Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Представник позивача ТОВ "Автокредит Плюс", [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "Автокредит Плюс" суму заборгованість за договором фінансового лізингу № НА00A!00000033 від 07.10.2016 у розмірі 80 682,56 грн та 1 921 грн понесених витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що 07.10.2016 між ТОВ "Автокредит Плюс" та [PERSON] було підписано заяву про приєднання до публічного договору № НА00A!00000033 про надання фінансового лізингу на умовах, визначених Публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ "Автокредит Плюс" https://planetavto.ua/page/leasing. Публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб - сайті ТОВ "Автокредит Плюс" затверджено порядок отримання послуг фінансового лізингу від ТОВ "Автокредит Плюс", відповідно до якого, отримання послуг фінансового лізингу від ТОВ "Автокредит Плюс" є публічною пропозицією ТОВ "Автокредит Плюс" укласти договір фінансового лізингу. Договір фінансового лізингу укладається шляхом приєднання Лізингоодержувача до Публічного договору. Приєднання Лізингоодержувача до Публічного договору здійснюється через підписання ним «Заяви про приєднання до публічного договору». Вищевказаний Публічний договір та «Заява про приєднання до публічного договору» (надалі по тексту - Заява про приєднання) становлять Договір фінансового лізингу. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відповідно до Акту прийому-передачі від 11.11.2016, Позивач передав Лізингоодержувачу, а Лізингоодержувач зі свого боку прийняв об`єкт лізингу, а саме: транспортний засіб марки ІКСО, модель SAMAND, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , тип - седан/ліфтбек, реєстраційний номер [NUMBER] . Станом на 04.06.2019 заборгованість [PERSON] перед ТОВ "Автокредит Плюс" становить 80682 грн 56 коп. У зв`язку із тим, що відповідачем не погашена заборгованість перед ТОВ "Автокредит Плюс" позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданому до суду клопотанні зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував частково, пояснив, що ним не в повному обсязі були виконані зобов`язання перед позивачем, оскільки він часто ремонтував машину, оформлював кредити, крім того в нього хворіла дружина. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що, 07.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" та [PERSON] підписано Заяву про приєднання до публічного договору № НА00A!00000033 про надання фінансового лізингу на умовах, визначених Публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ "Автокредит Плюс" https://planetavto.ua/page/leasing. Згідно специфікації та акту приймання передачі до договору № НА00A!00000033 від 07.10.2016 лізингодавець ТОВ "Автокредит Плюс" передав, а лізингоодержувач [PERSON] прийняв транспортний засіб марки ІКСО, модель SAMAND, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , тип - седан/ліфтбек, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 109000 грн. Графіком сплати лізингових платежів, який є додатком до заяви про приєднання до публічного договору № НА00A!00000033 від 07.10.2018 визначений період та сума щомісячних платежів. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про фінансовий лізинг» у їх системному зв`язку. Так, згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У частині першій статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. З матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу щодо транспортного засобу, який оформлений заявою про приєднання до публічного договору № НА00A!00000033 про надання фінансового лізингу від 07.10.2016 нотаріально посвідчений не був. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за нікчемним договором фінансового лізингу у зв`язку із недотриманням сторонами вимог чинного законодавства України щодо його нотаріального посвідчення. Цей висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17 та позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.03.2019 у справі № 201/4408/16-ц. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed