Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі [PERSON] він зареєстрував шлюб 20 січня 2018 року у Лохвицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 06. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом зі своєю матір`ю, відповідачем по справі, у с. Свиридівка, Лохвицького району, Полтавської області. Угода про місце проживання дитини разом з матір`ю, між ними досягнута, спір відсутній. Майнових спорів на даний час не має. Подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливими із-за несумісності характерів. Шлюбні відносини між ними припинені, близько року проживають окремо. Тому просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з"явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове судове засідання не з"явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, ознайомившись із матеріалами справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 20 січня 2018 року, про що Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, зроблено актовий запис № 06 ( а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] ( а.с.5). Згідно п. 10 роз`яснень ППВС України № 11, від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків є неможливим. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач в заяві просила залишити їй прізвище " [PERSON] ", суд приходить до висновку про необхідність залишення відповідачу прізвища " [PERSON] ". Таким чином, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їх дитині. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved