Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

13.01.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-509/033/2008 від 06.08.2008р. Позов обґрунтовано тим, що 06.08.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-509/033/2008 та видано кредит на суму 79\~100,00 доларів США на споживчі цілі. Пунктом 3 ч.1 Кредитного договору було встановлено плаваючу кредитну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 5,49% та FIDR. Згідно з п.4 ч.1 Кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюються шляхом сплати платежів, що зменшуються. Датою остаточного повернення кредиту є 06.08.2023р. Відповідно до п.1.5 Кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється щомісяця у розмірі та строк, визначені у Графіку платежів. Нараховані проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений в Графіку платежів. Згідно з п.4.1.1 Кредитного договору, за порушення строків повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, Позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. 09.06.2009р. між [PERSON] та банком було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким сума кредиту змінена до 80\~640,05 доларів США; додатковий договір № 2 до Кредитного договору, яким викладено п.4 ч.1 Кредитного договору в редакції: повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати Позичальником Аннуїтетних платежів; додатковий договір № 3 до Кредитного договору, яким викладено графік платежів в новій редакції, встановлено пільговий період, та сторони домовились провести реструктуризацію частини боргових зобовязань за періодом погашення з 09.06.2009р. по 06.11.2009р. шляхом: зміни порядку та строків погашення частини суми кредиту в розмірі 1\~883,41 доларів США, надання Позичальнику траншу в сумі 3\~611,69 доларів США з метою погашення прострочених процентів. [PERSON] своїх обовязків за Кредитним договором з повернення грошей не виконує. 02.06.2011р. було направлено [PERSON] досудову вимогу № 9454, але сума боргу не погашена. Станом на 12.03.2013р. заборгованість за Кредитним договором складає: за тілом кредиту - 80\~640,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 12.03.2013р. становить 644\~555,84 грн.; за процентами 7\~115,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 12.03.2013р. становить 56\~872,75 грн., пеня 2\~560\~214,25 грн. Загальна заборгованість 3\~261\~642,84 грн. На забезпечення Кредитного договору 06.08.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-509/033/2008; 09.06.2009р. між [PERSON] та банком було укладено додатковий договір до Договору поруки. 02.06.2011р. було направлено [PERSON] досудову вимогу № 9452, але сума боргу [PERSON] нею не погашена. 26.06.2010р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-509/033/2008 від 06.08.2008р. та договором поруки № SR-509/033/2008 від 06.08.2008р. З урахуванням уточнень від 04.06.2014р., ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ML-509/033/2008 від 06.08.2008р. в розмірі 4\~831\~947,97 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 80\~640,04 доларів США; за процентами 7\~115,32 доларів США, пені 3\~790\~291,78 грн. Стягнути судовий збір в сумі 3\~441,00 грн. Позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, до судового засідання не зявився, надав до суду заяву від 03.03.2014р. про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував з наступних підстав. Позивачем не доведено, що [PERSON] був вчасно повідомлений про заміну кредитора. Відсутні докази про перехід до нового кредитора прав вимоги саме за кредитним договором № ML-509/033/2008. Докази про наявність у Позивача ліцензії на здійснення операцій у валюті відсутні, а згідно з Кредитним договором (п.1.11), платежі для повернення кредиту та сплати процентів повинні здійснюватись у валюті кредиту. Докази отримання [PERSON] досудової вимоги від 02.06.2011р. відсутні, тобто, строк повного виконання ним обовязків за Кредитним договором ще не настав, оскільки відповідно до п.10 ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та у відповідності до п.2 Додаткового договору № 1 до Кредитного договору, він складає 30 днів зі дня одержання вимоги від банку. Позивачем не доведено виконання ним свого обовязку з надання кредитних коштів, оскільки не надано первинні меморіальні та касові документи, не надано документів, які б підтверджували дебетування позичкового рахунку [PERSON] та перерахування з позичкового рахунку кредитних коштів на поточний рахунок [PERSON], згідно його заяви на переказ коштів, не надані виписки про рух коштів на рахунках [PERSON], відкритих у банку; не надано доказів надання [PERSON] траншу в сумі 3\~611,69 доларів США 09.06.2009р. Оскільки неможливо встановити, коли, у якій сумі та валюті були надані кредитні кошти [PERSON], неможливо вирахувати розмір процентів та пені. Крім того, встановлення пені за прострочку виконання умов Кредитного договору в розмірі 1% від суми прострочення за кожний день прострочення є несправедливим. Відповідач [PERSON] був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, до судового засідання не зявився, відомості про поважні причини неявки до суду не надав, тому суд розглядає справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з підстав, аналогічних викладеним у запереченнях [PERSON] Додатково вважала, що строк дії Договору поруки від 06.08.2008р., а також Кредитного договору від 06.08.2008р., в розумінні ст.252 ЦКУ не встановлено. Оскільки Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про сплату кредитної заборгованості 02.06.2011р., він пропустив 6-місячний строк, передбачений ст.559 ЦК України, для предявлення вимог до поручителя. 28.01.2015р. [PERSON] надала до суду заяву про застосування позовної давності, яку було мотивовано тим, що відповідно до п.1.9.1 Кредитного договору та п.2.1.4 Додаткового договору № 3, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній Банком частині. У грудні 2009р. Банк надіслав відповідачам вимогу про дострокове повне погашення кредиту. В березні 2010р. Банк звернувся з відповідним позовом до Приморського районного суду м.Одеси. Ухвалою суду від 16.06.2011р. позов було залишено без розгляду. До Комінтернівського районного суду позов подано лише 20.12.2013р., тобто з пропуском строку позовної давності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, а також витребувані документи, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, суд вважає, що у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-509/033/2008 від 06.08.2008р. належить відмовити за таких підстав. 06.08.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-509/033/2008. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.2 ч.1 Кредитного договору, розмір та валюта Кредиту - 79\~100,00 доларів США, цільове використання Кредиту - на споживчі цілі. Датою остаточного повернення кредиту є 06.08.2023р. Пунктом 3 ч.1 Кредитного договору встановлено плаваючу кредитну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 5,49% та FIDR. Згідно з п.4 ч.1 Кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюються шляхом сплати платежів, що зменшуються. Відповідно до п.1.5 ч.2 Кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється щомісяця у розмірі та строк, визначені у Графіку платежів. Нараховані проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений в Графіку платежів. Згідно з п.4.1.1 ч.2 Кредитного договору, за порушення строків повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, Позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. 09.06.2009р. між [PERSON] та банком було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким сума кредиту змінена до 80\~640,05 доларів США. 09.06.2009р. між [PERSON] та банком було укладено додатковий договір № 2 до Кредитного договору, яким викладено п.4 ч.1 Кредитного договору в редакції: повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати Позичальником Аннуїтетних платежів. 09.06.2009р. між [PERSON] та банком було укладено додатковий договір № 3 до Кредитного договору, яким викладено графік платежів в новій редакції, встановлено пільговий період, та сторони домовились провести реструктуризацію частини боргових зобовязань за періодом погашення з 09.06.2009р. по 06.11.2009р. шляхом: зміни порядку та строків погашення частини суми кредиту в розмірі 1\~883,41 доларів США, надання Позичальнику траншу в сумі 3\~611,69 доларів США з метою погашення прострочених процентів. 06.08.2008р. [PERSON] подав Кредитну заявку на видачу траншу в сумі 79\~100,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з Кредитного рахунку на поточний рахунок № 26207901832909, відкритий на його імя. Належних доказів отримання [PERSON] кредитних коштів в повному обсязі (79\~100,00 доларів США та 3\~611,69 доларів США) до суду не надано. Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виписка з рахунку № 26207901832909, надана Позивачем, жодною посадовою особою не завірена. Договір на відкриття та обслуговування [PERSON] банківського рахунку до суду не надано. Первинні меморіальний ордер та касові документи щодо видачі кредиту [PERSON] до суду не надані. За таких обставин підстави для стягнення заявленої суми позову відсутні. За даними розрахунку суми позову, доданого до первісного позову, останній платіж з погашення кредиту було здійснено [PERSON] 28.04.2009р., з погашення процентів 09.06.2009р. З розрахунку заборгованості, доданого до уточненої позовної заяви, неможливо зробити висновок, за який період нарахована пеня, на підставі яких розрахунків; за який період нараховані відсотки, за якою відсотковою ставкою; на підставі яких розрахунків визначена сума заборгованості за кредитом. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем не доведено розмір сум, заявлених до стягнення з Відповідачів. 26.06.2010р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Покупець) та ПАТ «ОТП Банк» (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Відомості про те, що згідно з цим договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-509/033/2008 від 06.08.2008р. містяться в додатку № 1 під № 730. Вказаний додаток № 1 сторонами договору купівлі-продажу кредитного портфелю не підписано. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. За наведеного правового обґрунтування судом не приймається в якості доказу додаток № 1 до договір купівлі-продажу кредитного портфелю, отже, оскільки належні докази наявності у Позивача права вимоги за кредитним договором № ML-509/033/2008 від 06.08.2008р. до суду не надані, підстави для його звернення з позовом відсутні. На забезпечення Кредитного договору 06.08.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-509/033/2008. 09.06.2009р. між [PERSON] та банком було укладено додатковий договір до Договору поруки. У відповідності до Визначення термінів, ст.1 Договору поруки, п.1 Додаткового договору, Поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобовязань перед Кредитором за Кредитним договором № ML-509/033/2008., укладеним [PERSON], з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками. Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 06.08.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,110 га, яка розташована за адресою: с.Вапнярка, вул.Лугова, 65. Згідно з п.4.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю, Продавець (ПАТ «ОТП Банк») зобовязується повідомити Боржників/Поручителів про укладення цього Договору протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності. 02.06.2011р. позивачем (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») було направлено [PERSON] досудову вимогу № 9454 про погашення боргу із повідомленням про необхідність сплатити борг новому кредитору. Відомості про отримання цієї вимоги [PERSON] в справі відсутні. Докази про повідомлення [PERSON] від ПАТ «ОТП Банк» сторонами також не надані. 02.06.2011р. позивачем (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») було направлено [PERSON] досудову вимогу № 9452 про погашення боргу із повідомленням про необхідність сплатити борг новому кредитору. Відомості про отримання цієї вимоги [PERSON] в справі відсутні. Докази про повідомлення [PERSON] від ПАТ «ОТП Банк» сторонами також не надані. Згідно з ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Частинами 1,2 ст.517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Належні докази переходу до Позивача прав у кредитному договорі № ML-509/033/2008 від 06.08.2008р., а відповідно і у договорі поруки № SR-509/033/2008, Відповідачам та суду надані не були. У відповідності з п.2 додаткового договору № 1, сторони домовились, що незважаючи на інші положення Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем боргових зобовязань. При цьому зобовязання Позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. За відсутності доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, у Відповідачів відсутній обовязок виконувати Позивачу свої зобовязання за кредитним договором № ML-509/033/2008 від 06.08.2008р., а відповідно і за договором поруки № SR-509/033/2008. Згідно з п.1.11 Кредитного договору, усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів з користування кредитом повинні здійснюватись Позичальником у валюті кредиту (долар США чи Євро). У відповідності зі ст.99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, у зв'язку з чим грошове зобов'язання у договорі повинно бути виражено в національній валюті України. Дане положення в цілому кореспондується з ч.1 ст.192 ЦК України, відповідно якої законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України. Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України може використовуватися Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Декрет КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. У відповідності з підпунктами "а", "в" та "е" підпункту 6.1 та підпункту 6.2 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління НБУ від 30 травня 2007 р. N 200, фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у наступних випадках: - сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; - сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; - оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків. Згідно підпункту 6.3 пункту 6 зазначених Правил, фізичні особи, а також юридичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на в'їзд (вивіз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження. Відповідно до підпункту 7.1 пункту 7 означених Правил, резиденти - суб'єкти підприємницької діяльності можуть використовувати готівкову іноземну валюту як засіб платежу під час здійснення торгівлі та надання послуг за межами України, а саме на транспортних засобах, що їм належать (орендовані, зафрахтовані або ті, що формуються в Україні), у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень, та на міжнародних виставках (ярмарках), що проходять за кордоном, у разі реалізації товарів. Таким чином, використання готівкової іноземної валюти на території України в інших випадках дозволяється за умови отримання ліцензії. Відповідно до п.1 ст.5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно п.2 та 3 ст.5 зазначеного Декрету, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, пов'язаних з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами. Підпунктами "в", "г" пункту 4 ст.5 Декрету встановлено, що проведення резидентами валютних операцій, а саме надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання індивідуальні ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно п.5 ст.5 Декрету, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. При розгляді справи Позивачем не було надано доказів, що підтверджували б отримання останнім відповідної ліцензії для розрахунків в іноземній валюті, таким чином, Позивачем не підтверджено його право отримувати кошти від Відповідачів в іноземній валюті на виконання Кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 2 ст.258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (пені) встановлено строк позовної давності в один рік. Згідно з ч.1 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.1 ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Згідно з ч.4 ст.526 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У відповідності до п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р., відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. 04 березня 2010р. ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Приморського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № ML-509/033/2008 від 06.08.2008р. Ухвалою Приморського районного суду від 16.03.2010р. провадження у справі № 2-7186/10 було відкрито. Ухвалою Приморського районного суду від 16.06.2011р. у справі № 2-7186/10 позовну заяву було залишено без розгляду. Таким чином, банк вже застосував своє право на повернення кредиту достроково 16.03.2010р., а повторно Позивач звернувся з таким самим позовом лише 13.01.2014р. Тому суд вважає, що Позивачем пропущено позовну давність щодо позовних вимог до поручителя [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed