Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

23.09.2020 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.09.2010 року в розмірі 12463,99 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказав, що 16.09.2010 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Відповідач [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором. Станом на 31.07.2020 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 12463,99 грн., з них: - заборгованість за кредитом - 836,29 грн.; - заборгованість за відсотками - 11527,70 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 100,00 грн. На підставі викладено позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 12463,99 грн. та судовий збір. 23 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON], в якому відповідачка [PERSON] позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" не визнала. У відзиві на позовну заяву представник відповідача послався на необґрунтованість позовних вимог та вказував, що позивач в своїй позовній заяві зобов`язання відповідача обґрунтовує саме Умовами та правилами надання банківських послуг від 06.03.2010 року № СП-210-256, які додані до позову та які не містять підпису відповідача. Веселинівським районним судом Миколаївської області розглядалася цивільна справа № 472/477/19 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, за результатами якої рішенням суду від 19.11.2019 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково і стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» 7896,99 грн. Вказаним рішенням встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг, на які послався банк, не містить підпису [PERSON] , а тому не є складовими кредитного договору. Зазначене рішення суду АТ КБ «Приватбанк» не оскаржувалося і 09.06.2020 виконано Печерським РВ ДВС у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). До того ж Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03.09.2019 року (справа № 342/180/17) зазначила, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.09.2010 року шляхом підписання Анкети - заяви. Відповідно до довідки позивача без дати та без підпису відповідачу надавалася 16.09.2010 року кредитна картка № [NUMBER] з терміном дії до 05/14. Відповідач зазначає, що кредитні зобов`язання виконала у повному обсязі, після закінчення терміну дії картки її було розрізано при ній працівником банком, іншої картки вона не отримувала, перевипуску карки не здійснювалося і в подальшому кредитними картками «Приватбанку» вона не користувалася і інших кредитів не отримувала. Додані до позовної заяви документи не містять будь - яких доказів щодо пере випуску платіжної картки та продовження дії зазначеного кредитного договору. Представник відповідача також надав заяву про застосування строків позовної давності оскільки вважає, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу строків позовної давності, оскільки строк зазначеного Договору від 16.09.2010 року сплив 01.06.2014 року, а позивач звернувся з позовом 23.09.2020 року. З вказаних підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" повністю. Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився. Разом з позовною заявою до суду була надана заява представника банку Гребенюк О.С. про розгляд справи у відсутність представника позивача, просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність з врахуванням наданих письмових пояснень. У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.09.2010 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідно до якої, відповідач отримала кредит /а.с. 11 та на звороті/. Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, [PERSON] висловила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, а екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту /а.с. 11 на звороті/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.07.2020 року становить 12463,00 грн., з них: заборгованість за кредитом - 836,29 грн.; заборгованість за відсотками - 11527,70 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 100,00. /а.с. 5-18/. 19 листопада 2019 року Веселинівським районним судом Миколаївської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 472/477/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково і стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» безпідставно списаних з банківського рахунку кошти в сумі 7896,99 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 13 березня 2020 року та 09 червня 2020 року було виконано Печерським РВ ДВС у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується випискою АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 16.10.2020 року. Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», строк дії кредитної картки відповідача № [NUMBER] до 05/14 року. Представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору сплив 01.06.2014 року, а тому позивачу слід відмовити в задоволенні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовними вимогами 23.09.2020 року /а.с.3/. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Отже, враховуючи, що з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» звернувся 23.09.2020 року, то суд дійшов до висновку , що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин позивачем суду не надано, суд, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень ст. 267 ЦК України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». За умовами ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк», відшкодуванню не підлягають. На підставі викладено,

Outcome: dismissed