Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося з позовом до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивує тим, що 01 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № МЗ-9. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору 01 листопада 2006 року між ЗАТ КБ Приватбанк та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі зобовязань передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 49,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Козацька, 94/30. Крім того, 14 травня 2010 року рішенням Горохівського районного суду Волинської області було звернуто стягнення на вищезазначений предмет іпотеки. Однак банк не може реалізувати цю квартиру, тому що 28 жовтня 2008 року та 15 лютого 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої на все майно, що належить [PERSON], в тому числі і на вищевказану квартиру, було накладено арешт в інтересах інших стягувачів. Позивач вважає, що вищевказаними постановами ДВС про арешт майна боржника порушено його права, як іпотекодержателя за договором іпотеки. А тому позивач просить звільнити з-під арештів, накладених постановами державних виконавців відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області про арешт майна боржника серії ВП № 608036 від 28 жовтня 2008 року та серії ВП № 31086287 від 15 лютого 2012 року, нерухоме майно - квартиру загальною площею 49,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Козацька, 94/30, що належать на праві приватної власності [PERSON], та виключити запис про обтяження з державних реєстрів, а також стягнути понесені ним судові витрати. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року до участі у цій справі було залучено відділ державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причини його неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання [PERSON] був повідомлений належним чином. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області не зявився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причини його неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання відділ державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області був повідомлений належним чином. Представник позивача - публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк в судове засідання не зявився, однак скерував до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, а також зменшив позовні вимоги, просив звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області про арешт майна боржника серії ВП № 608036 від 28 жовтня 2008 року, нерухоме майно - квартиру загальною площею 49,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Козацька, 94/30, що належать на праві приватної власності [PERSON], та виключити запис про обтяження з державних реєстрів, а також стягнути понесені ним судові витрати, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 01 листопада 2006 року було укладено кредитний договір № МЗ-9 (а.с.6-7), згідно з п.п.1.1, 1.2, 1.3 якого позичальнику [PERSON] надавався кредит в сумі в сумі 21000,00 доларів США на строк до 29 жовтня 2009 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору 01 листопада 2006 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки квартири (а.с.8-10), відповідно до умов якого іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі зобовязань передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 49,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Козацька, 94/30. Рішенням Горохівського районного районного суду Волинської області від 14 травня 2010 року (а.с.11-12) в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № МЗ-9 від 01 листопада 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 49,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Козацька, 94/30. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с.4-5), 02 листопада 2006 року на підставі договору іпотеки квартири від 01 листопада 2006 року було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а саме на квартиру загальною площею 49,0 кв.м., яка належить [PERSON] та яка знаходиться за адресою: м.Горохів Горохівського району Волинської області, вул.Козацька, 94/30. 28 жовтня 2008 року на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області серії ВП (АА) № 698036 на все майно, що належить [PERSON], було накладено арешт. Із відповіді відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області № 314 від 29 лютого 2016 року (а.с.32) вбачається, що копію постанови про накладення арешту на майно [PERSON] серії ВП № 608036 від 28 жовтня 2008 року вищевказаний відділ надати немає можливості, оскільки виконавчі провадження за 2008 рік знищені в звязку із закінченням терміну їх зберігання. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження"). Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження"). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина пята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). За змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного суду України від 14 квітня 2014 року № 6-13цс14. Оскільки постанову про арешт майна боржника було винесено державним виконавцем відділу ДВС 28 жовтня 2008 року, а договір іпотеки нерухомого майна на виконання умов кредитного договору № МЗ-9 між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено 01 листопада 2006 року, то, на думку суду, позивач має пріоритет на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Отже, державний виконавець не мав права накладати арешт на заставлене майно та звертати стягнення на таке майно на користь будь-яких третіх осіб, які не є стягувачами-іпотекодержателями, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача сплачені останнім при зверненні до суду 1378,00 грн. судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: approved