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000 доларів США з розрахунку 14,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 липня 2007 року по 24 липня 2022 року. Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. (том.1 а.с. 7-11) 25 липня 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 809/Zфкіn-07. (том 1 а.с. 12-15) Згідно п.1.1. іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором № 809/ФКВ-07 від 25 липня 2007 року, укладеним між іпотекодержателем і [PERSON], за умовами якого остання зобов'язана повернути кредит у розмірі 30000 доларів США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 14, 6 % річних та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором. Згідно п.1.2. предметом іпотеки є однокімнатна квартира за номером 8 в будинку 8 по вул.Чкалова в м.Бровари, Київської області. В розділі 4 Порядку звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки передбачений порядок звернення та стягнення, в тому числі в п.п. 4.3. зазначається, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотеко держателя, передбаченим п.4.4. В п.4.4. зазначається, що у випадку настання будь - якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1. цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: -п.4.4.1 шляхом прийняття іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов'язання. Цей Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки; -п.4.4.2 шляхом продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки предмета іпотеки. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки. Згідно п. 4.5. у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізації предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. В довідці від 28 липня 2015 року зазначено, що загальна заборгованість по кредитному договору № 809/ФКВ -07 складає 408800 грн. 33 коп. (том 1 а.с. 16) На адресу відповідача [PERSON] надсилався лист - вимоги від 21 серпня 2015 року , вих. № 31.4-08/8883/15 (том. 1 а.с. 22) 30 червня 2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта Банк" та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укромбанку" на користь АТ "Дельта Банк", відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором "Укрпромбанк" передає (відступає) Дельта Банку вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого "Дельта Банк" замінює "Укрпромбанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2. внаслідок передачу "Укрпромбанком" - "Дельта Банку" прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. ( том 1 а.с. 29-33, том 2 а.с. 5 ) Згідно витягу з Додатку № 2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань "Укпромбанку" на користь "Дельта Банку" від 30 червня 2010 року перейшло і право на кредитні договори № 809/ФКВ -07. (том 1 а.с. 34, том 2 а.с. 6) Сума заборгованості [PERSON] підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту 809/ФВК-07 від 25 липня 2007 року, випискою по особовим рахункам ( том 2 а.с. 4,7-32). Для визначення ринкової вартості однокімнатної квартири № 8, що розташована за адресою Київська область, м.Бровари, вул. Чкалова, буд. 8, проведена оцінка, та згідно звіту № 05-17 -М16-05 складає 432872 грн. (том 2 а.с. 33-54) 07 серпня 2017 року рішенням Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року скасовано. Ухвалено нове. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. (том 2 а.с. 66-72) У статті 12 Закону України "Про іпотеку" вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України "Про іпотеку" не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень(далі - державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. А отже, підстав для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, не вбачається. Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Вказана правова позиція визначена 21 березня 2018 року Великою Палатою Верховного суду в рамках справи № 760/144438/15-ц, провадження. Відповідно ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, не підлягають і стягненню судовий збір сплачений при подачі позову до суду.

Outcome: dismissed