Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеною позовною заявою в який просив стягнути з відповідача на його користь 21 819\~грн. 39 коп., за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що Рішенням III сесії VII скликання Підгородненської міської ради від 05 лютого 2016 року утворено персональний склад виконавчого комітету Підгородненської міської ради та позивача обрано керуючим справами (секретарем) виконкому. Дане рішення прийнято за пропозицією депутата міської ради [PERSON] та відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вказане рішення підписано головою міської ради [PERSON], завірено печаткою міської ради та в подальшому йому присвоєно номер «206» і лише 18 лютого 2016 року Голова Підгородненської міської ради [PERSON] видала розпорядження № 24, яким зобов'язала керівника загально-правового відділу підготувати проект позовної заяви щодо скасування даного рішення та на самому рішенню зазначила: «Рішення вважаю незаконним і маю намір звернутися до суду для скасування». Зазначене рішення було зупинено Головою Підгородненської міської ради [PERSON] лише через 13 днів без надання обґрунтованих зауважень. 13 травня 2016 року постановою Дніпропетровського районного суду по справі № 175/1012/16-а (провадження № 2-а/175/19/16) адміністративний позов відповідача у особі Підгородненської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення Підгородненської міської ради - залишено без задоволення. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року по справі №175/1012/16-а (№ 2-а/175/19/16) дана Постанова залишена без змін, а ухвала суду набула чинності з моменту її проголошення. 23 червня 2016 року відповідач отримав Постанову суду, про що свідчить вхідний номер 931, але лише розпорядженням від 19 липня 2016 року № 151-к позивач був допущений до роботи. Таким чином, з моменту прийняття рішення Підгородненської міської ради від 05 лютого 2016 року до моменту вступу позивача на посаду керуючим справами (секретарем) виконкому з 19 липня 2016 року минуло 5 (п'ять) місяців 12 (дванадцять) днів. За цей час позивач ніде не працював, будь-якого прибутку не мав, тому він звернувся до суду для захисту своїх матеріальних прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи відповідно до довіреності від 10 січня 2017 року, яка наявна в матеріалах справи в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 232 КЗпП безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявою працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року залишено без змін, відповідно до якої позовні вимоги голови Підгородненської міської ради [PERSON] до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішення Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року «Про утворення персонального складу виконавчого комітету Підгородненської міської ради та обрання керуючим справами (секретаря) виконкому залишено без задоволення.\~\~Рішення набрало законної сили. Згідно ст. 61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно ділових костей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Положенням ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст. ст. 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача виплатити за час вимушеного прогулу грошові кошти в сумі 21 819,39 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст. 233 КЗпП України,\~ст.\~34\~Закону України «Про оплату праці», п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції",\~\~ ст.ст.\~10, 57-60, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК\~України, суд,

Outcome: approved