Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У червні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.05.1920 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В., в реєстрі за № 2311, вона стала власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . В той же час в зазначеній квартирі з 01.06.2012 року зареєстрований [PERSON] , який починаючи з 01.06.2014 року за даною адресою не проживає, особистих речей не має. У зв`язку з викладеним, просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через оголошення на сайті суду, причину неявки суду не повідомив. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи відсутні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду спарви повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник позивача адвокат Прокопцев С.В. який діє на підставі ордера серії АА № 110832255 від 01.06.2020 року (а.с.20), в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути за своєї відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10.06.2020 року відкрито провадження по справі та призначено у справі підготовче засідання (а.с.29). Ухвалою суду від 25.06.2020 року по справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.34). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 25.05.1920 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В., в реєстрі за № 2311 (а.с.10-11). [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї від 05.06.2020 року, виданої ТОВ "Цидило и К" (а.с.17), [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту №128, наданого Керівником комітету громадськості мікрорайону "Молодіжний" м. Слов`янська від 01.06.2020 року (а.с.22), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований однак з 01.04.2014 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . V . Оцінка Суду. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надала акт наданий Керівником комітету громадськості мікрорайону "Молодіжний" м. Слов`янська від 01.06.2020 року (а.с.22), з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований однак з 01.04.2014 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач у спірній квартирі не мешкає, [PERSON] не є членом сім`ї позивача, тому наявні підстави для усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратила право користування жилим приміщенням. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати.

Outcome: approved