Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У траві 2021 року за підсудністю з Ленінського районного суду м. Харкова до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначено, що 08.02.2018 року о 18 год. 00 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи транспортним засобом «OPEL ASTRA», державний номерний знак « [NUMBER] » у м. Харкові допустив зіткнення з транспортним засобом «Citroen Berimgo», державний номерний знак « [NUMBER] » та транспортним засобом «Mercedes-Benz Mafіc», держаний номерний знак « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було Гзавдано механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови Дзержинського районного суду міста Харкова - справа № 638/2727/18 від 15.03.2018 року відповідач винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи надання яких передбачається ст. 35 Закону України № 961-IV. Відповідно до Звіту № 97/04/18 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданої транспортному засобу «Mercedes-Benz Mafіc», держаний номерний знак « [NUMBER] » становить 224 845,19 грн. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди Ліміт страхового відшкодуванні складав 100 000,00 грн. Отже, розмір страхового відшкодування склав 100 000,00 гри. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний код невідомий. [INFO] ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (код ЄДРПОУ 21647131) завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 100 000,00 грн, Відповідач відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідачки на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено обставини того, що 08.02.2018 року о 18 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «OPEL ASTRA», державний номерний знак « [NUMBER] » у м. Харкові допустив зіткнення з транспортним засобом «Citroen Berimgo», державний номерний знак « [NUMBER] » та транспортним засобом «Mercedes-Benz Mafіc», держаний номерний знак « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.03.2018 року у справі 638/2727/18 [PERSON] визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди та відповідно у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль «Mercedes-Benz Mafіc», держаний номерний знак « [NUMBER] », належить на праві власності та зареєстрований за [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ», про що свідчить копія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 7741568, терміном дії з 26.09.2018 року. На час скоєння вказаного ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно звіту № № 97/04/18 від 26.04.2018 року за результатами дослідження спеціаліста-товарознавця, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власникові Mercedes-Benz Mafіc, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП складає: 224845,19 грн. Завдана шкода в результаті ДТП [PERSON] відшкодована не була. [PERSON] 30.05.2018 року звернувся до МТСБУ з заявою про отримання страхового відшкодування. Наказом МТСБУ № 8260 від 30.08.2018 року прийнято рішення про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, [PERSON] з фонду захисту потерпілих та виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 992917 від 31.08.2018 року. Як вбачається із матеріалів справи, предметом судового розгляду у цій справі є вимоги МТСБУ про стягнення шкоди в порядку регресу. МТСБУ в якості підстави заявлених вимог посилається на невідшкодування відповідачем сплаченої МТСБУ в порядку статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілій у ДТП особі регламентної виплати за страховика винної в ДТП особи, а саме відповідача, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована. Правовою підставою заявлених вимог позивачем визначено, зокрема, приписи пункту 38.2 статті 38, пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 1166, 1187, 1191 ЦК України. Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування"). В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ, подати після виплати страхового відшкодування регресний позов (у випадку страховика до страхувальника або водія транспортного засобу, особи, яка заподіяла шкоду навмисно, підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги (пункт 38.1 статті), тоді як у разі МТСБУ - до власника, водія транспортного засобу, страховика, підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, а також особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до ДТП (пункт 38.2. статті)). Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Звертаючись із позовом до суду МТСБУ обґрунтував наявність у нього права на стягнення шкоди в порядку регресу із посиланням на приписи статі 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначивши про здійснення ним регламентної виплати потерпілій у ДТП особі регламентної за страховика винної особи, цивільно-правова відповідальність якої в ДТП не була застрахована відповідачем. Згідно з пунктом 38.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, зазначена стаття передбачає наявність у МТСБУ права на пред`явлення регресного позову за наявності однієї з умов, що вказані у пункті 38.2 цієї статті. Таким, чином, оскільки в результаті вказаної ДТП, що сталася з вини водія [PERSON] , на час скоєння вказаного ДТП водій не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в свою чергу з фонду захисту потерпілих та МТСБУ виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , тому, позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягають задоволенню. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2270 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Оскільки позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягають задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2270 грн.

Outcome: approved