Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В лютому 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила визнати недійсними правочини щодо відчуження рухомого майна, а саме автомобілю марки Хюндай Санта Фе, рн [NUMBER], автомобілю марки ЗИМ-ММЗ 554М, рн [NUMBER], та автомобілю марки ЗАЗ 110307, рн [NUMBER], та застосувати реституцію, повернувши у власність відповідачавказані транспортні засоби , з тих підстав, що ці правочини вчинені під час дії заборони державного виконавця на відчуження майна з метою уникнення виконання судового рішення, що не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Ухвалою суду від 16 квітня 2014 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача [PERSON] як покупця за оспорюваним договором купівлі-продажу автомобілю марки Хюндай Санта Фе, рн [NUMBER]. Ухвалою суду від 03 червня 2014 року в якості співвідповідача у справі залучено Приватне підприємство "МПП Вибір" як комісіонера за оспорюваним договором. У судове засідання позивач не зявився, направив свого представника, який вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що відчужені автомобілі були спільним майном подружжя, за рішенням суду про поділ спільного майна подружжя право власності на ці автомоблі залищшилося за [PERSON], проте з виплатою на її користь компенсації частини вартості цих автомомбілів. Але відповідач навмисно продав автомобіль марки Хюндай своїй матері з метою саме уникнути виконання рішення суду в частині стягнення грошової компенсації, щоб унеможливити звернення стягнення на його майно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на дотримання вимог діючого законодавства при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля Хюндай, оскільки відчуження майна відбулося до накладення заборони відчуження на все майно відповідача, а інші автомобілі фактично передані за договорами доручення, що не їє їх відчуженням. Представник третьої особи УДАІ УМВС в Миколаївській області Міхов В.Ф, в минулих судових засіданнях просив вирішити спір на розсуд суду. Представник центрального ВДВС В судове засідання не з'явився, просив слухати справу у його відсутність та прийняти рішення на розсуд суду. Вислухав пояснення сторін, їх представників , вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, позивачка з відповідачем [PERSON] у період з 25 липня 1997 року по 26 січня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу сторонами були придбані в кредит автомобілі Хюндай Туссон, рн [NUMBER], рік випуску 2006, ( договір № Р 1610186 від 16.10.2006 р.) та Хюндай Санта Фе, рік випуску 2007, рн [NUMBER] (договір кувпівлі-продажу № 1412456). Враховуючи домовленості сторін, позов задоволено, стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] вартість частки у сумісному майні подружжя в розмірі 125148,46 грн., розподілені судові витрати. За вказаним рішенням суду 03 вересня 2013 року видано виконавий лист, за яким постановою державного виконавця Центрального ВДВС відкрито виконавче прповадження 11.10.2013 року . В той же день державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника і направлено до виконання до УДАІ. Постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 20.11.2013 року оголошено розшук майна боржника , а саме конкретно автомобілю марки Хюндай Санта Фе, рн [NUMBER], автомобілю марки ЗИМ-ММЗ 554М, рн [NUMBER], та автомобілю марки ЗАЗ 110307, рн [NUMBER], та 21 листопада 2013 року направлено на адресу УДАЇ ММУ УМВС для виконання. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, арешт рухомого майна [PERSON] за постановою Центрального ВДВС зареєстровано лише 22 січня 2014 року. Згідно договору доручення [PERSON] Довіреністю від 07 червня 2011 уповноважив [PERSON] вчиняти всі дії, пов'язані з експлуатацією автомобіля марки ЗАЗ 1103 07, 2003 року випуску, рн [NUMBER]. Згідно Довідки Управління ДАІ УМВС в Миколаївській області, автомобіль Хюндай Санта Фе, рн [NUMBER], 09 серпня 2013 року знято з обліку [PERSON] для реалізації, автомобіл марки ЗИМ-ММЗ 554М, рн [NUMBER] знято з обліку для реалізації 14 листопада 2013 року, а автомобіль марки ЗАЗ 110307, рн [NUMBER] - знято з обліку для реалізації 04 грудня 2013 року. Як вбачається з облікової картки від 09.08.2013 року власник [PERSON] звернувся до ВРЕР м.Миколаєва з заявою щодо зняття з обліку для реалізації автомобіля марки Хюндай Санта Фе , станом на час зняття з обліку кредит погашено (довідка ПАТ "ПУМБ" про виконання кредитних зобов'язань 08.08.2013 року) , заборона на відчуження знята. 09 серпня 2013 року між МПП " Вибір" та [PERSON] був укладенй договір комісії для реалізації зазначеного автомобіля , в той же день між МПП " Вибір" та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу з видачею довідки -рахунку № 477687 від 09 серпня 2013 року вказаного автомобіля " Хюндай Санта Фе", вартістю 144 670 грн. В той же день [PERSON] звернулася до ВРЕР м.Миколаєва з заявою про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Згідно наданих УДАІ УМВС документів, при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу від 09 серпня 2008 року вбачається, що проведена повне звірення по всіх базах на АМТ , в тому числі перевірка з системою "Заарештований АМТ". Відповідно до ст.ст. 319,321 ЦПК України, власник володіє , користується , розпоряджається свїм майном на власн6ий розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку , встановлених законом. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійснісь правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] фактично продав автомобіль Хюндай до накладення заборони його відчуження 11 жовтня 2013 року, отже діяв в межах наданого законом права розпорядження своїм майном. Доводи позивачки щодо порушення її прав при укладанні оспорюваного договору на неможливісь отримання виконання грошового зобов'язання відповідача перед нею за рахунок реалізації проданого автомобілю не можуть бути підставою для визнання цього правочину недійсним саме з заявлених в позові підстав. На порушення вимог ч.1,2, 3 ст. 65 СК України як на підставу недійсності вказаного правочину позивачка в позові не посилался, отже вирішення позову з цих підстав є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства. Що стосується вимог позову про визнання недійсними правочинів по відчуженню інших двох автомобілів, то суд не знаходить підстав для їх задоволення. Так, автомобіль марки ЗАЗ 1103 07, 2003 року випуску, рн [NUMBER] фактично переданий відповідачем іншій сособі на підставі договору доручення з правом експлуатації, що не є договором по відчуженню транспортного засобу. Стосовно автомобілю марки ЗИМ-ММЗ 554М, рн [NUMBER], то суду взагалі не надано доказів щодо його відчуження відповідачем і не зазначено про правочин, який слід визнати недійсним. До того ж, згідно пояснень представника відповідача, що фактично в судовому засіданні визнав і представник позивачки, цей автомобіль також був переданий за дорученням іншій особі ще декілька років тому, і подальше його місцезнаходження сторонам не відоме. На піставі вищевикладеного , у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: dismissed