Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до Державного підприємства "38 відділ інженерно-технічних частин" про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, моральної шкоди. Під час судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.06.2013 року по 01.08.2013 року, тобто з дня ухвалення судом апеляційної інстанції рішення про його поновлення на роботі і до дня, коли його фактично було поновлено на роботі і допущено до роботи відповідачем. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.06.2013 року апеляційним судом Дніпропетровської області скасовано рішення Баглійського районного суду і постановлено рішення про його поновлення на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 85773 грн. 36 коп. і моральної шкоди у розмірі 1000 грн., допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі і стягнення місячної заробітної плати. При проголошенні рішення був присутнім представник відповідача і таким чином відповідачеві було відомо суть рішення, тому він повинен був негайно його виконати, однак цього не відбулося, позивач отримав виконавчий лист у районному суді 26.07.2013 року, у той же день здав його для виконання і прибув з державним виконавцем на підприємство, але до роботи його не допустили, з наказом про поновлення ознайомили лише 02.08.2013 року, тоді ж державний виконавець склала акт про його поновлення на роботі. На підприємстві він пропрацював 02.08.2013 та 05.08.2013 року, а потім через неприязні стосунки з керівництвом написав заяву про звільнення у звязку з виходом на пенсію з 05.08.2013 року. За два відпрацьованих дні підприємство з ним розрахувалось, виплатило компенсацію за невикористану відпустку, але остаточний розрахунок з виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 85773 грн. 36 коп. з ним не здійснили, вказані кошти він отримав лише 09 грудня 2013 року. Вважає, що у несвоєчасному розрахунку з ним винен відповідач, тому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.06.2013 року по 02.08.2013 року в сумі 10831 грн. 52 коп., що нараховано з урахуванням надбавок за вислугу років та секретність, котрі він отримував під час роботи щомісяця, тобто з середньоденного заробітку у розмірі 285 грн. 04 коп.; стягнути середній заробіток за час затримки у розрахунку з часу його звільнення, тобто з 05.08.2013 року, по час фактичного отримання ним коштів, тобто по 09.12.2013 року, в сумі 25653 грн. 60 коп. Також просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. при складанні йому позовної заяви адвокатом для звернення до суду, стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн., оскільки через відсутність своєчасної виплати йому коштів відповідачем він та його родина зазнавали моральних страждань, ним було втрачено нормальні життєві звязки - не міг купувати необхідні речі, ліки, сплачувти своєчасно за комунальні послуги, через що між ним і постачальниками послуг виникали судові спори, не міг своєчасно повернути борги. Під час розгляду справи в суді позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, для розрахунку його середньоденної заробітної плати повинен використовуватись середній заробіток, до складу якого входять надбавки за вислугу років і за секретність, які він отримував під час роботи на підприємстві, що підтверджує розрахунковий листок; просив позов задовольнити у повному обсязі згідно його заяви про уточнення позовних вимог від 13.01.2014 та письмових пояснень. Представник відповідача Катичева Ю.В. у судовому засіданні позов не визнала, підтримала направлені раніш до суду письмові заперечення проти позову; пояснила, що дійсно була присутньою при проголошенні судового рішення про поновлення позивача на роботі і стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, однак наказ про поновлення позивача на роботі на підприємстві було видано після отримання копії повного тексту судового рішення 17.07.2013 року, крім того, підприємство мало намір оскаржити рішення у касаційному порядку і тому вважає, що підстав одразу після проголошення рішення здійснювати виплати позивачеві у підприємства не було. Про видання наказу про поновлення на роботі позивачеві повідомлялось рекомендованим листом, однак з невідомих причин він до роботи не став станом на 02.08.2013 року. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження позивач разом з державним виконавцем 26.07.2013 року з`явився на підприємстві, державним виконавцем 02.08.2013 року за участю понятих було складено акт щодо добровільного виконання виконавчого листа про поновлення позивача на роботі, претензій [PERSON] не мав, тоді ж - 02.08.2013 року - він був ознайомлений з наказом від 17.07.2013 року № 1534-к про поновлення його на роботі. За відпрацьований час - з 02.08.2013 до 05.08.2013 - підприємство розрахувалось з позивачем пілся звільнення, разом з тим постановою державного виконавця від 15.08.2013 року було арештовано рахунки підприємства з метою виконання рішення апеляційного суду про стягнення коштів на користь [PERSON] і необхідна сума 86773 грн. 36 коп. була зібрана на розрахунковому рахунку підприємства 26007250293 в АТ "Райфайзен Банк Аваль" 16.09.2013 року, про що державному виконавцеві повідомлялось 17.09.2013 року, перерахування коштів з розрахункового рахунку підприємства відбулося 11.10.2013 року за платіжною вимогою № 2 від 02.10.2013 року. Підприємство зверталось до суду зі скаргою на дії державного виконавця Баглійського районного відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Таліпової А.Г. у звязку з накладенням арешту на кошти окремого поточного рахунку, призначеного для зарахувань страхових внесків для здійснення матеріального забезпечення у звязку з тимчасовою втратою працездатності, скаргу було задоволено. Вважає, що позивач з причин, котрі незалежали від волі підприємства, кошти, списані з підприємства у жовтні 2013 року, отримав лише у грудні 2013 року. Враховуючи викладене, вважає, що вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з позивачем, затримці його поновлення на роботі, немає. Крім того, вважає, що позивач за фахом є юристом і самостійно міг скласти позов до суду, тому стягнення коштів на правову допомогу є безпідставним. Факт завдання моральної шкоди позивачу у суді не доведено, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень. У відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України обставини, що визнаються сторонами, доказуванню не підлягають. Як встановлено у судовому засіданні і не оспорювалось сторонами, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.06.2013 року [PERSON] було поновлено на посаді заступника начальника служби фізичного захисту охорони та режиму Державного підприємства "38 відділ інженерно-технічних частин", стягнуто на користь [PERSON] з Державного підприємства "38 відділ інженерно-технічних частин" середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 85773 грн. 36 коп., допущено згідно ст. 367 ЦПК України негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі і стягнення місячного заробітку (л.с.8-9). Як видно з копії заяви [PERSON] 08.07.2013 року направив на адресу роботодавця заяву з проханням надати йому копію наказу про поновлення на роботі і повідомити, коли він може стати до роботи, а також виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу (л.с.10). Наказ про поновлення позивача на роботі видано відповідачем від 17.07.2013 року № 1534-к (л.с.30) після отримання судового рішення відповідачем, позивач викликаний телеграмою 18.07.2013 року для ознайомлення з наказом, однак телеграму не доставлено у звязку з неможливістю вручення (л.с.32). Згідно ст. 235 Кодексу законів України про працю, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У відповідності до ст. 236 КзпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно ст. 238 КзпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. При цьому виконання судових рішень здійснюється на підставі та в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження"; підставою для відкриття виконавчого провадження згідно ст. 19 Закону є заява стягувача, відповідно до ст. 17 Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами. Виконавчі листи на виконання судового рішення від 11.06.2013 року видані Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська позивачеві [PERSON] за його письмовою заявою 26.07.2013 року (л.с. 11, 12), постановою державного виконавця Баглійського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції від 26.07.2013 року відкрито виконавче провадження щодо поновлення [PERSON] на роботі і у той же день позивач та державний виконавець Таліпова А.Г. прибули на підприємство відповідача з метою виконання судового рішення, дану обставину визнав відповідач у запереченнях проти позову від 19.11.2013 року (л.с.66-69). При цьому акт про поновлення позивача на роботі складено державним виконавцем 02.08.2013 року, з цього дня позивач допущений до роботи, табельований за обліком робочого часу і ознайомлений з наказом про його поновлення на посаді (л.с.31, 35, 81, 82). Оскільки наказ про поновлення позивача на роботі відповідачем видано добровільно до того, як було розпочато процедуру примусового виконання, відповідачем вжито заходів щодо повідомлення позивача про видання наказу, ініціатива виконання судового рішення за законом має виходити від позивача (стягувача), суд вважає, що вина відповідача у невиконанні судового рішення про поновлення позивача на роботі за період з 11.06.2013 року по 25.07.2013 року відсутня, тому підстав для стягнення за даний проміжок часу середнього заробітку немає. Підстави для стягнення суд вбачає з 26.07.2013 року, коли державний виконавець з позивачем прибули до відповідача з метою виконання судового рішення в частині поновлення на роботі, але позивача не було допущено до роботи, і до 01.08.2013 року включно, враховуючи, що 02.08.2013 року позивач став до роботи та був ознайомлений з наказом про поновлення на роботі, табельований за даними обліку робочого часу згідно табелю (л.с.71-75). Згідно ст. ст. 116, 117 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Позивача звільнено з роботи 05.08.2013 року, однак при звільненні виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення не здійснено, зокрема, не виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 11.06.2013 року. Відсутність коштів, необхідних для виплати, на розрахункових рахунках підприємства не свідчить про відсутність вини відповідача за затримку розрахунку з позивачем. Згідно платіжного доручення (л.с.77) списання зазначеної суми в розмірі 86988 грн. 21 коп. з урахуванням стягнутої моральної шкоди з рахунку відповідача на рахунок позивача відбулось 11.10.2013 року, тому відповідальність відповідача за затримку розрахунку з позивачем мала місце з 06.08.2013 року по 11.10.2013 року. Підстав для відповідальності відповідача за період з 12.10.2013 року і по день фактичної виплати коштів позивачу, тобто по 09.12.2013 року, суд не вбачає, оскільки перерахування коштів здійснювалось фінансовими установами в межах виконавчого провадження, тому не доведено вини відповідача у затримці виплати коштів позивачеві. Згідно з п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Мінстрів України № 100 від 08.02.1995 року, При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Перелік видів виплат, котрі не включаються до розрахунку середньої заробітної плати навелений у п.4 Порядку і є вичерпним. Виходячи з зазначеного, суд вважає доводи позивача щодо необхідності включення до середньої заробітної плати надбавок за вислугу та за секретність котрі носили систематичний характер, обгрунтованими і приймає до уваги наведений позивачем розрахунок середньоденного заробітку у розмірі 285 грн. 04 коп., оскільки зазначені доводи не спростовані відповідачем та його представником під час судового засідання належними доказами. У звязку з викладеним суд знаходить позовні вимоги позивача необгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки встановлено факт несвоєчасної виплати належних позивачеві коштів з вини відповідача, що призвело до втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає необхідним стягнути на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача 500 грн. Згідно ст. ст. 84 , 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., котра надавалась йому адвокатом для складання позовної заяви до суду, так як той факт, що позивач є юристом за фахом не позбавляє його права отримувати правову допомогу адвоката у підготовці позову до суду. Стягнути з Державного підприємства "38 відділ інженерно-технічних частин" судовий збір на користь держави 229 грн. 40 коп. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial