Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача, посилаючись на те, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я йому спричинені моральні страждання. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. В результаті роботи отримав трудове каліцтво 10 серпня 2010 року. Згідно з висновком МСЕК від 07 грудня 2010 року йому було вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності. Після переогляду 01 березня 2012 року висновком МСЕК [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково та ІІІ група інвалідності. Вважає, що отриманими трудовими каліцтвами йому спричинена моральна шкода, оскільки відповідачем не забезпечені безпечні умови праці. Факт заподіяння моральної шкоди наявний, тому що позивач втратив професійну працездатність, не витримує навіть легких фізичних навантажень. Він змушений постійно приймати ліки, часто перебуває на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, не в змозі займатись звичними справами по господарству. Травми та їх наслідки порушили і змінили його звичний спосіб життя. Позивач просить суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. 00 коп. Позивач до суду не прибув. В письмовій заяві (а.с.28) просив судове засідання провести без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача за довіреністю Фомін А.В. (а.с.23) в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. На адресу суду надав заяву, в якій вказав, що проти позову заперечує, судове засідання просить провести без його участі (а.с.27). Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], згідно даних трудової книжки, в період з 07 лютого 2006 року по 04 січня 2011 року працював на підземних роботах у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею на шахті ім. К.І. Кисельова ВП «Шахтоуправління ім. Л.І. Лутугіна» державного підприємства «Торезантрацит». Звільнений на підставі наказу № 1-к від 04 січня 2011 року у зв'язку з невідповідністю роботі, що виконує, за станом здоров'я (а.с.8-9). 10 серпня 2010 року на підприємстві відокремленого підрозділу "Шахтоуправління ім. Лутугіна" державного підприємства "Торезантрацит" з позивачем [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого позивач був травмований. Про даний випадок 10 серпня 2010 року на підприємстві був складений акт № 20 по формі Н-1. Причинами нещасного випадку в акті названі: основна - невиконання вимог інструкцій з охорони праці, тобто порушення вимог п.1.1 "Інструкцій з охорони праці для електрослюсаря ??підземного", супутні - зволоженість гірничої маси. Діагноз: забій головного мозку. Забій шийного відділу хребта (а.с.10-11). Згідно з висновком МСЕК від 07 грудня 2010 року [PERSON] було вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності (а.с.13). Після переогляду 01 березня 2012 року висновком МСЕК позивачеві встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково та ІІІ група інвалідності (а.с.14). Згідно медичних документів 10 серпня 2010 року позивач [PERSON] відразу був доставлений до реанімаційного відділення Центральної міської лікарні у стані з порушенням свідомості (а.с.15), знаходився на лікуванні неврологічного відділення міської лікарні № 5 м. Тореза з 07 лютого 2011 року по 18 лютого 2011 року (а.с.16), з 29 вересня 2011 року по 13 жовтня 2011 року знаходився на лікуванні у Другому неврологічному відділенні закладу «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне об'єднання» (а.с.17). Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожний має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно з законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинила втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» (в редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-ІУ із наступними змінами), КЗпП та інших законодавчих і нормативно-правових актів у тій частині, що не суперечить Закону № 1105-ХІУ. Переліченими законодавчими актами, і зокрема Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинила втрату працездатності», Законом України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці»передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику профзахворюванням або нещасним випадком на виробництві. За змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинила втрату працездатності», право на отримання потерпілим у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Однак, п.27 ст.77 Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235-ІУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік»дію абзацу четвертого ст. 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої ст. 21, частини третьої ст. 28 та частини третьої ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинила втрату працездатності»в частині вішко-дування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей на 2006 рік було зупинено. Відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717 «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинила втрату працездатності» виключена частина 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинила втрату працездатності». Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин, у зв'язку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових правовідносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої діяльності. Судом встановлено, що позивачу було встановлено 50 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, що підтверджується відповідним висновком МСЕК. Згідно акту розслідування нещасного випадку на виробництві, зазначене підприємство, де позивачем було отримане каліцтво, - державне підприємство «Торезантрацит», тобто під час роботи у відповідача через небезпечні умови праці. В результаті отриманого каліцтва позивач несе моральні страждання, які полягають в тому, що через трудове каліцтво він змушений докладати додаткові зусилля для утримання себе та своєї родини, одержання повноцінного та своєчасного лікування. Його втрати носять безстроковий характер. Втрата працездатності призвела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Він продовжує відчувати дискомфорт, потребує лікування. Зазначені обставини свідчать про те, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. Він визнаний інвалідом. Вказані факти свідчать про наявність у позивача моральних страждань. У відповідності до ст. 23 ЦК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд вважає неможливим задовольнити вимоги позивача про стягнення 20000 гривень на відшкодування моральної шкоди, оскільки на думку суду, така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості завданої моральної шкоди, з огляду на наслідки профзахворювання, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 15000 грн., що буде еквівалентом завданим моральним стражданням, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам. Згідно положень ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору для даної категорії справ (позов немайнового характеру) з 01 січня 2014 року встановлена у розмірі 121 грн. 80 коп. Тому, з відповідача необхідно стягнути саме такий розмір судового збору на користь Торезького управління Держказначейства.

Outcome: partial