Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

У липні 2021 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСО-Автотехнікс" (далі - ТОВ "ЕСО-Автотехнікс") звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору оренди нерухомого майна, повернення об`єктів оренди та про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 грудня 2019 року між ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" та [PERSON] було укладено договір оренди нерухомого майна № 5, відповідно до якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування офіси № № 44, 45, літ. "Н" в майновому комплексі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони договору визначили, що розмір щомісячної орендної плати становитиме 138,00 грн за 1 кв. м площі приміщень. Також [PERSON] взяв на себе зобов`язання щомісячно сплачувати комунальні платежі. Після закінчення строку дії попереднього договору оренди ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" та [PERSON] 31 грудня 2020 року уклали договір оренди нерухомого майна № 5, згідно з яким позивач передав відповідачу у строкове платне користування офіси № № 44, 45, літ. "Н" в майновому комплексі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Розмір орендної плати становив 138,00 грн за 1 кв. м площі приміщень щомісячно. Орендар також повинен був сплачувати комунальні платежі. За час дії договорів оренди нерухомого майна від 31 грудня 2019 року № 5, від 31 грудня 2020 року № 5 [PERSON] не дотримувався їх умов щодо своєчасної сплати грошових коштів за оренду приміщення, комунальних платежів. Станом на 13 липня 2021 року заборгованість відповідача за договорами оренди нерухомого майна від 31 грудня 2019 року № 5, від 31 грудня 2020 року № 5 складає 108868,63 грн, у тому числі основний борг у сумі 52040,39 грн, пеня за прострочення виконання зобов`язання у сумі 2801,42 грн, штраф за прострочення виконання зобов`язання у сумі 48355,20 грн, втрати від інфляції у сумі 2079,27 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 592,35 грн. Указану заборгованість ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" просило суд стягнути з [PERSON] , а також розірвати договір оренди нерухомого майна від 31 грудня 2020 року № 5, повернути ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" офіси № № 44, 45, літ. "Н" в майновому комплексі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , передані відповідачеві за договором оренди нерухомого майна від 31 грудня 2020 року № 5. 26 листопада 2021 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду 02 грудня 2021 року указану заяву повернуто без розгляду у зв`язку з пропуском строку для її подання, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Відповідач відзив на позовну заяву ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" до суду не подав. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 31 грудня 2019 року ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" (орендодавець) та [PERSON] (орендар) уклали договір оренди нерухомого майна № 5, відповідно до якого орендодавець передав орендареві у строкове платне користування офіси № № 44, 45, літ. "Н" площею 43,80 кв. м в майновому комплексі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12-18). Згідно з додатком № 2 до договору днем початку оренди є 01 травня 2020 року, а днем її закінчення - 30 червня 2020 року (а. с. 18). У подальшому сторони продовжили строк дії договору до 31 грудня 2020 року (а. с. 18). 31 грудня 2020 року між ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна № 5, за умовами орендодавець передав орендареві у строкове платне користування офіси № № 44, 45, літ. "Н" площею 43,80 кв. м в майновому комплексі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19-26). Сторони визначили, що днем початку оренди є 01 січня 2021 року, а днем її закінчення - 30 червня 2021 року (а. с. 15). П. 4.2 договору оренди нерухомого майна від 31 грудня 2020 року № 5 передбачено, якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну (строку) дії цього договору письмово не заявить про намір його припинити або змінити, цей договір щоразу автоматично продовжується на наступні 6 місяців, але не більше 1 календарного року та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. За приписами ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму. Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Ст. 764 ЦК України визначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Отже, зі змісту ст. ст. 759, 763 і 764 ЦК України вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Зважаючи на те, що 26 травня 2021 року ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" надіслало орендареві [PERSON] повідомлення про намір припинити дію договору оренди нерухомого майна від 31 грудня 2020 року № 5 (а. с. 34-35), цей договір вважається припиненим з 30 червня 2021 року відповідно до п. 4.2 договору та положень ст. ст. 759, 763 і 764 ЦК України. Таким чином, підстави для задоволення позову ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" в частині розірвання договору договору оренди нерухомого майна від 31 грудня 2020 року № 5 відсутні, позаяк він уже припинив свою дію на момент пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. У п. 3.5 договору оренди нерухомого майна від 31 грудня 2020 року № 5 сторони визначили, що у день закінчення оренди орендар зобов`язаний до 15 год 00 хв звільнити приміщення від обладнання і речей, залишити їх та підготувати до передачі орендодавцю та підписати акт повернення. Проте [PERSON] після закінчення строку дії договору оренди нерухомого майна від 31 грудня 2020 року № 5 не передав орендодавцеві орендовані приміщення, не підписав акт повернення, ухилившись від виконання взятого на себе зобов`язання. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача повернути ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" об`єкти оренди - офіси № № 44, 45, літ. "Н" в майновому комплексі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 5.6 договорів оренди нерухомого майна від 31 грудня 2019 року № 5, від 31 грудня 2020 року № 5 нарахування орендної плати починається від дня підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання приміщень та припиняється з дати підписання сторонами акта повернення приміщень. Зважаючи на те, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження повернення майна з оренди після закінчення строку, обумовленого у додатку № 1 до договору оренди нерухомого майна від 31 грудня 2020 року № 5, підписання сторонами акта повернення майна чи доказів вчинення будь-яких дій щодо спонукання позивача прийняти майно з оренди, суд дійшов висновку, що саме відповідач, як орендар приміщення, є відповідальним за орендоване майно протягом фактичного користування ним, несе тягар утримання орендованого приміщень та зобов`язаний згідно з прийнятими на себе зобов`язаннями сплачувати визначені договором платежі за весь час фактичного знаходження майна в оренді (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 16 квітня 2018 року у справі № 910/6737/16). За приписами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату. За умовами за договорів оренди нерухомого майна від 31 грудня 2019 року № 5, від 31 грудня 2020 року № 5 орендна плата становила 138,00 грн за 1 кв. м площі орендованих приміщень. Також орендар зобов`язався компенсувати орендодавцеві витрати з оплати комунальних послуг. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно, не пізніше 25-го числа місяця, що передує оплачуваному місяцю. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом з`ясовано, що [PERSON] не сплатив ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" орендну плату та не компенсував комунальні платежі за листопад-грудень 2020 року за договором оренди нерухомого майна від 31 грудня 2019 року № 5, а також не сплатив орендну плату та не компенсував комунальні платежі за період з 01 січня 2021 року до 13 липня 2021 року за договором оренди нерухомого майна від 31 грудня 2020 року № 5. Загальна сума заборгованості відповідача зі сплати орендних платежів становить 48355,20 грн, заборгованість за комунальними платежами - 3685,19 грн, а всього - 52040,39 грн. Власного розрахунку на спростування розрахунку позивача відповідач не надав. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Штрафом є неустойка. Згідно з п. 10.2 договорів оренди нерухомого майна від 31 грудня 2019 року № 5, від 31 грудня 2020 року № 5 у разі прострочення строку внесення орендної плати та/або будь-яких інших передбачених цими договорами платежів, орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до п. 10.3 договорів оренди нерухомого майна від 31 грудня 2019 року № 5, від 31 грудня 2020 року № 5 у разі несплати орендної плати більше одного місяця - додатково до сплати пені сплатити на користь орендодавця штраф у розмірі місячної орендної плати, передбаченої цими договорами. У зв`язку з простроченням [PERSON] виконання зобов`язань за договорами оренди нерухомого майна від 31 грудня 2019 року № 5, від 31 грудня 2020 року № 5 позивачем нараховано пеню у сумі 2801,42 грн та штраф за у сумі 48355,20 грн. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16). Втрати ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" від інфляції становлять 2079,27 грн, три проценти річних від простроченої суми - 592,35 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, зобов`язати [PERSON] повернути ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" об`єкти оренди - офіси № № 44, 45, літ. "Н" в майновому комплексі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами оренди нерухомого майна від 31 грудня 2019 року № 5, від 31 грудня 2020 року № 5 у сумі 52040,39 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язання у сумі 2801,42 грн, штраф за прострочення виконання зобов`язання у сумі 48355,20 грн, втрати від інфляції у сумі 2079,27 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 592,25 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 08 липня 2021 року № 08/08/202101ПД, укладений між ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" та адвокатом Спиридоновим О.В., з додатковою угодою від 08 липня 2021 року, опис наданих послуг за договором від 13 липня 2021 року та платіжне доручення від 16 липня 2021 року № 1636, що засвідчує оплату позивачем правничої допомоги у сумі 10400,00 грн. Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами та підлягають компенсації за рахунок відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Позивачем було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру та одну - майнового характеру. Таким чином, ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" слід було сплатити судовий збір у сумі 6810,00 грн (2 х 2270,00 грн + 2270,00 грн = 6810,00 грн), проте ним було сплачено судовий збір лише у сумі 2379,00 грн. Зважаючи на те, що судом задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2270,00 грн, а також - судовий збір у сумі 2270,00 грн в дохід держави. Також суд стягує з ТОВ "ЕСО-Автотехнікс" недоплачений ним при пред`явленні позову судовий збір у сумі 2270,00 грн в дохід держави.

Outcome: partial