Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

15 листопада 2016 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що 07.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-307/106/2008, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 198019,80 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом. На забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки №PML-307/106/2008 від 07.05.2008 року, відповідно до якого [PERSON] прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання всіх боргових зобов'язань перед банком своїм майном, а саме: домоволодіння та земельна ділянка загальною площею 0,0999 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, 07.05.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е. у зв'язку з посвідченням договору іпотеки накладена заборона відчуження домоволодіння та земельної ділянки. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2011 року стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» 2117905,35 грн., судовий збір 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн., а всього 2119725,35 грн. Отже, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 2119725,35 грн. 28.05.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банку відступив, а останнє прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-307/106/2008 від 07.05.2008 року, а також 07.06.2010 року був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всі права та обов'язки за договором іпотеки №PML-307/106/2008 від 07 травня 2008 року відступило право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] Представник позивача просить в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння та земельну ділянку загальною площею 0,0999 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать [PERSON] на праві власності, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за договором іпотеки №PML-307/106/2008 від 07.05.2008 року. 28 листопада 2016 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовна заява була залишена без руху та було запропоновано представнику позивача усунути вказані недоліки заяви у п'ятиденний строк з моменту отримання копії ухвали (а.с.52). 17 січня 2017 року представником позивача було подано до суду заяву про усунення недоліків (а.с.55). 18 січня 2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі (а.с.59). 04 квітня 2017 року представник позивача заявив клопотання про призначення по справі оціночної експертизи, з метою з'ясування ринкової вартості предмета іпотеки (а.с.74). 27 квітня 2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі призначено експертизу та провадження по справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.84-85). 24 липня 2017 року на адресу суду та адресу позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було надіслано акти попереднього розрахунку вартості висновку судової будівельно-технічної експертизи №3093/3094-17 і рахунки №702 для оплати, однак станом на 12.09.2017 року кошти на рахунок інституту не надійшли, у зв'язку із чим інститут залишив ухвалу суду від 27.04.2017 року без виконання експертизи (а.с.95). 27 вересня 2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська скасовано ухвалу суду від 27 квітня 2017 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи та відновлено провадження у цивільній справі (а.с.96). Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома, у зв'язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 07 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №ML-307/106/2008, відповідно до умов якого останній було надано кредит в іноземній валюті у розмірі 198019,80 доларів США, а відповідач [PERSON] зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07 травня 2038 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом (а.с.3-14). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки №PML-307/106/2008 від 07 травня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 161, 162. Відповідно до договору іпотеки відповідачем передано в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння та земельна ділянка, загальною площею 0,0999 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-16). 28 травня 2010 року між ПАТ «ОТП-Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а останнє прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-307/106/2008 від 07.05.2008 року (а.с.18-25). 07 червня 2010 року між ПАТ «ОТП-Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого ПАТ «ОТП-Банк» відступило право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с.26-28). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року стягнуто заборгованість по кредитному договору в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в розмірі 2119725,35 грн. (а.с.29-30). У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За загальними положеннями ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Стаття 585 ЦК України передбачає, що право застави виникає з моменту укладання договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. За змістом ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, про що звертається увага у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобов'язань відповідача, як звернення стягнення на предмет іпотеки, є правом позивача, яке передбачено зокрема укладеним з відповідачем кредитним договором, договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку». У пункті 9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", звертається увага на те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 4 і 5 ЦПК). Відповідно до п.39 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений п. 5 договору іпотеки - є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у обраний позивачем спосіб. З метою захисту прав та інтересів позивача, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, існують всі підстави для припинення права власності іпотекодавця (в т.ч. право володіння, користування і розпорядження) на предмет іпотеки, оскільки за змістом ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконала прийняті на себе відповідно до договору зобов'язання, у зв'язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved