Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (надалі -Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову Позивач зазначив, що 10.01.2018 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було підписано Заяву № б/н, згідно якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ "Приватбанк" свої договірні зобов`язання виконав, надавши Відповідачу кредит. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 15.07.2019 року має заборгованість 17732 грн. 64 коп. за кредитним договором № б/н від 10.01.2013 року, з яких: - 10000,27 грн. - заборгованість за тілом кредита; - 5864,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 547,65 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; - 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; - 500 грн. штраф (фіксована частина) - 820,60 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з [PERSON] 17732 грн. 64 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 15.11.2019 року дану справу прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився у поданому письмовому клопотанні просить справу розглядати у їх відсутності, підтримує позовні вимоги, які просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча своєчасно був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України, Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. 28.11.2019 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, Суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2018 року [PERSON] підписав заяву б/н, у якій зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. До позовної заяви банком додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором, станом на 15.07.2019 року складає 17732,64 гривень, з яких: 10000,27 грн. - заборгованість за тілом кредита; 5864,12 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредита; 547,65 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 820,60 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути з відповідача, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками, пеню і штрафи. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 10.01.2018 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.01.2018 року, посилався на "Умови та правил надання банківських послуг", та "Тарифи Банку", які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10.01.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13.11.2019 року), тобто Позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи не містять підпису Відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.11.2013 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України Позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» (№ 1023-XII ) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналізуючи наведене, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь позивача 547,65 гривень нарахованих відсотків, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 820,60 гривень - штраф (процентна складова), до задоволення не підлягають. Разом з тим, враховуючи те, що Відповідач отримав від Позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернув, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в сумі 15864,39 гривень підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову Позивач платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 1921 грн. Оскільки Суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 15864,39 грн., тому на користь Позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 1718 грн. 61 коп. ((15864,39 / 17732,64 грн.) * 1921)).

Outcome: partial