Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

21 квітня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 10 травня 2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за договором порушив, у зв'язку з чим станом на 29 лютого 2016 року виникла заборгованість в розмірі 11 671,56 грн., з них: заборгованість за кредитом - 574,01 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7 165,57 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2 900 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 531,98 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 10 травня 2012 року у сумі 11 671,56 грн. та судові витрати у розмірі 1378 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про поважні причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У відповідності до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 10 травня 2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] особистим підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6). Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умовами укладеного між сторонами договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перевитратах платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 27 на звороті). Пунктом 2.1.1.7.6 вказаних Умов передбачено, що в разі порушення відповідачем строків сплати за будь-яким зобов'язанням, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів, відповідач сплачує банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (а.с. 28). Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином. Відповідач порушив виконання своїх зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 29 лютого 2016 року виникла заборгованість за договором, що згідно із розрахунком позивача становить 11 671,56 грн., з них: заборгованість за кредитом - 574,01 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7 165,57 грн., заборгованість за комісією - 2 900 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 531,98 грн. (а.с.4-5). Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по укладеному із ПАТ КБ "Приватбанк" договору від 10 травня 2012 року б/н, [PERSON] суми боргу не оспорив, суд дійшов висновку про підставність вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, відсотках за його користування, комісії та штрафу у відсотковому розмірі, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення фіксованого штрафу в розмірі 500 грн., оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі не відповідає визначеному законом змісту цього поняття та його правовій природі, що відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому підстав для його стягнення немає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 10 травня 2012 року на загальну суму 11 171,56 грн., з них: заборгованість за кредитом - 574,01 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7 165,57 грн., заборгованість за комісією - 2900 грн. та штраф (процентна складова) - 531,98 грн., в решті позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у справі, а саме: судовий збір в сумі 1 319,02 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial