Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 04.03.1990, головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS], був - [PERSON], батько позивача. Вказане, також підтверджується довідками Поточищенької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON], помер [INFO]. На момент його смерті, з ним у вказаному житловому будинку проживала його дружина - [PERSON]. На час смерті [PERSON] був чинним ЦК УРСР 1963 р. Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв, спадкоємцями першої черги за законом є його дружина [PERSON]. Проживаючи на момент смерті разом із чоловіком, вона фактично спадщину прийняла, однак свої права юридично не оформила. Таким чином, [PERSON], фактично прийнявши спадщину після смерті чоловіка [PERSON], стала власником житлового будинку за адресою [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON]. Мати позивача мала у приватній власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою. Інших правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок у позивача немає, оскільки вони втрачені. Згідно Заповіту від 06.05.2015 [PERSON] заповіла житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] синові [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Інших правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок у позивача немає, оскільки вони втрачені. Згідно довідки Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 14.07.2017 № 766, за вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку площею 0,14 га. Після смерті [PERSON], позивач звернувся до Приватного нотаріуса, із заявою про прийняття спадщини. Проте, згідно із постанови приватного нотаріуса від 07.08.2017, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа. Технічним паспортом на житлове приміщення стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Звітом про оцінку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], визначено, що ринкова вартість будинку становить 78445,00 грн. (сімдесят вісім тисяч чотириста сорок п'ять грн. 00 коп.). В судове засідання сторони та їхні представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити. Поточищенська сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області позовні вимоги визнає. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 04.03.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 23 від 14.02.1990 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Довідкою № 326 від 22.05.2015 року, виданою виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що [PERSON] зареєстрований на постійне місце проживання і проживає в будинку, який знаходиться по [ADDRESS] У відповідності з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1960 р., загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 59,6 кв.м., гаражу, 2 шоп, л/кухні, навісу, сараю, стайні, вбиральні, колодязя, 3 огорож, воріт. Згідно звіту про оцінку житлового будинку, складеного ФОП [PERSON] встановлено, що ринкова вартість житлового будинку та допоміжних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 27.07.2017 року становить 78445 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 767 від 14.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району встановлено, що станом на 15.04.1991 року в домогосподарстві по [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: голова сім'ї - [PERSON], [INFO]; дружина - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO] [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Копією свідоцтва про народження позивача стверджено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги, в рівних частках, після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] (позивач) та дружина - [PERSON]. Довідкою № 765 від 14.07.2017 року, виданою виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради підтверджено, що [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] (позивач) прийняли спадщину, оскільки на день смерті [PERSON], який помер [INFO] році, проживали разом з ним. За заповітом від 06.05.2015 року, посвідченим секретарем Поточищенської сільської ради, зареєстрованим за № 9, [PERSON], [INFO], заповіла на випадок своєї смерті жилий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - синові [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Довідкою № 769 від 14.07.2017 року, виданою виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради підтверджено, що [PERSON] (позивач) прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки на момент її смерті разом з нею проживав та був зареєстрований в домогосподарстві по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Р.Р. Яшан про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.08.2017 року слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки ним не подані правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 766 від 14.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради слідує, що за будинком по [ADDRESS] числиться земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,14 га. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 392, 1216 ЦК України,

Outcome: approved