Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат від інфляції в сумі 44166,46 грн. та трьох процентів річних в розмірі 4333,96 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.12.2017 року у даній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду. Згідно ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.12.2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат від інфляції та трьох процентів річних ухвалено розглядати у спрощеному позовному провадженні. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.05.2017 року з відповідача на користь позивача стягнено суму боргу за договором позики у розмірі 46540 грн. Вказану суму відповідач сплатила 07.08.2017 року. Кількість днів прострочення виплати складає 1133 дні. Таким чином, витрати від інфляції склали 44166,46 грн. та три проценти річних 4333,96 грн. У звязку з викладеним, позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись при цьому на обставини викладені у позові. Позивач також надав суду відповідь на відзив, в якій додатково вказано, що в рішенні Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.05.2017 року, яке набрало законної сили, зазначено, що відповідач в судовому засіданні визнала, що позивач звертався до неї з приводу повернення їй 46540 грн. влітку 2014 року. Крім того, вказані грошові кошти він отримав на свій рахунок саме 07.08.2017 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на письмовий відзив, наданий суду, в якому вказано, що у 2013 році відповідач запропонувала позивачу давати грошові кошти для фінансових операцій під відсотки [PERSON]. Позивач погодився та у 2014 році дав їй 45000 грн. для передачі [PERSON] Відповідач передала їй вказані грошові кошти. Через два тижні [PERSON] повернула відсотки та пообіцяла через два тижні повернути гроші, позивач погодився. Влітку 2014 року позивач звернувся до відповідача та змусив її написати розписку. Відповідач написала розписку на суму 46540 грн. 28.01.2016 року позивач надіслав їй першу вимогу про повернення грошових коштів.46540 грн. вона повернула 01.07.2017 року. За період з 28.01.2016 року по 30.06.2017 року за її розрахунком витрати від інфляції та три процента річних загальною сумою склали 11540,01 грн. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.05.2017 року у справі №428/1833/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу позовні вимоги були задоволені частково та стягнені з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 16.02.2014 року в розмірі 46540 грн. Відповідно до листа Головного управління статистики у Луганській області №08-14/424/3487 від 26.12.2017 року індекс інфляції на споживчому ринку України за вересень 2014 року становить 102,9; жовтень 2014 року 102,4; листопад 2014 року 101,9; грудень 2014 року 103,0; за 2015 рік (в цілому) 143,3; за 2016 рік (в цілому) 112,4; січень 2017 року 101,1; лютий 2017 року 101,0; березень 2017 року 101,8; квітень 2017 року 100,9; травень 2017 року 101,3; червень 2017 року -101,6. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з тексту рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.05.2017 року у справі №428/1833/17, яке набрало законної сили, в судовому засіданні [PERSON] визнала, що позивач звертався до неї влітку 2014 року з приводу повернення суми в розмірі 46540 грн. Згідно квитанції № 0.0.7975488839.1 від 01.07.2017 року відповідач перерахувала позивачу грошові кошти у вказаній сумі. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України 6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Аналізуючи викладене, вбачається, що період прострочення повернення грошових коштів відповідачем позивачу слід рахувати з моменту першої вимоги, а саме з літа 2014 року по дату виконання грошового зобовязання - 01.07.2017 року. Разом з тим, враховуючи, що точну дату першої вимоги встановити неможливо, суд вважає за необхідне рахувати період з 01.09.2014 року. Період прострочення з 01.09.2014 року по 01.07.2017 року складає 34 повних місяці. Щомісячний процент складає 0,25% (3% річних поділити на 12 місяців). 34 місяці х 0,25% = 8,5 % Таким чином, для обчислення суми 3% річних за вищевказаний період прострочення повернення позичених грошових коштів у розмірі 46540 грн. необхідно 46540 грн. х 8,5 % = 3955,90 грн. Щодо розрахунку витрат від інфляції за період прострочення з 01.09.2014 року по 01.07.2017 року суд зазначає наступне. Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий курєр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 року № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 року № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга". Сукупний індекс інфляції за період прострочення з 01.09.2014 року по 01.07.2017 року склав 192,30% (102,9% (вересень 2014 року) х 102,4% (жовтень 2014 року) х 101,9% (листопад 2014 року) х 103,0 (грудень 2014 року) х 143,3% (2015 рік в цілому) х 112,4% (2016 рік в цілому) х 101,1% (січень 2017 року) х 101,0 (лютий 2017 року) х 101,8% (березень 2017 року) х 100,9% (квітень 2017 року) х 101,3% (травень 2017 року) х 101,6% (червень 2017 року). Витрати від інфляції за період прострочення з 01.09.2014 року по 01.07.2017 року становлять 42956,42 грн. (46540 грн. х 192,30% - 46540 грн.). З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати від інфляції в сумі 42956,42 грн. та три проценти річних в розмірі 3955,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Зі змісту ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб (раніше мінімальної зарплати), встановленого Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1600 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в сумі 640 грн. підтверджується квитанцією № 5 від 21.11.2017 року. Таким чином, враховуючи те, що задоволено 96,73 % відсотків позовних вимог (46912,32 грн. від 48500,42 грн. складає 96,73 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 619,07 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial