Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок станом на квітень 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір», який складався із трьох членів, відтак, кожному із них належить по 1/3 частині житлового будинку. Вказує, що після смерті чоловіка [PERSON] , вона спадщину прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, вона є єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON] , оскільки їх син [PERSON] , який також проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини подав у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Однак, на її заяву у нотаріальну контору про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] , державним нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа про належність зазначеного будинку спадкодавцеві, а також, не підтвердження факту, що [PERSON] перебував із нею у зареєстрованому шлюбі, оскільки у свідоцтві про шлюб помилково зазначено по батькові чоловіка « [PERSON] » замість « [PERSON] ». З цих підстав, позивачка позбавлена можливості у нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права, тому змушена звернутися до суду із позовом. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області відзиву на позовну заяву не подавала. За клопотанням представника позивача - адвоката Семененка С.М. судом залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON] . 02 листопада 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, її представник - адвокат Семененко С.М. подав заяви про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, згідно якої проти позовних вимог не заперечує та просить позов задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що проти позовних вимог не заперечує та просить позов задовольнити. Судом установлено: Згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого 30 червня 1991 року виконавчим комітетом Козівської сільської ради народних депутатів Тернопільської області на підставі рішення Козівської сільської ради народних депутатів Тернопільської області №25 від 21 червня 1991 року, цілий житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається із чотирьох членів, головою якого є [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №7956 виданої 31 липня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №27 Виконавчого комітету Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яким 21 лютого 2020 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки №57, виданої 06 липня 2020 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] , разом із ним за адресою: [ADDRESS] постійно проживали та були зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Згідно довідки №72, виданої 28 липня 2020 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, членами колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Відповідно до Інформаційної довідки №958 виданої 31 липня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 державна реєстрація житлового будинку по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Як убачається із матеріалів спадкової справи №159/2020, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого [PERSON] , 06 липня 2020 року [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] . Позивачка [PERSON] 17 вересня 2020 року подала у нотаріальну контору заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка [PERSON] . Як слідує із матеріалів спадкової справи №159/2020, інші спадкоємці після померлого [PERSON] не зверталися у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1480/02-31 від 17 вересня 2020 року, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок зазначено відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок, розбіжності у правовстановлюючих документах, зокрема те, що згідно довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №72, виданої 28 липня 2020 року вказаний житловий будинок належав колгоспному двору, який складався із трьох членів, проте, у свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок, виданого 30 червня 1991 року виконавчим комітетом Козівської сільської ради народних депутатів Тернопільської області зазначено, що житловий будинок належав колгоспному двору, який складався із чотирьох членів; виявлено розбіжності у документах, а саме, у свідоцтві про одруження зазначено [PERSON] , а у свідоцтві про смерть зазначено [PERSON] . 31 липня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Як убачається із характеристики будинку, господарських будівель та споруд, вказане будинковолодіння складається із: А - житловий будинок, 1967 року побудови; а - прибудова, 1983 року побудови; а1 - сходи; Б - літня кухня, 1983 року побудови; В - хлів, 1983 року побудови; Пд - підвал, 1990 року побудови; Г - господарська будівля з підвалом, 1990 року побудови;Пд - підвал, 1990 року побудови; Д - гараж, 1990 року побудови; Е - хлів, 1978 року побудови; Є - хлів, 1978 року побудови; Ж - літня кухня, 1978 року побудови; З - господарська будівля, 1973 року побудови; Й - вбиральня, 1973 року побудови; 1 - огорожа; 2 - підпірна стіна; 3 - криниця. Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку що знаходиться по [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку становить 80, 6 кв.м., житлова площа -44, 8 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Щодо наявності розбіжностей у зазначенні кількості членів вказаного колгоспного двору, судом приймається до уваги довідка №72, видана 28 липня 2020 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, якою стверджується, що членами колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син та Інформаційна довідка про технічний стан нерухомого майна №7956 виданою 31 липня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, згідно якою по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відтак, членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/3 частині житлового будинку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Судом установлено, що за життя [PERSON] не було складено заповітного розпорядження, відтак, тому у даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом установлено, що позивачка [PERSON] в силу ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] , як така, що була зареєстрованою та проживала разом із спадкоємцем на час його смерті, а інший спадкоємець [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Щодо наявності розбіжностей у зазначенні по батькові спадкодавця, про які вказано нотаріусом у постанові як на підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, слід зазначити наступне. Як убачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24 квітня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця зазначене [PERSON] . Його батьками у вказаному свідоцтві про народження зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Аналогічне прізвище, ім`я та по батькові вказане у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 2020 року Виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Проте, у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] , виданому 04 червня 1970 року у с. Козівка Тернопільського райбюро ЗАГС зазначено, що шлюб укладено між [PERSON] та [PERSON] . Після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, які встановлюються судом. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що є дочкою [PERSON] та померлого [PERSON] , за паспортом по батькові її батька зазначено [PERSON] , однак, у деяких документах його по батькові помилково зазначено як [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є онукою [PERSON] та [PERSON] . З дитинства пам`ятає, що її бабуся та дідусь завжди були подружжям, однак, у документах, які видавалися на ім`я її дідуся часто допускали помилки у зазначені його по батькові, в одних він вказаний як [PERSON] », в інших [PERSON] . Суд також звертає увагу на ту обставину, що питання щодо наявності розбіжностей у зазначенні по батькові спадкодавця [PERSON] уже було предметом судового розгляду. Так, Рішенням Тернопільського міськорайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2015 року задоволено заяву [PERSON] , заінтересована особа - Тернопільська районна державна адміністрація, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та встановлено факт належності [PERSON] державного акта серії ЯА № 196427 на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації № 26 від 20 січня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010564401296. У вказаному рішенні судом установлено наявність невідповідностей у зазначені по батькові [PERSON] , який у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому повторно 24 квітня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області та у паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданим Тернопільським РВ УМВС України 24 квітня 2001 року зазначений як [PERSON] . У свідоцтві про одруження, виданому 04 червня 1970 року в с. Козівка Тернопільського райбюро ЗАГСу, прізвище, ім`я, по батькові спадкодавця записано [PERSON] . У трудовій книжці колгоспника №320 - [PERSON] . У військовому квитку - [PERSON] (запис вчинено російською мовою). У державному акті серії ЯА № 196427 на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації № 26 від 20 січня 2004 року - [PERSON] . Таким чином, суд приходить до переконання, що вказані розбіжності у написанні по батькові чоловіка позивачки виникли внаслідок помилки, та в суду не виникає сумнівів у достовірності того, що позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , із яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із 29 серпня 1965 року до моменту смерті [PERSON] . Відтак, після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] набула право на спадкування належної йому 1/3 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved