Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 19.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], відповідачем по справі, було укладено Кредитний договір № ML-0BB/030/2007. Згідно з умовами цього кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 58 000 доларів США на купівлю нерухомого майна строком до 18.06.2026 року зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 4.99 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб в гривнях, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку депозитного договору). Кредит надавався шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, що підтверджується кредитної заявкою 19.06.2007 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №ML-0ВВ/030/2007 від 19.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-0ВВ/030/2007. Позивач посилався на те, що позичальником не виконуються умови вищевказаного договору кредиту, порушуються строки повернення коштів і станом на 30.06.2016 року заборгованість за договором кредиту 19.06.2007 року № ML-0BB/030/2007 складає 29 091,68 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 723 056,51 грн., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом - 23 725,61 доларів США, що еквівалентно 589 686,01 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 18.11.2014 року по 29.06.2016 року - 5 366,07 доларів США, що еквівалентно 133 370,50 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості. Позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача зазначену заборгованість за договором кредиту від 19.06.2007 року № ML-0BB/030/2007 в сумі 29 091,68 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 723 056,51 грн. Відповідач [PERSON] подала суду зустрічний позов до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди №2 до кредитного договору, мотивуючи тим, що в договорі відсутня істотна умова - сукупна вартість кредитного договору, відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, банк не дотримав вимоги щодо належного інформування про ціну- сукупну вартість кредитного договору, банк не вірно розрахував щомісячні платежі, по березень 2010 року відсоткова ставка становила 9,77 % і щомісячний платіж по відсоткам мав становити 227,20 дол. США, а у Графіку зазначено 265 дол. США [PERSON] за допомогою кредитного калькулятора , який міститься на електронному сайті розрахувала суму платежів за кредитом та загальний розмір відсотків за період з 19.04.2010 р. по 18.06.2026 року склав 38781,51 дол. США, а в графіку становить 39883,40 дол. США [PERSON] при укладенні кредитного договору бракувало знань для здійснення правильного вибору умов кредитування. Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним кредитний договір №ML-0ВВ/030/2007 від 19.06.2007 року та визнати недійсним додатковий договір №2 від 07.10.2009 року до кредитног договору №ML-0ВВ/030/2007 від 19.06.2007 року. Представник позивача ПАТ «ОТП Банк», згідно довіреності в справі, первісний позов підтримала, а зустрічний позов не визнала та просила застосувати строки позовної давності. Представник відповідачів, згідно довіреності в справі, первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 19.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON], відповідачем по справі, було укладено Кредитний договір № ML-0BB/030/2007. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч. 1 цього договору, а Позичальник приймає кредит, з зобовязується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов»язанння, як вони визначені у цьому договорі. Згідно з умовами вказаного кредитного договору банк надав [PERSON] кредит в розмірі 58 000 доларів США на купівлю нерухомого майна строком до 18.06.2026 року зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розм 4.99 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб в гривнях, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку депозитного договору). Кредитні кошти надавались банком шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, що підтверджується кредитної заявкою 19.06.2007 року. Згідно умов договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється щомісяця рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору, що передбачено п. 4 ч.1 Кредитного договору. Також, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №ML- 0ВВ/030/2007 19.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-0ВВ/030/2007. За умовами Договору поруки, а саме п. 1.1., Поручитель зобовязався відповідати в повному обсязі по борговим зобовязанням [PERSON], що виникають з умов Кредитного договору. Згідно п. 1.9.1 Кредитного договору незважаючи на інші положення цього договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому, зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. В звязку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, банком на підставі п. 1.9. частини № 2 кредитного договору було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником та поручителем зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Встановлено, що 03.06.2016 року на адресу відповідачів за первісним позовом засобами поштового звязку було направлено досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором за вих. № 4062, 4063, 4064 від 02.06.2016 року. Встановлено, що станом на 30.06.2018 року заборгованість за договором кредиту МL-0ВВ/030/2007 від 19.06.2007 року складає 29 091,68 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 723 056,51 грн. Заборгованість складається з: залишку заборгованості за кредитом -23 725,61 доларів США, що еквівалентно 589 686,01 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 18.11.2014 року по 29.06.2016 року - 5 366,07 доларів США, що еквівалентно 133 370,50 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 554 ЦК України, зазначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, дпцо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обовязку боржників, у відповідності до ч. 1 ст. 543 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, такі від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі, на підставі п. 2, ч. 2 ст. 543 ЦК України. Представник ПАТ «ОТП Банк», окрім заперечень зустрічних вимог по суті, заявила про застосування строку позовної давності, але суд вважає, що зустрічний позов не підлягає до задоволення, оскільки є недоведеним та не обгрутнованим. При цьому суд зазначає наступне. Як передбачено положеннями ст.203 ЦК України, для чинності правочину особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зі змісту ч. 1 ст.627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При вирішенні спору суд також виходить з того, що відповідачі за первісним позовом є особами з повною цивільною дієздатністю, які цілком усвідомлювали значення своїх дій та можуть керувати ними, укладений між сторонами кредитний договір за формою та змістом відповідає вимогам діючого законодавства, містить всі істотні умови, які є необхідними для договорів про надання кредиту, а отже, кредитний договір є таким, що укладений в рамках чинного законодавства України та повністю відповідає положенням ст. 203 ЦК України. Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст. ст. 203,215 Цивільного Кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин( далі також - Закон № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»та ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено: «У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Позивач за зустрічним позовом не ставить вимоги про визнання недійсними деяких умов оскаржуваного кредитного договору. Відсутність в договорі детального розпису загальної вартості кредиту для споживача не може слугувати підставою для визнання кредитного договору недійсним. Крім того, [PERSON] не довела, що кредитним договором встановлені будь-які вартісні елементи /збори, відсотки/, що не визначені в самому договорі. Також, суд звертає увагу, що [PERSON] після укладення спірного кредитного договору, в різні періоди, двічі укладала Додаткові договори, та мала можливість отримати консультацію, скористатися кредитним калькулятором на електронному сайті, пере провірити суму платежів. Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Позивач за зустрічним позовом не ставить вимоги про визнання недійсними деяких умов оскаржуваного кредитного договору. Відсутність в договорі детального розпису загальної вартості кредиту для споживача не може слугувати підставою для визнання кредитного договору недійсним. Вимоги про визнання недійсним кредитного договору в цілому, суд вважає необґрунтованими з наведених вище в рішенні підстав. За ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь ПАТ «ОТП Банк» з відповідачів за первісним позовом розмір судових витрат

Outcome: approved