Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач 20.11.2014 року звернувся в суд з даним позовом, в якому просив стягнути в заборгованість [PERSON] по кредитному договору в сумі 942 543,98 грн. та просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу [PERSON], а також просить стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. При цьому посилається на те, що 23.11.2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 341/ФКВ-07, за яким відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 55600,00 дол. США з розрахунку 13,80 % річних на строк до 22.11.2022 року. Виконання зобов'язань по кредитному договору забезпечено договором іпотеки № 341/Zфквіп-07 від 23.11.2007 року укладеним між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON]. Умови договору відповідач [PERSON] не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, сплату відсотків не проводить, таким чином утворилась заборгованість, яка станом на 15.10.2014 року становить 942543 грн. 98 коп., з яких: тіло кредиту - 655803,86 грн.; відсотки за користування кредитом - 286740,12 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи в його відсутності, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України поштові конверти повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність позивача, що відповідає положенню ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.11.2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 341/ФКВ-07, за яким відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 55600,00 дол. США з розрахунку 13,80 % річних на строк до 22.11.2022 року. Виконання зобов'язань по кредитному договору забезпечено договором іпотеки № 341/Zфквіп-07 від 23.11.2007 року укладеним між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON], предметом якого є квартира [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Умови договору відповідач [PERSON] не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, сплату відсотків не проводить, таким чином утворилась заборгованість, яка станом на 15.10.2014 року становить 942543 грн. 98 коп., з яких: тіло кредиту - 655803,86 грн.; відсотки за користування кредитом - 286740,12 грн. 30.06.2010 року між ТОВ "Український промисловий банк", АТ "Дельта Банк" та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Український промисловий банк" на користь АТ "Дельта Банк", згідно якого ТОВ "Український промисловий банк" відступило, а АТ "Дельта Банк" прийняло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрації юридичної особи вбачається, що 01.10.2009 року змінено назву Акціонерного товариства "Дельта Банк". Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" є правонаступником Акціонерного товариства "Дельта Банк". Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору № № 341/ФКВ-07 - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 22.11.2022 року. У ст. ст. 1050, 1054, ЦК України зазначено, що наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави. Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно вимог ст. ст. 33, 39 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3.06.2014 року за № 1304-VII протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об"єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З урахуванням викладеного, відзначається, що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземні валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial