Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту належності заповіту та визнання в порядку спадкування права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 3,3007 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області та 1/2 частину майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ "Тимківське" с. Тимково Кодимського району Одеської області вартістю 858 грн, або 0,165% загального пайового фонду підприємства, вартість якого складає 518000 грн, що належали його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач являється одним із спадкоємців за заповітом після померлої та прийняв спадщину, проте не може оформити право власності на частину земельної ділянки та майновою паю, оскільки правовстановлюючі документи на вищевказане спадкове майно були втрачені. Крім того, у заповіті та паспорті існує розбіжність у написанні його прізвища, а саме замість « [PERSON] » (згідно паспорту) його прізвище вказано як « [PERSON] » (у заповіті). Ця обставина також перешкоджає позивачу [PERSON] реалізувати свої спадкові прва. В зв`язку з цим, він просить встановити факт належності йому заповіту, що був складений його матір`ю [PERSON] 10 жовтня 2007 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 118, а також визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки та майнового паю. В підготовче засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Бака В.В. надав суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити та просив проводити розгляд цивільної справи без його участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання також не з`явився та надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги, просив їх задовольнити та проводити розгляд цивільної справи у його відсутність. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.07.2018 року (а.с.11). З копії державного акту\~на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 022379, виданого 17.02.2004 року Кодимською РДА (а.с.12) вбачається, що [PERSON] належало право власності на земельну ділянку, загальною площею 3,3007 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тимківської сільської ради, колишнє КСП «Тимківське», частка (пай) № [NUMBER] . Крім того, [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІІ-ХVІІІ № 000257, виданого 22.07.2002 року Тимківською сільською радою (а.с.13), була власником майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ "Тимківське" с. Тимково Кодимського району Одеської області вартістю 858 грн, або 0,165% загального пайового фонду підприємства, вартість якого складає 518000 грн. За час свого життя, а саме 10 жовтня 2007 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстрованого у реєстрі за №118, яким\~все своє майно де б воно не було та з чого воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та, на що за законом вона матиме право, заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). В матеріалах цивільної справи відсутні відомості про інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині незалежно від заповіту. Разом з тим, судом встановлено, що у вказаному заповіті існує розбіжність у написанні прізвища позивача, що вказано як « [PERSON] ». Зокрема, згідно паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] (а.с.7) відомості позивача вказані як « [PERSON] , [INFO] ». Натомість, як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.01.1977 року, сином [PERSON] зазначений « [PERSON] , [INFO] » (на російській мові (мові оригіналу). Ретельний аналіз цих обставин вказує на те, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (на російській мові) є тією ж самою особою, та є одним із спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] . За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст.\~1222, ч. 1 ст.\~1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1\~ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.1269 цього ж Кодексу\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах\~уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Крім того, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1\~ст.1270 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту листа приватного нотаріуса Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіної О.В. вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 51/2018 року за заявами [PERSON] та [PERSON] . Ця обставина також підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №53112779 від 29.08.2018 року та вказує на те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. З огляду на це суд вважає, що [PERSON] набув право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 3,3007 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тимківської сільської ради, колишнє КСП «Тимківське», частка (пай) № [NUMBER] , що належало померлій [PERSON] на підставі державного акту\~на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 022379, виданого 17.02.2004 року Кодимською РДА, а також на 1/2 частину майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ "Тимківське" с. Тимково Кодимського району Одеської області вартістю 858 грн, або 0,165% загального пайового фонду підприємства, вартість якого складає 518000 грн, що відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІІ-ХVІІІ № 000257, виданого 22.07.2002 року Тимківською сільською радою, також належав спадкодавиці. Разом з тим, частина 1\~ст. 392 ЦК України\~передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що 21 січня 2019 року приватний нотаріус Кодимського районного нотаріального округу Бабушкіна О.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів та наявності розбіжностей у прізвищах матері та сина, що зазначені « [PERSON] » та відповідно « [PERSON] ». Ця обставина підтверджується листом №14/01-16 від 21.01.2019 року (а.с.16). Крім того, як вбачається з друкованого видання «Вісті Кодимщини» №2 (10740) від 12 січня 2019 року, державний акт\~на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 022379, виданий 17.02.2004 року Кодимською РДА на ім`я [PERSON] , та свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІІ-ХVІІІ № 000257, виданий 22.07.2002 року Тимківською сільською радою на ім`я [PERSON] , є втраченими (а.с.14). Ретельний аналіз вищевказаних письмових доказів та обставин свідчить про те, що за [PERSON] не визнається право на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 3,3007 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тимківської сільської ради, колишнє КСП «Тимківське», частка (пай) № [NUMBER] та на 1/2 частину майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ "Тимківське" с.Тимково Кодимського району Одеської області вартістю 858 грн, або 0,165% загального пайового фонду підприємства, вартість якого складає 518000 грн. За таких обставин позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права. Крім того, позивачем заявлено вимогу про встановлення факту належності йому заповіту, складеного [PERSON] 10.10.2007 року, посвідченого секретарем Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстрованого у реєстрі за №118. Аналізуючи наявні у справі письмові докази, слід дійти до висновку, що у судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (на російській мові) є тією ж самою особою, та є одним із спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] . Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд може визнати належність особі правовстановлюючого документу, прізвище, ім`я, по батькові якої, зазначені в ньому, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, вказаним у свідоцтві про її народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що належить встановити факт належності [PERSON] заповіту з метою захисту його спадкових прав, а також беручи до уваги те, що в інший спосіб та в іншому порядку позивач такий факт встановити позбавлений можливості. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що з урахуванням положень ч.3\~ст.206 ЦПК України, надає суду підстави для задоволення позову. Відповідно до частини першої\~статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у належному загальному розмірі 1681,60 грн (840,80 грн + 840, 80 грн), що підтверджується квитанціями №69 та №70 від 02.11.2020 року (а.с.1,2). Таким чином 50 відсотків судового збору, які складають 840,80 грн, підлягають поверненню позивачу на підставі ч.1\~ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, стягненню з нього на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання до суду позовної заяви, що складає 840,80 грн.

Outcome: approved