Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що вона є власником садового будинку та земельної ділянки площею 0,0370 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, які знаходяться за адресою: с. Оноківці, садове товариство "Лісівник". Вказує, що вона позбавлена можливості використовувати за цільовим призначенням свій садовий будинок і земельну ділянку, на якій він розташований, оскільки такі без будь-яких законних правових підстав, без будь-якого погодження з нею, зайняті і використовуються невідомою їй особою - жіночої статі - [PERSON], її двома, неповнолітніми дітьми 5 та 9 років народження, а також громадянином [PERSON] (за народженням - [PERSON]). На неодноразові звернення з проханням негайно звільнити майно, відповідачі не реагують, натомість продовжують використовувати майно (садовий будинок і земельну ділянку) всупереч її волі для власних потреб. Погіршують стан майна, знищили частину саду, квітів, порушили цілісність ґрунту, спотворили зовнішній і внутрішній вигляд садового будинку, альтанки, літньої кухні, зруйнували господарські споруди (сараї). На підставі наведеного просить ухвалити рішення яким : зобовязати відповідача [PERSON] (за народженням - [PERSON]) негайно звільнити зайнятий ним належний позивачу садовий будинок у кооперативі «Лісівник» (Договір купівлі-продажу садового будинку [NUMBER] від 04.12.2007 року) та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с. Оноківці, садове товариство "Лісівник"; зобовязати відповідачку [PERSON] разом з її малолітніми дітьми негайно звільнити зайнятий нею належний позивачу садовий будинок у кооперативі «Лісівник» та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с. Оноківці, садове товариство "Лісівник"; стягнути з відповідача [PERSON] (за народженням - [PERSON]) на користь позивача компенсацію моральної шкоди у сумі 50000 гривень; стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача компенсацію моральної шкоди у сумі 50000 гривень. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON], про визнання права спільної сумісної власності та права користування житлом. Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву посилається на те, що згідно свідоцтва про народження від 05.05.1988 р. [NUMBER] виданого Виноградівським райвідділом ЗАГСу [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]. Вони є його прийомними батьками, вони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Вказує, що з 14 років під час літніх канікул він був змушений працювати підсобником на будівництві неофіційно. Всі кошти забирала [PERSON], мотивуючи тим, що вона його кормить та утримує. З 2004 року офіційно працевлаштувався та почав отримувати заробітну плату, яку також у нього отримувала [PERSON] Приблизно з 2004 року сторони справи, вели перемовини про купівлю дачного будинку та земельної ділянки під ним для власних потреб за спільні кошти. Власники дачі через тривалість оформлення частини документів на дачу та наявності проблем у його прийомних батьків не могли довгий час укласти договір купівлі-продажу дачного будинку та земельної ділянки під ним, хоча кошти за неї почали платити. У звязку з чим сімї [PERSON] був наданий доступ до користування дачі та земельної ділянки та довіреність від 05.09.2005 р. на [PERSON] з правом розпоряджатися садовим будинком та земельною ділянкою. Вказує, що з моменту надання доступу до дачі він почав здійснювати там різного роду поліпшення та інші ремонтні роботи. Кошти за дану дачу були наданні із спільного бюджету сімї, а тому вважає придбаний садовий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згодом [PERSON] одружився та пішов жити до батьків жінки, хоча залишався зареєстрований за наявним у його власності частиною майна за адресою [ADDRESS]. З 2014 року подружнє життя почалось розпадатись, що потягло за собою розлучення, а тому він вирішив повернутися жити до батьків, однак [PERSON] була проти спільного проживання знову, а тому запропонувала [PERSON] жити в садовому будинку на території Оноківської сільської ради, «Лісовик», урочище Оноківська дача, б/н. Крім цього зазначає, що було усно домовлено, що він надає [PERSON] нотаріальну довіреність на розпорядження та відчуження його частки в квартирі за адресою [ADDRESS], а [PERSON] відчужить повністю на нього за це садовий будинок із землею та виплатить йому ще додатково гроші 213329,50 гри. Вказує, що ним була надана довіреність [PERSON] на розпорядження його часткою квартири. Згодом він дізнався, що на підставі довіреності [PERSON] уклала договір про визначення часток у праві власності на квартиру від 28.01.2015 р. і в той же день уклала договір дарування часток квартири. Однак, усну домовленість щодо переоформлення садового будинку та земельної ділянки так і не виконала, жодних коштів за дарування його частки не виплатила та зняла його з реєстрації за адресою [ADDRESS]. При цьому, [PERSON] почала вимагати щоб він покинув її садовий будинок разом із цивільною дружиною та неповнолітніми дітьми. У звязку з цим, просив суд визнати право спільної сумісної власності на садовий будинок загальною площею 47,2 кв.м, який находиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер у РПВН:11036427 та на земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського району, Закарпатської області за гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; Визнати за [PERSON] право користування садовим будинком загальною 47,2 кв.м, який знаходиться за адресою [ADDRESS], реєстраційний номер у РПВН:11036427 та на земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського Закарпатської області; Стягнути на користь [PERSON] з відповідачів всі документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу адвоката 4000 грн. 24.09.2018 року позивачем за первісним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказує, що зустрічний позов недоцільний, спрямований на затягування процесу, щоб шляхом обману та шахрайства стати власниками її приватного майна. Вказує, що майже три роки її з чоловіком [PERSON] не допускають до власного приватного майна, продовжують нищити його. Дачу самовільно, без будь яких законних підстав, зламавши замки, самовільно захопили чужі невідомі люди. Рішенням Хустського районного суду від 28 січня 2015 року було скасовано усиновлення [PERSON]. Суд мотивував тим, що насильство в сім'ї, хуліганські дії, неадекватна та протиправна поведінка загрожує життю і здоровю усиновителів [PERSON] і [PERSON] Ніякого спільного господарства у них з усиновленим [PERSON] не було і не могло бути по тій причині, що [PERSON] ніколи не вносив ні грошовий, ні матеріальний ні трудовий вклад в їхню сімю. Не хотів ні вчитися, ні працювати, ні допомагати в сімї. Вказує, що спільних коштів з [PERSON] у неї також не було. Зазначає, що про купівлю дачі з [PERSON] вони з чоловіком ніколи не обговорювали, а навпаки, тримали купівлю дачі в таємниці, оскільки якби дізнався про відкладені гроші [PERSON], він би обікрав. На час самозахоплення дачі, [PERSON] не був членом сімї, і це не давало йому права самовільно захоплювати власність подружжя [PERSON] і [PERSON], так, як йому вже було 32 роки. Навіть будучи членом сімї, після 18 років, тобто в 32 роки він не мав права не маючи їх дозволу, не маючи ключів, не живши з їх сімєю більше 10 років, вламуватися з чужими людьми у їх власність тим більше грабувати і знищувати її. Представник позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] у судовому засіданні підтримала первісний позов з підстав, наведених у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісної позовної заяви не заперечила, зустрічний позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити. Представник відповідачів (позивачів за зустрічною позовною заявою) [PERSON], у судовому засіданні первісний позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, зустрічну позовну заяву просила задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у ній. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який доводиться позивачці чоловіком, пояснив, що вони з дружиною довгий час працювали в районах Крайньої півночі для купівлі дачі, яку придбали у 2007 році. Влітку 2015 року заїхавши на дачу, виявили, що там живуть невідомі їм люди. На звернення до міліції та прокуратури ніхто не реагував. Через деякий час знов приїхавши на дачу, виявили дверні двері зачинені, вікна забиті, речі знищені, а також що там проживає [PERSON] Дозволу на проживання останньому не надавали. Коштів від [PERSON] на купівлю дачі вони не отримували. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебуваючи у шлюбі, який зареєстрували 02 вересня 1978 року у відділу ДРАЦСу Долинського району Івано-Франківської області, усиновили дитину [PERSON]. Згідно рішення виконавчого комітету Виноградівської районної ради народних депутатів від 13.04.1988 № 88 «Про усиновлення [PERSON]», було внесено зміни у актовий запис про народження [PERSON], а саме: змінено його прізвище, ім'я та по батькові. [PERSON] та [PERSON] зазначені його батьками та видано нове свідоцтво про народження на [PERSON]. З травня 1988 року усиновлений проживав у сім'ї позивачів. Вони, як батьки, несли всі необхідні витрати по утриманню відповідача за власний рахунок, фактично, без державної допомоги щодо утримання дитини. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 28.01.2016 року позов [PERSON] та [PERSON] задоволено. Усиновлення повнолітньої особи [PERSON], [INFO] скасовано. Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції доручено внести зміни у актовий запис про народження [PERSON],[INFO] від 13 березня 1984 року № 257, складеного відділом ДРАЦС по м. Мукачеву, шляхом виключення у графі «відомості про батька» відомостей про усиновителя - [PERSON], у графі «відомості про матір» виключити відомості по усиновлювачу [PERSON], при цьому у відповідних графах, в яких зазначаються відомості про батьків відновити попередні дані про його кровних батьків. Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції анулювати відновлений актовий запис про народження від 05.05.1988 року № 7 [PERSON], [INFO] та актовий запис про усиновлення від 05.05.1988 року № 2, складені відділом ДРАЦС Виноградівського району. З вказаного рішення слідує, що [PERSON] неодноразово влаштовував скандали, приходив у квартиру прийомних батьків та під час сварок погрожував розправою їх життю та здоров'ю, про що свідчать неодноразові звернення позивачів до правоохоронних органів. Враховуючи те, що відповідач по справі [PERSON] є повнолітньою особою [INFO], його протиправна поведінка загрожує життю та здоров'ю усиновлювачів, суд вважає, що усиновлення відповідача слід скасувати. У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом [PERSON] є власником садового будинку, що розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради та земельної ділянки площею 0,0370 га, що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області, кадастровий номер [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва , що стверджується договором купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 04.12.2007 року. Судом встановлено, що відповідачі за первісним позовом проживають у садовому будинку який розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради, про що сторонами не заперечується. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 визначає житло об'єктом права власності. Права власника квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 визначає житло об'єктом права власності. Права власника квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] (за народженням [PERSON]) та [PERSON] не є членами сім'ї власника садового будинку, договору найму вказаного будинку між сторонами не укладалось, плату за користування житловим приміщенням не сплачує, чи інші, договори які б надавали відповідачам право користування спірним садовим будинком та земельною ділянкою. Будь-яких належних та допустимих доказів правомірності проживання відповідачів за первісним позовом [PERSON] (за народженням [PERSON]) та [PERSON] у садовому будинку який розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради, суду не надано. Таким чином, відсутні правові підстави для проживання відповідачів у належній позивачу [PERSON] судовому будинку З огляду на викладене суд приходить до висновку, що слід зобовязати [PERSON] (за народженням [PERSON]) та [PERSON] разом із її малолітніми дітьми звільнити зайнятий ними належний [PERSON] садовий будинок у кооперативі «Лісівник» та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с. Оноківці, садове товариство «Лісівник». Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Позивач за первісним позовом вказає, що неправомірними діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї, у перенесених нею хвилюваннях. Вказує, що вона є пенсіонеркою, страждає на хронічні захворювання. ЇЇ чоловік [PERSON] є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, пенсіонером за віком. Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, та вважає необхідним стягнути із відповідача [PERSON] (за народженням [PERSON]) на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а також з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Щодо зустрічної позовної заяви суд констатує наступне. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що з моменту надання його сімї доступу до дачі, він почав здійснювати там різного роду поліпшення та інші ремонтні роботи. Кошти за дану дачу були наданні із спільного бюджету сімї, а тому вважає придбаний садовий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як встановлено по справі, відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] на підставі договору купівлі продажу садового будинку та земельної ділянки від 04.12.2007 року є власником садового будинку, що розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради та земельної ділянки площею 0,0370 га, що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області. Згідно ч.1 ст.368 УК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Частиною 1 статті 175 Сімейного кодексу передбачено, що майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, закріплено обовязок доказування, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Законодавством закріплено чотири обовязкових властивостей доказу, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності яких в сукупності, останній може бути врахований судом на підтвердження або спростування тих чи інших обставин справи. Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи не долучено жодних документів на підтвердження факту особистої участі у купівлі садового будинку, що розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради та земельної ділянки площею 0,0370 га, що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського району. Також жодними доказами не підтверджена участь в утриманні спірного будинку та проведенні ремонтних робіт . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] також посилається на те, що між ним та [PERSON] усно домовлено, що він надає останній нотаріальну довіреність на розпорядження та відчуження його частки в квартирі за адресою [ADDRESS], а [PERSON] відчужить повністю на нього за це садовий будинок із землею та виплатить йому ще додатково гроші 213329,50 гри. Як вбачається з матеріалів справи, згідно посвідченого приватним нотаріусом договору про визначення часток у праві власності на квартиру, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісній власності по ј частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З нотаріально посвідченого договору дарування часток квартири від 28.01.2015 року укладеного між [PERSON], [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності (дарувальники) та [PERSON] (обдарований), слідує, що дарувальники передали безоплатно у власність обдарованому 2/4 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] належать. Посилання [PERSON] на усну домовленість яка існувала між ним та [PERSON], суд відхиляє, оскільки вказані посилання не підтверджують участі [PERSON] в придбанні спірного садового будинку та земельної ділянки. З огляду на викладене, суд проаналізувавши встановлені обставини справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно вивчивши докази, прийшов до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованим, а тому задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: partial