Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Просив визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,060 га, розташованої на території Маріупольської міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого 11.04.2008р. Відповідачка, яка є рідною сестрою позивача та так само як і він прийняла спадок після смерті батька, проти позову не заперечувала. Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Маріупольською міською радою 31 січня 2005 року, належала земельна ділянка площею 3,060 га, що була їй безкоштовно передана у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15 липня 2005 року [PERSON] померла. Спадкоємцями її майна стали чоловік [PERSON] та діти сторони у цій справі, які в рівних частках успадкувала зазначену земельну ділянку, про що одержали свідоцтва про право на спадщину за законом. 08 квітня 2008 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину тієї ж земельної ділянки. Спадщину в установленому законом порядку в рівних частках прийняли сторони, про що кожна з них одержала свідоцтва про право на спадщину за законом і в цілому стала власником 1/ 2 частини земельної ділянки. Таким, чином предмет спору за цим позовом відсутній, що в судовому засіданні підтвердили й сторони, пояснивши, що їх істинним бажанням є передача відповідачкою права власності на успадковану після смерті батьків частину земельної ділянки своєму брату позивачу у справі. Однак за змістом ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а отже відсутність спору про право, що виникли між сторонами, виключає можливість застосування засобів, призначених для вирішення цивільно-правових спорів. Суд не бере до уваги визнання відповідачкою позову, як підставу для його задоволення, оскільки таке визнання суперечить закону, зокрема положенням пункту 15 Перехідних положень ЗК України, за якими до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Outcome: dismissed