Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за Договором кредиту №11054872000 від 10 жовтня 2006 року, яка станом на 01 грудня 2013 року складає загальну суму 81965,18 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14 жовтня 2014 року складає 1061531,05 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 58055,32 доларів США грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 14 жовтня 2014 року складає 751874,45 грн.; заборгованість за процентами в сумі - 23909,86 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14 жовтня 2014 року становить - 309656,60 грн., та судовий збір в розмірі 3654,00 грн., мотивуючи тим, що відповідачами порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Представник позивача Сисина В.В. в судове засідання не з'явився, про час ті місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в поданій заяві. (а.с. 94) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро, про причини неявки відповідачі суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заперечення на позов, які в письмовому вигляді приєднано до матеріалів справи (а.с. 100-102), зі змісту поданий заперечень просив в позові відмовити, та застосувати до склавшихся між сторонами правовідносин, строки позовної давності. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 10 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" 18.12.2009р. відбулася зміна найменування юридичної особи на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11054872000. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2. Договору кредиту банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті на споживчі потреби на загальну суму 70000, 00 доларів США, терміном до 10 жовтня 2027 року, а позичальник зобов'язувалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з договором у повному обсязі. Згідно з п. 1.3.1 Договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 10,3 відсотків річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено судом, укладаючи Кредитний договір від 10 жовтня 2006 року №11054872000, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови, погодили, що з його укладенням вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 Цивільного кодексу України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони погодили порядок та строки погашення Кредиту шляхом здійснення платежу в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 10 жовтня 2027 року. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 Цивільного кодексу України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3 ст.254 Цивільного кодексу України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). Згідно з умовами Договору про надання споживчого кредиту №11054872000 від 10 жовтня 2006 року позичальник [PERSON] зобов'язувалась здійснювати повернення кредиту у терміни передбачені графіком погашення кредиту (Додаток №1), і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом з 01 по 10 число (включно) кожного місяці, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (п.1.3.4. Договору кредиту), а також сплатити банку комісію. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа (включно) кожного місяця, згідно графіку погашення кредиту розмір щомісячного платежу складає 277,78 доларів США, а повернення процентів здійснюється - 01 по 10 число (включно) кожного календарного місяця, наступного за тим, за який булу нараховані Банком такі проценти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] здійснила останній платіж по кредитному договору 05 травня 2010 року, факт неналежного виконання зобов'язань по кредитному договору підтверджується Довідкою-розрахунком, який надано позивачем до позовної заяви (а.с. 34-36). Як передбачено ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Згідно ч.1 ст.598, ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Умова укладеного сторонами договору про те, що останній діє до остаточного виконання прийнятих на себе зобов'язань не є умовою про збільшення позовної давності, оскільки остання за своєю правовою природою є певним періодом у часі (частина перша статті 251, стаття 256 ЦК України), який починається від конкретного дня і спливає також у певний момент часу. Відповідно до постанови Верховного Суду України по справі №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, застосування правових позицій якої є обов'язковим в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Крім того положеннями ст. 262 ЦК України передбачено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. В межах даного спору, представником відповідача [PERSON] - [PERSON]. подана заява про застосування позовної давності, у зв'язку з порушення позивачем строків пред'явлення вимог до відповідачів про стягнення заборгованості по Кредитному договору №11054872000 від 10 жовтня 2006 року, оскільки ці вимоги пред'явлені позивачем поза межами строків, які визначені у ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України, що є підставою для відмови у позові. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» пред'явлено вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредиту №11054872000 від 10 жовтня 2006 року, на загальну суму 81965,18 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14 жовтня 2014 року складає 1061531,05 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 58055,32 доларів США грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 14 жовтня 2014 року складає 751874,45 грн.; заборгованість за процентами в сумі - 23909,86 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14 жовтня 2014 року становить - 309656,60 грн., поза межами загального трирічного строку позовної давності, оскільки починаючи з 05 травня 2010 року, тобто з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником зобов'язання по поверненню кредиту, виникло право пред'явити вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому строк пред'явлення грошових вимог, які складають прострочену заборгованість по договору, слід вважати таким, що сплинув 05 травня 2013 року. Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як убачається з матеріалів справи, 13 лютого 2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей Колект" було укладено Договір факторингу №2. Згідно п.1.1 Договору факторингу, ПАТ "УкрСиббанк" зобов'язується передати у власність ТОВ "Кей-Колект", а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п.1.2. Договору факторингу, обсяг Прав вимоги станом на дату цього Договору визначається в Додатку 1 до цього договору. Згідно Виписки з додатку №1 до Договору Факторингу №2 від 13 лютого 2012 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» від Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» перейшло право вимоги за Кредитним договором №11054872000 від 10 жовтня 2006 року, укладеним з [PERSON] (а.с.37) Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов'язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов'язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. 01 липня 2014 року (вих.135-135-09) Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» направило на адресу [PERSON] вимогу про погашення простроченої заборгованості, якою повідомлялось, що між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" було укладено Договір факторингу №2 від 13 лютого 2012 року, у зв'язку з чим до ТОВ «Кей-Колект» як новий кредитор вимагав протягом 30 календарних днів, сплатити прострочену заборгованості за Кредитним договором №11054872000 від 10 жовтня 2006 року, яка станом на 01 грудня 2013 року складає 969074,32 гривень, однак відповідачем вимога залишена без належного реагування та відповіді. (а.с.43) Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Як убачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №48684, відповідно до умов якого, Поручитель зобов'язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №11054872000 від 10 жовтня 2006 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так, і тих, що можуть виникнути в майбутньому (в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених Кредитним договором). Згідно з ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Підстави припинення зобов'язання визначену у статті 598 Цивільного кодексу України, де зазначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Так, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Як передбачено п. 2.2 Договору поруки, передбачено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за Основним договором Кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання Поручителем на 2-й день з моменту невиконання своїх зобов'язань позичальником по Кредитному договору. Відповідно до п. 3.2 Договору поруки, встановлено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань Позичальника по Кредитному договору. Як роз'яснено у пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Разом з тим, пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання". Аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що метою укладення Договору поруки №48684, укладений між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та [PERSON], є забезпечення виконання зобов'язань по Договору про надання споживчого кредиту №11054872000 від 10 жовтня 2006 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та [PERSON], договір поруки є невід'ємною частиною кредитного договору, порядок та строки пред'явлення вимог до поручителя визначені договором поруки, які кореспондуються з положеннями цивільного законодавства, що регулюють ці відносини. Разом з тим, в процесі розгляду справи, встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», реалізувало своє право звернутись до суду з вимогою до [PERSON] щодо дострокового стягнення заборгованості по кредитному договору, при цьому доказів на підтвердження факту пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON] як сторони кредитних відносин, щодо виконання кредитних зобов'язань забезпечених порукою, в строки встановлені законодавством та умовами Договору, позивачем надано не було. Крім того, враховуючи що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Кодект» пред'явило вимоги до [PERSON] поза межами строків позовної давності, суд відзначає наявність підстав для припинення договору поруки, враховуючи положення п. 2.3 Договору поруки, яким встановлено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань Позичальника по Кредитному договору. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed