Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

До Малиновського\~районного\~суду\~м.\~Одеси\~звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в розмірі 43318,19 грн. та судових витрат, у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.01.2012 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит, у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між позичальником та банком Договір. Позивач зазначив, що відповідач належним чином зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконував, у зв`язку із чим у нього, станом на 22.06.2018 р. утворилася заборгованість, у розмірі 43318,19 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 10958,17 грн., 13597,66 нараховано відсотків за користування кредитом; 16223,40 грн. нараховано пені, а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн., штрафу (фіксована частина) 2038,96 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Також, відповідачем було надано відзив, в якому він зазначив, що заяву-анкету він не підписував, у ній не відповідають дійсності зазначені обставини та вказана анкета не підписана службовими особами Банку. [PERSON] також вказав, що він не заперечує, що отримав кредитну картку з кредитним лімітом 300,00 грн., з подальшим підвищенням кредитного ліміту до 4000,00 грн. без його відома. Проте, з 22.08.2016 року він карткою не користується та повністю погасив кредитний ліміт і проценти за використання картки. На підставі зазначеного, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2012 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит, у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між позичальником та банком Договір. (а. с. 8). Посилання відповідача про те, що ним не було підписано заяву-Анкету не доведено ним належними доказами, однак він сам не заперечує, що отримав кредитну картку з кредитним лімітом 300,00 грн. та користувався карткою (а.с. 59) Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України,\~підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Банком зобов`язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти. Однак відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з нього заборгованість, яка, як вказав позивач, станом на 22.06.2018 р. утворилася заборгованість у розмірі 43318,19 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 10958,17 грн., 13597,66 нараховано відсотків за користування кредитом; 16223,40 грн. нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн., штрафу (фіксована частина) 2038,96 грн. штраф (процентна складова). (а.с. 6-7) Згідно зі\~ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 525 ЦК України\~забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Згідно до\~ст. 611 ЦК України,\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 2\~ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Разом з тим, згідно із частинами 1-2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник підписав заяву, у якій вказано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом 2.1.1.5.5 цих Умов передбачено, що відповідач зобов`язується погашати заборгованість за цим Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.5.6 Умови надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України,\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку: АТ КБ "ПриватБанк". З огляду на зміст статей\~633,\~634\~ЦК\~України, другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, в разі укладення договору, кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Проте, суд зазначає, що у заяві-анкеті, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та додаткового нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/kredity/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/ kredity/, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.01.2012 р., шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність, у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до\~ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Статтею 129 Конституції України\~передбачено, що, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто, закріпивши принцип змагальності сторін, держава гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості, з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема, й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми, кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). Також, виходячи зі змісту ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору за заявою відповідача, від 17.0.2012 року. Аналогічну правову позицію підтримано 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17, якою касаційну скаргу було задоволено частково та, в частині стягнень на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, від 18 лютого 2011 року, у розмірі 5071,87 грн - проценти за користування кредитними коштами та 16059,00 грн - пеня за порушення умов кредитного договору, скасувано та ухвалено в цій частині нове рішення, про відмову у позові. Також, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові, від 03 липня 2019 року, у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові, від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. \~ \~ \~ \~Отже, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові, від 03 липня 2019 року, у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в задоволенні вимог про стягнення: 13597,66 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 16223,40 грн. - заборгованості за пенею; 2538,96 грн. - штраф, слід відмовити. \~ \~ \~ \~Посилання відповідача на те, що в заяві до банку не його підпис, та прізвище його матері у заяві вказано інше, суд не приймає до уваги, оскільки саме заявник вказує у заяві прізвище матері, також банком надано до заяви долучену відповідачем ксерокопію паспору відповідача, аркуші якого завірені рукописним текстом та підписом відповідача. \~ \~ \~ \~Крім того, на запитаня суду, чому відповідач, будучи впевненим, що він не вчиняв рукописного тексту і підпису, не ставив питання перед судом щодо проведення почеркознавчої експертизи, якщо вважає, що це не його підпис у заяві до банку та запис рукописний вчинено не ним, відповів, що він поступив так, як вважає за потрібне та картку в банку можливо він і отримував, але з заявою він не звертався. Щодо заяви відповідача про те, що він нічого не робив з карткою з 24.06.2016 року, оскільки у нього з картки зняли 971 грн. 24.08.2016 року, і тоді він її закрив, суд зазначає про таке. \~ \~ \~ \~З картки відповідача систематично після 24.08.2016 року, кожного місяця знімались кошти 24 числа місяця у тій же сумі 971 грн. \~ \~ \~ \~Проте, ні разу відповідач не звернувся стосовно вказаного до правоохоронних органів. \~ \~ \~ \~Позивач вказав, що він телефонував в серпні 2016 року до банку, але наявних доказів щодо цього ним не надано до суду, як і не надано до суду доказів того, що відповідач звертався письмово до банку та правоохоронних органів стосовно того, що з його картки невідомими було знято кошти та продовжувалось зняття коштів. \~ \~ \~ \~Також, посилання відповідача на те, що він закрив картку, суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів того, що він звертався з письмовою заявою до банку про закриття карткового рахунку, та і відповідач сам заявив що до банку стосовно цього не звертався, а перестав користуватись карткою, і це вказує на те, що він її закрив. Таким чином, виходячи з наведеного та з розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, суд дійшов до висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості, станом на 22.06.2018 р., за тілом кредиту, у розмірі 10958,17 грн., водночас, у задоволенні інших вимог, слід відмовити. На підставі\~ ст.141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: в розмірі 498 грн. 92 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial