Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

До пред'явлення позову до суду представник заявника [PERSON] звернувся з заявою про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що [PERSON] є власником знаку на товари та послуги "МІНІСТЕРСЬКИЙ" відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг від 27 вересня 2010 року №129252 та "MINISTERSKY" відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг від 25 лютого 2010 року №119137. Заявник зазначив, що 26 квітня 2011 року між ПрАТ "Енергополь-Україна" та [PERSON] було укладено ліцензійний договір, яким регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання [PERSON] дозволу ПрАТ "Енергополь-Україна" на використання торгівельних марок (знаків для товарів та послуг) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Заявник стверджував, що ПрАТ "Енергополь-Україна" порушило встановлений сторонами графік нарахування та оплати вартості ліцензії, не в повному обсязі перерахувало [PERSON] плату за використання торгових марок (знаків для товарів та послуг) за період з 31 грудня 2014 року по 31 грудня 2017 року, внаслідок чого за указаний період виникла заборгованість у розмірі 6042358,91 грн. Крім того, заявник вказав, що на час закінчення строку дії ліцензійного договору - 31 грудня 2018 року, ПрАТ "Енергополь-Україна" не виконав свої зобов'язання та за період з 31 грудня 2017 року по 31 грудня 2018 року не здійснив жодного платежу за використання торгівельних марок, у зв'язку з чим у ПрАТ "Енергополь-Україна" виникла заборгованість перед [PERSON] у сумі 23258541,22 грн. Також заявник зазначив, що ПрАТ "Енергополь-Україна" зобов'язане сплатити [PERSON] втрати від інфляції у сумі 1040637,31 грн та 3% річних у сумі 422100,08 грн. З цих підстав заявник просив суд до пред'явлення позову вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні ПрАТ "Енергополь-Україна" грошові кошти, а у разі їх недостатності накласти арешт на належне ПрАТ "Енергополь-Україна" на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно у межах суми позову у розмірі 35722228,15 грн. Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності. Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Ураховуючи долучені представником заявника [PERSON] до заяви про забезпечення позову докази, суддя позбавлений можливості пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза ускладнення чи унеможивлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Так, у заяві про забезпечення позову заявник вказує, що 26 квітня 2011 року між ПрАТ "Енергополь-Україна" та [PERSON] було укладено ліцензійний договір, яким регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання [PERSON] дозволу ПрАТ "Енергополь-Україна" на використання торгівельних марок (знаків для товарів та послуг) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Проте заявником не долучено до заяви про забезпечення позову належним чином засвідчену копію указаного ліцензійного договору. Окрім цього, до заяви про забезпечення позову не долучено обгрунтованого розрахунку заборгованості, який би засвідчував, що борг ПрАТ "Енергополь-Україна" за ліцензійним договором від 26 квітня 2011 року становить 35722228,15 грн. Більш того, у заяві про забезпечення позову заявником не конкретизовано, на яке саме рухоме та нерухоме майно ПрАТ "Енергополь-Україна" він просить суд накласти арешт, в матеріалах справи відсутні посилання на докази на підтвердження того, що ПрАТ "Енергополь-Україна" належить на праві приватної власності будь-яке майно та грошові кошти. Також суддя звертає увагу заявника на те, що з долучених до заяви про забезпечення позову документів неможливо встановити, чи є співмірним застосування заходів забезпечення позову, про які просить заявник, із тими вимогами, які має намір заявити [PERSON] у своєму позові. Зважаючи на викладене, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити представнику заявника [PERSON] у задоволенні його заяви про забезпечення позову. Суддя роз'яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed