Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

01.08.2018 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить зобов»язати відповідача виплатити йому в порядку спадкування після смерті [PERSON] суми недоотриманих ним пенсійних виплат за рішенням суду в розмірі 6706 грн. 23 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.08.2018 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 25.10.2018 року справу прийнято до провадження судді Требух Н.В. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову з посиланням на Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ від 3 вересня 2014 року У судове засідання позивач та його представник не зявилися. Позивач наддав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 03.01.2019 року наддав заяву про відкладення розгляду справи в зв»язку з його неможливістю бути присутнім в судовому засіданні, однак про причини неможливості брати участь у судовому засіданні не зазначив. З метою уникнення затягування розгляду справи, відсутності поважних причин неприбуття в судове засідання, судом в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04 лютого 2017 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 296204 від 06.02.2017 (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.2018, виданого державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] успадкував після [PERSON], який помер 04.02.2017 року, спадщину, яка складається з недоотриманої доплати державної пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю та за шкоду, заподіяну здоров»ю відповідно до вимог ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та доплатою підвищення дитині війни, які нараховані згідно постанов Деснянського районного суду м.Чернігова за період з 09.03.2011 року по 22.07.2011 року у розмірі 6706,23 грн, , належної спадкодавцю на підставі повідомлення Чернігівського об»єднаного управління Пенсійного фонду України №18586/07 від 27.06.2017 року. Як убачається з матеріалів справи та письмових заперечень відповідача, ним визнається факт нарахування зазначеної суми на виконання судових рішень. Разом з тим, Управління відмовляє позивачеві у виплаті цих коштів як спадкодавцю [PERSON] Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у звязку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сімї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сімї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обовязку в натурі. Як було встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 6706,23 грн., нарахованої пенсіонеру [PERSON] за рішенням суду і не виплаченій йому за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обовязку в натурі. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Европейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини"). А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обовязку в натурі, суд вважає, що зобов»язання Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України виплатити на користь позивача 6706,23 грн. у порядку спадкування недоотриманих померлим [PERSON] пенсійних виплат є обєктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відсутність бюджетних коштів для виконання відповідачем свого зобовязання не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права. За встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У звязку із задоволенням позову, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 704,80 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved