Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Епіцентр К» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 17.10.2011 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Епіцентр К» на посаду водія міжнародних перевезень департаменту транспорту ТОВ «Епіцентр К» і за суміщенням професій експедитором. 12.06.2015 року [PERSON] було звільнено з роботи згідно п.4 ст. 40 ЗКпП України. При звільненні з роботи з ним не був проведений розрахунок індексації заробітної плати, відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. № 1282-ХІІ (зі змінами та доповненнями), яка є фондом додаткової заробітної плати та не виплачувалася на підприємстві протягом останніх років. За весь цей період сума не виплачених інфляційних втрат складає 4998,14 грн. Оскільки суми витрат, повязаних з індексацією заробітної плати, входить до фонду додаткової заробітної плати працівника, доходи (заробітна плата) якого індексується, відповідальність за порушення здійснення індексації зарплати аналогічна тій, яка передбачається при порушеннях нарахування основної заробітної плати та інших видів доходів працівника. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на момент подачі позовної заяви складає 74943 грн. У звязку з вище переліченими неправомірними діями зі сторони відповідача його довіритель зазнав на протязі останніх десяти місяців значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних і душевних стражданнях та хвилюваннях. Внаслідок протиправної поведінки відповідача [PERSON] на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало у нього моральні страждання. У звязку з цією ситуацією, він відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило його сильно нервувати і переживати з приводу існування своєї сімї і в наслідок чого він і його сімя були позбавлені нормального життєвого спілкування з тими, що оточують його близькими людьми, також був змушений економити на харчах і одязі, та ще й при тому, що комунальні послуги виросли в рази. Крім цього, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичайного життєвого укладу, тому що у нього зявилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. Вважає, що незаконними діями керівництва ТОВ «Епіцентр К» йому було нанесено моральну шкоду, яку він оцінює в 20000 грн. Просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по індексації заробітної плати в розмірі 4 998,14 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 74 943 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 26.10.2016 року представником позивача було надано до суду заяву про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача ТОВ «Епіцентр К» на користь [PERSON] заборгованість по індексації заробітної плати в розмірі 4 998,14 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що складає 94 291,92 грн. станом на 26.10.2016 року; борг по середньому заробітку, який виник на день фактичного розрахунку в сумі 37 607,76 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання заперечував проти задоволення позову посилаючись на підстави, викладені в наданих письмових запереченнях, в задоволенні позову просив відмовити. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справі у справі 6-144ц13. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працював в ТОВ «Епіцентр К» та був звільнений 15.06.2015 року за пропуск без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.15-21). При звільненні позивачу не було виплачено остаточного розрахунку, у звязку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.11.2015 року по справі № 697/1924/15-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Епіцентр К» про поновлення строку звернення до суду, зміну формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку заробітної плати та виплати моральної шкоди, позов задоволено частково. Поновлено строк звернення до суду, визнано незаконним формулювання причини звільнення [PERSON] з 15.06.2015 з посади водія автотранспортних міжнародних перевезень в наказі ТОВ «Епіцентр К» № 54/Тд-п від 12.06.2015 «звільнити за прогули без поважних причин згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України» та змінено формулювання причини звільнення [PERSON] на «звільнити на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням». Стягнуто з ТОВ «Епіцентр К» на користь [PERSON] належну при звільненні суму заробітної плати в розмірі 8177,76 грн. за відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету та фондів; середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку належних при звільненні сум заробітної плати з 15.06.2015 до 12.11.2015 в розмірі 27 524,52 грн. за відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету та фондів; моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судові витрати на оплату правової допомоги в сумі 1534,68 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с.75-82). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27.01.2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Епіцентр К» на рішення Канівського міськрайонного суду від 12.11.2015 року задоволено частково, рішення суду змінено. Скасовано рішення в частині визнання незаконним формулювання причини звільнення, зміни формулювання звільнення, зобовязання відповідача внести зміни в наказ про звільнення та трудову книжку [PERSON] В позові [PERSON] про визнання незаконним формулювання причин звільнення по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин, зобовязання змінити формулювання причин звільнення на звільнення за власним бажанням та внесення відповідних змін в наказ та трудову книжку відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін (а.с.83-87). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки вищевказані обставини (факт роботи позивача з 17.10.2011 року та час звільнення позивача з підприємства 15.06.2015 рік , розмір його середньоденного заробітку 272,52 грн., факт вини відповідача у непроведенні повного розрахунку з позивачем при його звільненні) були встановлені вищевказаними судовими рішеннями, вони вважаються встановленими та переоцінці не підлягають. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 14 листопада 2012 року (№ 6-139цс12), вимоги про стягнення середнього заробітку є вимогами, повязаними з виплатою заробітної плати. В судовому засіданні встановлено, що рішення Канівського міськрайонного суду від 12.11.2015 року та ухвала апеляційного суду від 27.01.2016 року виконувалось відповідачем частково: 09.12.2015 року перераховано на банківську картку [PERSON] - 6578,19 грн. (з відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету та фондів) заборгованості по заробітній платі, що позивач не заперечує та 02.06.2016 року двома платежами перераховано позивачу 38 236,96 грн., які були стягнуті з відповідача в примусовому порядку згідно виконавчого листа № 697/1924/15 від 24.02.2016 року. 23.06.2016 року закінчено виконання виконавчого провадження по виконавчому листі № 697/1924/15 від 24.02.2016 року, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Дніпровського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження (а.с.56-60) фактичним повним виконанням рішення суду № 697/1924/15. З врахуванням цього, суд приходить до висновку, що відповідач виконав свої зобов'язання по рішенню суду перед позивачем 02.06.2016 року. Представник позивача, надавши відповідні розрахунки (а.с.102-103) вважає, що за час затримки розрахунку у період від 12.06.2015 року по 01.08.2016 рік та з 12.11.2015 рік по 02.06.2016 рік з ТОВ «Епіцентр К» підлягає стягненню сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що складає 94 291,92 грн. станом на 26.10.2016 рік та борг по середньому заробітку, який виник на день фактичного розрахунку в сумі 37 607,76 грн. Суд, вважає, що вказані вимоги представника позивача підлягають часткову задоволенню. Рішенням Канівського міскрайоного суду Черкаської області від 12.11.2015 року стягнуто з ТОВ «Епіцентр К» на користь [PERSON] належну при звільненні суму заробітної плати в розмірі 8177,76 грн. за відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету та фондів; середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку належних при звільненні сум заробітної плати з 15.06.2015 до 12.11.2015 в розмірі 27 524,52 грн. за відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету та фондів; моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судові витрати на оплату правової допомоги в сумі 1534,68 грн. Оскільки, вищевказане рішення суду виконано фактично в повному обсязі 02.06.2016 року, то суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з часу з 13.11.2016 року (наступний день після винесення судового рішення) по 01.16.2016 (фактичний остаточний розрахунок) рік включно. При цьому суд не враховує 12.11.2015 рік, оскільки вказаний день фактично був врахований судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні попередніх вимог позивача про стягнення середнього заробітку. Крім того, враховуючи те, що відповідачем 09.12.2015 року перераховано на банківську картку [PERSON] 8 177,00 грн. заборгованість по заробітній платі (за вирахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету та фондів), що не заперечено позивачем, то дану суму необхідно відняти від розрахованої суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача. Розрахунок середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 N 100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 13.11.2016 року по 01.16.2016 рік включно становить: 272 грн. 52 коп. (середньоденний заробіток позивача) * 138 робочих днів = 37 607 грн. 76 коп. за вирахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету та фондів. Отже, з ТОВ «Епіцентр К» на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період часу з 13.11.2016 року по 01.16.2016 року в розмірі 37 607,76 грн. за мінусом 8 177,00 грн., тобто в сумі - 29 430,76 грн. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України "Про оплату праці"). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума індексації заробітної плати в розмірі 4998,14 грн., а позовні вимоги [PERSON], підтримані в судовому засіданні його представником адвокатом [PERSON], в цій частині підлягають задоволенню. За змістом ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода відшкодовується працівникові роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках у зв'язку з необхідністю звернення до суду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial