Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач\~[PERSON] акціонерне товариство\~"Дельта Банк"\~звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON], в якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0310/0708/71-144 від 15.07.2008 року в сумі 739036 грн. 01 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 136, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Бойко, будинок № 37, що належить [PERSON], загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. і складається з двох кімнат, шляхом визнання права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна за [PERSON] акціонерним товариством "Дельта Банк".\~\~ В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0310/0708/71-144, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 32000,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 15.07.2008 року по 14.02.2038 року включно. Кредитні кошти призначені для здійснення відповідачем розрахунків по договору купівлі-продажу вище зазначеної квартири. Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25.05.2012 року між [PERSON] акціонерним товариством "Сведбанк" та [PERSON] акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Сведбанк" відступив права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зазначених зобов'язаннях. З метою забезпечення виконання зобов'язання по вищевказаному кредитному договору між ПАТ "Сведбанк" та відповідачем [PERSON] 15.07.2008 року був укладений іпотечний договір № 0310/0708/71-144-Z-1, згідно умов якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно\~квартиру під номером 136 в будинку під номером 37, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул.Бойко, яка належить відповідачу. [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року становить 739036 грн. 01 коп. і складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 634150 грн. 18 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 104885 грн. 83 коп. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51\~"Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] Тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 року № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", яким тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно. Заборгованість по кредитному договору залишається несплаченою до теперішнього часу, незважаючи на неодноразові повідомлення про факт виникнення заборгованості та її розмір, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові, наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, просила у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 150 від 02.03.2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних (а.с.47-49). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51\~"Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] (а.с.50-51). Тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 року № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", яким тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно(а.с.52). Згідно кредитного договору № 0310/0708/71-144 від 15.07.2008 року укладеним між Відкритим Акціонерним Товариством\~"Сведбанк" та [PERSON], останньому надані кредитні кошти у розмірі 32000,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних на строк з 15 липня 2008 року по 14 липня 2038 року включно (а.с. 7-15). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] за іпотечним договором № 0310/0708/71-144-Z-1 від 15.07.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру під номером 136 в будинку під номером 37, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Бойко, житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 42,8 кв.м. (а.с.26-28). 25 травня 2012 року між [PERSON] акціонерним товариством "Сведбанк" та [PERSON] акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Сведбанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитним договором початковий № 0310/0708/71-144 від 15.07.2008 року (а.с. 36-44 копія договору купівлі-продажу права вимоги з додатком). 10 серпня 2015 року ПАТ "Дельта Банк" було направлено відповідачу [PERSON] досудову вимогу про повернення суми заборгованості, яка станом на 28.07.2015 року становить 33497,72 доларів США (а.с.33, 34-35- копія досудової вимоги, копія реєстру відправлень). Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку»,\~іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року(справа № 6-1080цс15), та вона в силу положень ст.ст.214,360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК Україний передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний Кодекс України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328\~ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у Постанові від 30 березня 2016 року (справа № 6-1851цс15), та в силу положень ст.ст.214,360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Як убачається із договору іпотеки 0310/0708/71-144-Z-1 від 15.07.2008 року, укладеному між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] предметом іпотеки є двокімнатна квартира під номером 136 в будинку під номером 37, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Бойко, житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 42,8 кв.м. (а.с.26-28). Згідно з п.12 вказаного договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. П.12.3 договору іпотеки передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в п.12.3.1 та 12.3.2 цього договору. Умовами п. 12.3.1 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Також сторони, у п.12.3.1 договору іпотеки, засвідчили, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень п.12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав своє зобов'язання. Відповідно до ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Натомість, позивачем ПАТ «Дельта Банк» не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, неможливості у позасудовий спосіб врегулювати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також неможливості реєстрації ним права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому п.12.3, 12.3.1 договору іпотеки від 06.02.2008 року. Крім того представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що Банк не звертався до [PERSON] з метою передачі банку предмета іпотеки. Такий спосіб визнання права власності не передбачений ст.16 ЦПК України. Враховуючи те, що за рішенням суду можливо звернути стягнення на предмет іпотеки лише шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», право вибору якого, належить позивачу, відповідно до ст. 11 ЦПК України, у межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений ПАТ «Дельта Банк» у позовній заяві, а саме шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, а тому позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed