Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

30.07.2021р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Промислово фінансова корпорація «Єдині енергетичні системи України» (далі - ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ»), Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради в особі відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії (а.с. 2-7). Ухвалою судді від 02.08.2021р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 48). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13.07.2005р. його [PERSON] призначено на посаду голови правління ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ». На підставі заяви позивача від 09.03.2007р. наказом в.о. голови правління ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» № 5 від 09.03.2007р. позивача звільнено з посади голови правління з 09.03.2007р. за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис. Наступного дня, 10.03.2007р. позивач звернувся до в.о. голови правління ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» Савлюк М.А. із заявою стосовно вирішення питання щодо скликання в порядку передбаченому чинним законодавством України та Статутом ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» засідань та зборів спостережної ради, правління та у разі необхідності - загальних зборів акціонерів ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» з метою вирішення питання щодо припинення трудових відносин з позивачем, обрання нового голови правління та внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Проте заява не була розглянута, засідання та збори наглядової ради, правління та загальних зборів акціонерів не були скликані, що унеможливило звільнення. Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, позивач значиться керівником ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ». Фактичне припинення трудових відносин між позивачем і відповідачем створює недостовірне уявлення у третіх осіб щодо керівництва ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ», а бездіяльність ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» та відсутність можливості вимагати винесення відповідного рішення уповноваженим органом юридичної особи ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» у зв`язку із звільненням позивача із займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України порушує трудові права позивача на звільнення за власним бажанням. На підставі викладеного, просив визнати припиненими трудові відносини [PERSON] із ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» з 09.03.2007р. у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України; зобов`язати суб`єкта державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців провести державну реєстрацію змін шляхом вилучення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації про [PERSON] у зв`язку із звільненням його з посади голови правління, та виключити його із зазначеного реєстру як керівника - голови правління та особи, яка може вчиняти дії від імені ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ». Представник позивача\~ адвокат\~Кохан В.М. (діє на підставі ордеру від 14.09.2021р. а.с. 97) 22.11.2021р. надав заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю просив їх задовольнити (а.с. 56). Від представника\~відповідача \~в.о.\~голови правління\~ЗАТзІІ «ПФГ\~«ЄЕСУ» Савлюк М.А. 22.11.2021р. надійшла заява, про визнання позову у повному обсязі (а.с. 91 92), в якій представник вказав, що визнає позов у повному обсязі. Також зазначив, що вирішити питання щодо скликання засідань та зборів спостережної ради, правління та загальних зборів акціонерів товариства та вирішити питання про виключення позивача як директора з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань неможливо, оскільки акціонери - ліквідовані, а саме: Компанія «Юнайтед Енерджі інтернатіонал Лімітед» (частка акцій 85.05%) дата реєстрації 18.11.1988р. інактивація: 08.07.1995р. - припинена 30.04.1994 року; Закрите акціонерне товариство «Об`єднана енергія» (код 1097760079603, адреса місцезнаходження: 101000, Російська Федерація, м. Москва, бул. Чистопрудний, буд. 2, кім. 41), з розміром внеску до статутного фонду ЗАТзІІ «ЄЕСУ» 81,18 грн. припинене 12.01.2009р. та виключене з ЄДРЮО РФ; Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімнафт» (частка акцій 14%) припинено 10.04.2017р. Тобто, всі власники (акціонери) ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» припинені. Просив розглядати справу без участі представника ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ». Від представника\~відповідача \~Департамента адміністративних\~послуг та\~дозвільних процедур\~Дніпровської міської\~ради Абрамової\~Т. 25.10.2021р. наданий відзив на позовну заяву, в якому\~представник вважав,\~що Департамент\~не є\~належним відповідачем\~по справі,\~а також\~зазначив,\~що внесення\~відомостей до Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань про\~виключення відомостей\~про керівника\~не можливе\~у відповідності\~до ст.ст.\~17,\~25\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію юридичних\~осіб,\~фізичних осіб\~-\~підприємців та\~громадських формувань»\~(а.с.\~59\~ 64). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши в судовому засіданні позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Як встановлено при розгляді справи і не заперечується сторонами, з 24.11.1995р. у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ», вищим органом управління юридичної особи є загальні збори учасників. Учасником (засновником) товариства є: Закрите акціонерне товариство «Об`єднана Енергія», Країна резидентства: Росія, Місцезнаходження: Росія, 00000, Якіманка, 25-27/2, Москва, Розмір частки засновника (учасника): 81,18; Компанія "Юнайтед енерджі інтернатіонал Лімітед", Країна резидентства: Вірґінські острови, Британські, Місцезнаходження: Вірґінські острови, Британські, 0000000, Довер Стрит, Лондон, Розмір частки засновника (учасника): 7201,78; Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімнафт", Код ЄДРПОУ:13463859, Країна резидентства: Україна, Місцезнаходження: Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11, Розмір частки засновника (учасника): 1185,60. Керівником і представником є [PERSON] (згідно статуту). Указані відомості станом на день розгляду справи наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що перевірено судом з сайту Міністерства юстиції України. 13.07.2005р. [PERSON] призначений на посаду голови правління ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ». На підставі заяви [PERSON] від 09.03.2007р. наказом в.о. голови правління ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» № 5 від 09.03.2007р. позивача звільнено з посади голови правління з 09.03.2007р. за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що у трудовій книжці позивача наявний відповідний запис № 25 від 09.03.2007р. (а.с. 16, 30). 10.03.2007р. [PERSON] звернувся до в.о. голови правління ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» Савлюк М.А. із заявою стосовно вирішення питання щодо скликання в порядку передбаченому чинним законодавством України та Статутом ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» засідань та зборів спостережної ради, правління та у разі необхідності - загальних зборів акціонерів ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» з метою вирішення питання щодо припинення трудових відносин з позивачем, обрання нового голови правління та внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 19, 93). Однак вказана заява не була розглянута, засідання та збори наглядової ради, правління та загальні збори акціонерів ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» не скликані. На заву позивача листом голови правління ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» Савлюк М.А. від 18.02.2009р. повідомлено про неможливість скликати засідання, збори спостережної ради, правління і загальні збори у зв`язку із, тим, що засновника (акціонери) ліквідовані (а.с. 94). Згідно з актом від 15.10.2007р. [PERSON] у зв`язку із припиненням трудових відносин передав печатку ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до наявних у трудовій книжці [PERSON] записів після подання заяви про звільнення з ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» він працював директором ПП «Греківське» з 12.03.2007р. по 27.06.2007р., працював головою правління Благодійної організації «Фонд громадських ініціатив «Еволюція» з 05.07.2007р. по 25.10.2007р., у період з 23.11.2007р. по 12.12.2012р. був народним депутатом України і працював на посаді члена Комітету Верховної Ради України VI скликання з питань бюджету, що підтверджено довідкою Управління кадрів Апарату Верховної Ради України від 27.02.2012р. за № 20-25/543 (а.с. 17, 10 - 33). Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 КЗпП України). Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КзПП та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. Згідно із п. 11-4) ч. 1 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства» до компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом, у т.ч. розгляд звіту виконавчого органу та затвердження заходів за результатами його розгляду у разі віднесення статутом товариства питання про призначення та звільнення голови та членів виконавчого органу до виключної компетенції наглядової ради; Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом". Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). З урахуванням положень ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям "приватне життя". У пункті 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007р. № 8-рп/2007 та від 29.01.2008р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Верховний Суд у своїх постанові від 03.07.2019р. по справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив про таке. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява N 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява N 21722/11, § 170)). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France", заява N 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", заява " N 20372/11, § 65)) Частиною 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Белеш та інші проти Чеської Республіки" (Beles and Others v. the Czech Republic, заява N 47273/99, § 50-51, 69); "Волчі проти Франції" (Walchli v. France, заява N 35787/03, § 29). При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях "правової визначеності" та "належного здійснення правосуддя" як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах "Карт проти Туреччини" (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); "Ефстатіу та та інші проти Греції" (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, § 24 (в кінці); "Ешим проти Туреччини" (Esim v. Turkey, заява N 59601/09, § 21). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.12.2019р. у справі №758/1861/18 (провадження № 61-49113св18) зазначено, що «установлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ознайомлення із вказаною заявою усіх учасників товариства, ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, передача печатки, документів уповноваженій особі свідчать про те, що позивач дотримався процедури звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Водночас особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими». Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021р. у справі №761/40378/18 (провадження № 61-18255св19). Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що він просить суд визнати її звільненим з посади готови правління ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ». Однак, згідно зі ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства» до компетенція загальних зборів відноситься вирішення питання про звільнення голови правління. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] і ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як визнання припиненими трудових відносин між [PERSON] і ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених [PERSON] вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Крім того, [PERSON] пред`явлено вимогу про зобов`язання Департамента адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести зміни про юридичну особу про те, що трудові відносини з рішенням суду припинені. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. З огляду на наведене, позов [PERSON] до ЗАТзІІ «ПФГ «ЄЕСУ», Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved