Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] предявив в суді позов до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 9 листопада 2015 року померла його мати [PERSON], яка по день смерті проживала в [INFO]. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається зокрема із земельної ділянки, площею 2,531 га, розташованої на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Спадкоємцями майна після смерті матері за законом є він та його брати [PERSON], [PERSON] відповідачі по справі та його брат [PERSON], як спадкоємці першої черги, який спадщину не прийняв і на неї не претендує. [PERSON], [PERSON] спадщину прийняли, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але на дане спадкове майно не претендують. Отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку немає можливості, оскільки державним нотаріусом\~ Шаргородської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у звязку з тим, що його брати [PERSON], [PERSON], які були зареєстровані разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї, що є перешкодою для оформлення спадкових прав на земельну ділянку. \~ [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті 9 листопада 2015 року матері [PERSON] на земельну ділянку (кадастровий номер 0525384800020010092), площею 2,5351 га, яка знаходиться на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області і належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №143524, виданого Шаргородською районною державною адміністрацією 28 червня 2003 року. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 15 вересня 2017 року, позовні вимоги підтримали, просили ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні. \~Відповідачі [PERSON], [PERSON] у попередньому судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнали, не заперечували щодо задоволення позовної заяви в попередньому судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.6 п.11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення в цивільній справі" за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив, що 9 листопада 2015 померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І АМ №334872, виданим Лозівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 09.11.2015 року (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається, в тому числі із земельної ділянки кадастровий номер 0525384800020010092), площею 2,5351 га, яка знаходиться на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №143524, виданого Шаргородською районною державною адміністрацією 28 червня 2003 року (а.с.10, 12). Спадкоємцями зазначеного майна по закону першої черги є діти померлої [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). [PERSON] у встановленому законом порядку спадщини не прийняв і на неї не претендує (а.с.14). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на дане спадкове майно не претендують (а.с.13,15). Постановою державного нотаріуса\~ Шаргородської державної нотаріальної контори від 03.10.2016 року №2097/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини спадкового майна після смерті його матері [PERSON] (а.с.16). Підставою для відмови у видачі свідоцтва на спадкове майно стало те, що на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем були зареєстровані [PERSON], [PERSON], які протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявили про відмову від спадщини і вони вважаються такими, що прийняли спадщину, що підтверджується довідкою виконкому Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 28.09.2017 року №1243 (а.с.12). Зазначене є перешкодою для оформлення позивачем спадкових прав. Встановленим судом фактам відповідають спадкові правовідносини та правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно, які регулюються ст. 55 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1225, 1262 ЦК України, ст.ст. 81, 116, 131 ЗК України. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі\~статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6 \~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). За правилами ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця…, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За вказаних обставин суд приходить до висновку, право [PERSON] на отримання у власність спадкового майна порушено і воно підлягає судовому захисту. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від\~ 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих\~ презумпцій\~ щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Outcome: approved