Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог: 04.06.2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого в ході розгляду справи уточнила, та просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказано, що 14.02.2014 року між дочкою позивача - [PERSON] та відповідачем був укладений шлюб, який розірваний рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.12.2017 року. У шлюбі у дочки позивача та відповідача народився син - [PERSON] , [INFO] . З народження дитина зареєстрована та проживає у належній позивачу квартирі. З моменту розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] малолітній [PERSON] повністю перебував на утриманні матері. [INFO] дочка позивача [PERSON] померла. З моменту смерті матері і по даний час малолітній [PERSON] проживає з бабусею та перебуває на її утриманні. Позивачем створено необхідні умови для проживання та розвитку дитини, вона опікується онуком, забезпечує його матеріально. Відповідач [PERSON] жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням та вихованням, підготовкою до самостійного життя. З моменту розірвання шлюбу з мамою дитини з 2017 році самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток сина як складову виховання. Взагалі не спілкується з сином, хоча це необхідно для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. На думку позивача, зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з його ухиленням від виконання батьківських обов`язків. Також позивач вказує, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира було присуджено стягувати аліменти з відповідача на користь колишньої дружини на утримання малолітнього сина [PERSON] . Відповідач рішення суду у повному обсязі не виконував та станом на лютий 2019 року мав заборгованість по аліментам у сумі 16796,64 грн, хоча мав реальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, так як він працював та продовжує працювати, має у власності земельну ділянку та рахунки в ПАТ КБ «ПриватБанк», де зберігає грошові кошти, але умисно ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини. Зважаючи на те, що дитина має ряд щоденних потреб для нормального зростання та розвитку, відповідач зобов`язаний нести витрати на утримання дитини, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 24.06.2020 року позов було залишено без руху та надано позивачу чотирнадцятиденний для усунення недоліків. 02.07.2020 року до суду надійшла заява позивача про усунення виявлених недоліків відповідно до ухвали суду від 24.06.2020 року. 06.07.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду відзив на позовну заяву. 23.09.2020 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву та клопотання про виклик свідків: малолітнього [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні 12.01.2021 року позивач та її представник відмовились від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 205) 29.09.2020 року представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради надано до суду висновок щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. 28.10.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову. Ухвалою суду від 19.11.2020 року, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та зафіксована у протоколі судового засідання, клопотання про виклик свідків задоволено частково, постановлено допитати заявлених свідків, окрім малолітнього [PERSON] ; підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задоволити з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що відповідач не спілкується з дитиною вже три роки. Про смерть колишньої дружини відповідач не знав, оскільки не відвідував сина та не спілкувався з ним, ухилявся від сплати аліментів. Після того, як відповідач дізнався про смерть дочки позивача, він декілька разів приходив до сина, брав його на відпочинок та прогулянки до парку. Відповідач також взяв копію свідоцтва про смерть матері дитини та пред`явив його державному виконавцю з метою припинення стягнення аліментів, з липня 2019 року аліменти надходити перестали. Після смерті дочки, хлопчик не хотів йти до батька, відповідач на цьому і не наполягав. З вересня 2019 року відповідач зник та не проявляв будь-якої уваги до дитини. Позивач повідомляла відповідачу про потребу дитини у зимовому одязі, однак він не відреагував, допомоги не надав, повідомив, що має власні проблеми та почне займатися дитиною з січня 2020 року, однак і з цього часу не телефонує, дитиною не цікавиться, матеріально не допомагає, лише одного разу купив продукти харчування. Також позивач з дитиною перебували на стаціонарному лікуванні у лікарні, дитина потребувала оперативного лікування, однак відповідач про це не знав, оскільки не спілкувався з дитиною, безпосередньо позивач про це відповідача не повідомляла. Позивач самостійно влаштовувала дитину до дошкільного навчального закладу, а потім до школи. Питання щодо навчальних закладів, у яких навчатиметься дитина, з відповідачем не погоджувала, оскільки не мала зв`язку з ним і була на нього ображена. Позивач має бажання оформити опіку над дитиною з метою отримання соціальної допомоги від держави, однак відповідач відмовляється цьому сприяти, та вказує, що має достатній рівень доходу та зможе утримувати дитину. Вважає, що дитині буде краще разом з нею. Представники позивача - адвокати Янчевська А.В., Соломонюк С.А. в судових засіданнях за їх участі позов підтримували, просили задоволити з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судових засіданнях позов не визнавав, заперечував щодо викладених обставин, просив відмовити в задоволенні позову. Вказав, що з колишньою дружиною та сином проживали однією сім`єю у 2014 - 2015 роках. З часу фактичного припинення шлюбних відносин з дружиною брав участь в утриманні дитини, сплачував аліменти. Заборгованість по аліментах виникла у період розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції справи щодо стягнення аліментів, оскільки відповідач не погоджувався із сумою присуджених аліментів. Підтвердив, що дійсно рідко спілкувався з сином у зв`язку із складними відносинами з матір`ю дитини ще за її життя. Пояснив, що йому не дозволяли бачитися з дитиною, він звертався до органів опіки з метою встановлення годин спілкування із хлопчиком. Про смерть колишньої дружини він дізнався не одразу, йому не повідомили. Коли дізнався, мав намір забрати хлопчика проживати до себе, проте позивач попросила не забирати хлопчика, лишити тимчасово з нею для підтримки. Після смерті матері хлопчика у відповідача з сином поступово складалися нормальні відносини, вони разом проводили час, хлопчик навіть ночував у нього, зустрічалися, гуляли в парку. Вказує, що декілька разів ходив у дитячий садочок, у якому навчався син, писав заяву про безкоштовне харчування дитини, оскільки він є учасником бойових дій та має відповідні пільги. У школі сина не відвідував. В подальшому протягом року відповідач їздив на роботу до м. Києва, у зв`язку з чим не мав змоги приділяти належну увагу дитині. Розлучатися з дитиною відповідач не бажає, оскільки у хлопчика є лише він та бабуся, яка вже не молодого віку. Відповідач не відвідує дитину, оскільки вважає, що йому не дозволять бачитися з сином. З бабусею хлопчика у нього склались неприязні, напружені відносини, вважає, що порозумітися вони не зможуть. Аліменти на даний час не сплачує. Щодо заяви про визнання позовних вимог, в судових засіданнях, в яких відповідач брав участь особисто в подальшому, пояснив, що він не бажає, щоб його позбавляли батьківських прав, разом з тим, на його переконання, у зв`язку з тим, що між ним та позивачем склались вкрай неприязні відносини, він не бачить можливості спілкуватися з сином. Вказав, що від сина немає наміру відмовлятися і з часом зміг би налагодити відносини. Пояснив, що одразу, коли отримав позовну заяву, звертався до позивача з проханням відмовитись від позову, на що отримав відмову. В судових дебатах відповідач зазначив, що не бажає, щоб його позбавляли батьківських прав, хоче і буде намагатися налагодити зв`язок з дитиною та брати участь в його житті. Пояснив, що він опинився в складних життєвих обставинах, що також було однією з підстав, що обумовили втрату зв`язків із сином. Представник третьої особи Жалюк В.С. у судових засіданнях під час розгляду справи по суті участі не брав, пояснень від імені органу, який повинен діяти виключно в найкращих інтересах дитини, не надавав, обгрунтування наданого висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав також не наводив, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задоволити. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Статтею 141 СК України передбачено рівні права та обов`язки обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.08.2014 року (а.с. 61). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 134, 63-65). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира №295/6841/17 від 12.12.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 63-65). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.06.2019 року (а.с. 62). Згідно акту про проживання особи в житловому приміщенні, який складений головою ОСББ «Івана Сльоти 64» Ільчишиним В.В., [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84). Згідно довідки про склад сім`ї, яка видана 30.06.2020 року головою ОСББ «Івана Сльоти 64» Ільчишиним В.В., за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] - власник, та [PERSON] - онук (а.с. 83). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Звертаючись до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав [PERSON] , як на підставу заявлених вимог, посилалась на те, що мати хлопчика померла, дитина повністю перебуває на утриманні позивача, як його бабусі, відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться розвитком дитини та її станом здоров`я, усі питання щодо виховання дитини вирішуються особисто нею, відповідач не забезпечує сина матеріально, не сплачує аліменти. В інформації на запит про вихованця [PERSON] №114 від 12.05.2020 року, яка надана завідувачем Житомирського центру розвитку дитини № 68 [PERSON] , зазначено, що дитину виховує бабуся [PERSON] . Батько дитини був присутній лише при прийомі дитини в заклад. За спостереженням педагогів та працівників закладу, дитиною опікується бабуся, яка в повній мірі реалізовує обов`язок щодо виховання дитини, відвідує всі заходи, в яких передбачена її участь. [PERSON] забезпечений всім необхідним. Бабуся належно виховує онука (а.с. 68). 13.05.2020 року спеціалістами служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, на підставі заяви [PERSON] , складено акт обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що за вказаною адресою проживають бабуся [PERSON] та онук [PERSON] . Квартира забезпечується всіма необхідними комунальними послугами, умови проживання задовільні, у квартирі охайно. Створені необхідні умови для проживання та виховання дитини. У квартирі наявні необхідні для дитини предмети одягу за віком та розміром, окреме місце для сну та відпочинку, продукти харчування, засоби гігієни, іграшки, дитячі книжки, канцелярське приладдя (а.с. 79-81). Відповідно до висновку про оцінки потреб сім`ї, який складений 13.05.2020 року спеціалістами Житомирського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Житомирської міської ради, який складений щодо [PERSON] та [PERSON] , сім`я перебуває у складних життєвих обставинах, які зумовлені тим, що, зі слів бабусі, біологічний батько дитини [PERSON] з вересня 2019 року самоусунувся від виховання сина, на зв`язок не виходить, жодної підтримки не надає. Утриманням та вихованням дитини займається бабуся, яка створила всі умови для гідного розвитку та проживання дитини (а.с. 81-82). З інформації, яка міститься у листі директора Комунального підприємства «Дитяча лікарня імені В.Й. Башека» Житомирської міської ради Галайби В.Б. №02/1-1432 від 10.09.2020 року, [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні у період з 19.02.2020 року по 21.02.2020 року, дитині проведено оперативне лікування - аденотомія. По догляду за дитиною перебувала бабуся - [PERSON] (а.с. 146). На даний час [PERSON] , [INFO] , навчається у 1-Д класі Житомирського екологічного ліцею №24, куди він був зарахований за заявою бабусі [PERSON] (а.с. 140). Зі змісту характеристики, яка видана 09.09.2020 року директором Житомирського екологічного ліцею №24 Дудік Г.П. та класним керівником [PERSON] , [PERSON] навчається у ліцей з 01.09.2020 року. Учень систематично відвідує навчальний заклад, забезпечений всім необхідним, завжди охайно вдягнений. Розвиток, поведінка та навчання дитини має належний рівень. Бабуся [PERSON] приділяє велику увагу вихованню дитини, відвідує батьківські збори, приводить та забирає дитину з ліцею. Батько хлопчика жодного разу до ліцею не приходив (а.с. 142). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . Відповідача востаннє бачила, коли охрещували хлопчика. Покійну матір хлопчика знала давно, вони разом працювали. З похресником спілкується часто, з приводу спілкування з батьком дитини нічого не повідомляла. Зі слів бабусі, їй відомо, що батько не надає дитині жодної допомоги та не проявляє інтересу до нього. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є пасинком позивача та хрещеним батьком [PERSON] . Після смерті матері хлопчика, свідок разом з іншими особами зустрічався з відповідачем з метою з`ясування його думки щодо подальшої долі дитини. Як повідомив відповідач, він не знав про смерть матері хлопчика. Вказав, що забере дитину до себе та буде про нього піклуватися. Однак, зі слів бабусі та самого хлопчика, свідку відомо, що батько дитиною не цікавиться, на свята не вітає, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. З похресником свідок спілкується часто, в гарних з ним відносинах, купує йому подарунки, іграшки, продукти харчування, інколи допомагає грішми. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він друг сім`ї позивача. Після смерті дочки позивача, він разом зі свідком [PERSON] та іншими особами зустрічався з відповідачем та останній повідомив, що буде брати участь у вихованні дитини. Свідок спілкується з хлопчиком, приходить до нього на дні народження. Зі слів бабусі хлопчика, йому відомо, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, до дитини не з`являється. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був хрещеним батьком померлої [PERSON] - матері хлопчика. Свідок часто буває у позивача і жодного разу він там відповідача не бачив. Вихованням хлопчика займається бабуся. Свідок неодноразово цікавився, чи відвідує дитину батько, однак йому повідомляли, що батько не приходить та не цікавиться дитиною. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він сусід позивача та голова об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Дитиною займалася лише мати до її смерті, після чого займається бабуся. Вважає, що батько дитини матеріальної допомоги не надає, оскільки бабуся намагається оформити опіку на дитину задля отримання соціальної допомоги від держави. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, часто заходить до неї, батька хлопчика ніколи не бачила. Про дитину піклується бабуся, утримує його. Дитина повідомляла свідку, що батька він не бачить. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, спілкується з ними, допомагала у догляді за дитиною. Відповідача жодного разу не бачила. Позивач повідомляла свідку, що батько одного разу забирав хлопчика із дитячого садочку. Їй відомо, що відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, хлопчик батька не згадує. Таким чином, з досліджених судом письмових доказів та показів свідків, встановлено, що [PERSON] проживає з бабусею - позивачем [PERSON] , яка фактично здійснює догляд, виховання та матеріальне забезпечення онука, що не заперечував і відповідач. Судом встановлено, що відповідач дійсно неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, допускає нехтування ними по відношенню до малолітього сина. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам надано роз`яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд у постанові №753/9433/17 від 09.11.2020 року зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява №2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18. В судових дебатах представник позивача [PERSON] посилався на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 27.01.2021 року у справі № 398/4299/17. Разом з тим, суд вважає, що даний висновок не може бути застосований при вирішенні даного спору, оскільки фактичні обставини, які були встановлені під час розгляду справи № 398/4299/17 є відмінними від фактичних обставин, які встановлені судом під час вирішення цієї справи. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з Висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , який затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №963 від 19.08.2020 року, догляд за малолітнім [PERSON] здійснює бабуся [PERSON] , яка створила необхідні умови для проживання та виховання дитини, дбає про його виховання та розвиток, має намір в подальшому встановити опіку над онуком. [PERSON] фактично з грудня 2017 року з дитино не бачиться, не бере участі у її вихованні, не цікавиться станом здоров`я, розвитком сина, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, станом на 25.02.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 16796,64 грн. На підставі наведених вище фактів, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 153). Суд не погоджується з висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки, на переконання суду, він є недостатньо обґрунтованим. В даному висновку відсутні беззаперечні факти щодо свідомого та умисного ухилення батька від виконання своїх обов`язків щодо сина. У висновку не наведені переконливі аргументи, на підставі яких було прийнято рішення про застосування щодо відповідача крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав. У висновку міститься посилання, що відповідач фактично з грудня 2017 року з дитиною не спілкується, не бачиться, не бере участі в її вихованні. В той же час, у висновку не зазначено, на підставі яких доказів були встановлені такі обставини. Суд зауважує, що позивач звернулась до органу опіки і піклувння у травні 2020 року, дитина проживає саме з позивачем фактично з 2019 року після смерті матері. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] з`явився на засідання органу опіки та піклування і заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. Зі змісту висновку не вбачається, що в ньому надана оцінка запереченням відповідача та мотиви, з яких ці доводи були відхилені органом опіки та піклування. Як і не вбачається зі змісту висновку, що проводилось обстеження умов проживання відповідача, можливість і здатність його здійснювати батьківські обов`язки належним чином, не надана оцінка особі відповідача, його характеру, наявність чи відсутність взаємозв`язків між батьком і сином, причин, з яких вони можливо були втрачені. Фактично рішення органу опіки та піклування прийнято на підставі документів, які надала позивач. Таким чином, суд визнає висновок органу опіки і піклування формальним і не обгрунтованим, а відтак відхиляє його як доказ. Крім того, суд вважає, що зазначений висновок суперечить інтересам дитини з огляду на те, що у хлопчика немає матері, тому позбавлення батьківських прав батька хлопчика може негативно позначитися на його розвитку, самоусвідомленні, соціалізації та становленні як особистості. В обгрунтування заявлених вимог позивачем до позову наданий висновок приватного психолога Яковлєвої Л.М. , складений на запит адвоката (а.с. 135). Відповідно до положень ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Дослідивши зміст наданого висновку, судом встановлено, що він абсолютно не відповідає вимогам ст.102 ЦПК України, не є висновком експерта, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України взагалі не може бути оцінений судом як доказ, а відтак суд його відхиляє. Таким чином, встановивши фактичні обставини даної справи і дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про наявність винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Судом встановлено, які фактичні обставини впливають на виконання батьком своїх обов`язків відносно дитини, з одночасним урахуванням поведінки матері дитини, а також позивача і відповідача. Судом встановлено, що доводи позивача про те, що відповідач взагалі не цікавився життям сина не в повній мірі відповідають фактичним обставинам. Так, під час розгляду справи судом з`ясовано, що при зверненні позивача до відповідача з питань, що стосуються сина, він приходив, не відмовлявся, йшов на контакт з хлопчиком. Так, не заперечувалось сторонами, що відповідач приходив до позивача, коли йому стало відомо про те, що мати хлопчика померла, розмовляв з бабусею про те, що хотів би забрати хлопчика проживати з ним, що позивачем не заперечувалось в судовому засіданні. Сама позивач просила не забирати дитину. Не заперечувалось сторонами і підтверджено письмовим доказом, а саме листом-відповіддю про вихованця [PERSON] №114 від 12.05.2020 року, яка надана завідувачем Житомирського центру розвитку дитини № 68 Журавською Г.В., про те, що відповідач приходив до садочка при прийомі дитини, надавав документи, відповідно до яких хлопчик отримав пільгове харчування. Необізнаність відповідача щодо перебування позивача з хлопчиком в лікарні пов`язана з тим, що позивач не повідомляла про це відповідача, що підтверджено нею в судовому засіданні. З пояснень як позивача, так і відповідача, судом встановлено, що між відповідачем та матір`ю хлопчика за її життя, а також між ним і позивачем існують напружені відносини, певна конфліктна ситуація, що також спричиняє неактивну участь батька в житті сина. В судовому засіданні 20.04.2021 року відповідач надав суду відповідь від 03.07.2018 року, надану Службою у справах дітей Житомирської міської ради, зі змісту якої судом встановлено, що заява [PERSON] від 15.05.2018 року щодо визначення способу участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] розглянута, підняте у зверненні питання було внесено до порядку денного роботи комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради, засідання яких відбулися 26.06.2018 року та 03.07.2018 року, однак не було розглянуто через відсутність на засіданнях матері дитини, що унеможливило досудовий порядок врегулювання спору щодо участі у вихованні сина (том 2 а.с. 4). Згідно з заявою від 05.11.2018 року відповідач звертався до Служби у справах дітей Житомирської міської ради з проханням провести обстеження житлових умов з метою вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім сином, оскільки мати хлопчика чинила йому перешкоди (том 2 а.с. 5). 03.12.2018 року спеціалістами Служби у справах дітей Житомирської міської ради був складений акт обстеження умов проживання за заявою [PERSON] за адресою [ADDRESS] , згідно якого було встановлено, що в квартирі створені абсолютно прийнятні умови для проживання дітей (том 2 а.с. 6). Представник позивача [PERSON] заперечував щодо прийняття судом вказаних доказів і приєднання їх до справи, оскільки відповідач пропустив строк для подачі доказів. В обгрунтування наявності причин, які перешкодили відповідачу подати докази у строки, передбачені ЦПК України, зазначив, що вказані документи датовані 2018 роком і він не одразу зміг їх знайти і надати суду. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, беручи до уваги наведені відповідачем доводи щодо обгрунтування неможливості надати докази у встановлені строки, враховуючи обставини справи, те, що предмет позову стосується інтересів малолітньої дитини, те, що відповідач представляв свої інтереси самостійно, не користувався правовою допомогою, а відтак не є обізнаний з нормами процесуального законодавства, з метою уникнення надмірного формалізму, судом прийняті до розгляду надані відповідачем докази і були досліджені в судовому засіданні. Зі змісту наданих документів судом встановлено, що відповідач неодноразово звертався до органу з питань захисту інтересів дітей з метою врегулювання питання щодо його участі у вихованні сина, посилаючись на те, що мати хлопчика чинить йому, як батькові, перешкоди в спілкуванні з дитиною. Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що як між матір`ю хлопчика, так і в подальшому між позивачем і відповідачем існують напружені відносини, які негативно відображаються, в тому числі, і на стосунках між батьком і сином. Доводи позовної заяви про небажання дитини спілкуватися із батьком є непереконливими з огляду на постійне проживання дитини з бабусею, обмеження спілкування з батьком та напружені відносини між сторонами. Суд вважає, що відносини між відповідачем та сином можуть бути викликані недостатністю спілкування з батьком та його проживанням виключно з бабусею, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за її впливом, яка має негативне ставлення до позивача. Крім того, оскільки мати хлопчика померла, позивачем не надано доказів того, що застосування ще й до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, є пропорційним заходом втручання у право дитини на батьківську турботу та догляд, оскільки у такому випадку дитина взагалі буде позбавлена батьківської уваги та турботи. Незважаючи на те, що відповідач допускає нехтування своїми обов`язками щодо сина, має заборгованість по аліментам, не відвідує дитину, не забезпечує його матеріально, тощо, однак позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на [PERSON] , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях. Відповідач [PERSON] проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із сином, про що ним повідомлялося у судовому засіданні. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Суд вважає, що сам по собі факт, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бере участь в засіданнях з розгляду даного питання, на неодноразові звернення до нього позивачки відмовлявся передати опіку на сином їй, свідчить про те, що відповідач не втратив інтересу до дитини, його поведінка може бути виправлена. Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку судом встановлено, що у діях відповідача відсутня винна поведінка та умисне нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, беручи до уваги той факт, що батько дитини бажає продовжувати спілкуватися із сином, виходячи як з найкращих інтересів дитини, з метою уникнення від абсолютного розриву сімейних зв`язків між батьком і сином, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. На переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав може призвести до остаточної втрати родинних зв`язків між батьком та сином, що є неприпустимим. Разом з тим, суд вважає за необхідне попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, з покладенням контролю за виконанням рішення на Орган опіки та піклування Житомирської міської ради. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Outcome: dismissed