Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

05 квітня 2018 року представник позивача, адвокат [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в якому, просить встановити факт надання кредиту [PERSON] за кредитним договором №014/108069/3157/73 від 16.08.2006р., укладеному з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», в сумі 140 453,00грн., шляхом перерахування автомобільному салону ТОВ «Автопарк люкс» вартості автомобіля марки Great Wall Hover білого кольору 2006 року випуску. Визнати недійсним визначення суми та валюти кредитування за кредитним договором №014/108069/3157/73 від 16.08.2006р., укладеному між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», в розмірі 28 100,00 доларів. Визнати недійсними Додаткову угоду №2 від 09 вересня 2009р. до Кредитного договору №014/108069/3157/73 від 15 серпня 2006р., Додаток №1, Додаток №2 до Кредитного договору №014/108069/3157/73 від 15 серпня 2006р. (а.с.1-6). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у серпні 2006 року в автомобільному салоні ТОВ «Автопарк люкс», який розташований у м.Дніпропетровську по вул. Набережна Перемоги, 2-а, їй прийшовся до вподоби автомобіль марки Great Wall Hover білого кольору 2006 року випуску. Між нею та ТОВ «Автопарк люкс» було укладено договір №8 купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки Great Wall Hover. Вартість зазначеного автомобіля склала 140 453 грн. Так як необхідної суми у неї не було, при оформленні договору купівлі-продажу одночасно була проведена переддоговірна робота з представниками банку щодо отримання кредиту на придбання автомобіля. Під час укладання договору купівлі-продажу, працівники автосалону та представники банку пояснили, що автомобіль вона зможе забрати дуже швидко, оскільки кредит буде надано не їй особисто в руки, а кошти у сумі 140 453 грн. Банк перерахує на банківський рахунок автосалону. Після підписання договору купівлі-продажу автомобіля вони з автосалону поїхали до нотаріуса. У нотаріуса вона підписала кредитний договір № 014/108069/3157/73 від 16.08.2006 року, договір застави транспортного засобу № 014/3157/123 від 16.08.2006 року та інші документи. Згідно змісту договору, кредит надавався їй у доларах США, проте, працівники банку переконали її, що договір кредиту в доларах США формальний, фактично оплата банком за автомобіль буде в гривнях. Проте, на той час вона не особо намагалася вникати у тонкощі взаємовідносин між банком та автосалоном, та не надала значення тому, що фактично кредит надається їй, а кредитні кошти отримує безпосередньо автосалон. Зазначений Договір між нею і банком АППБ «Аваль» було укладено сторонами на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. З кредитного договору №014/108069/3157/73 від 16.08.2006 року між нею та відповідачем вбачається, що кредит нібито надано позичальнику в іноземній валюті, а саме у доларах США. Відповідно до п.1.1 Договору Кредитор - АППБ «Аваль», на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику - [PERSON] споживчий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 28 100 доларів США. Згідно до п.4.1 Договору банк зобов'язується відкрити позичальнику позичковий рахунок [NUMBER] в Дніпропетровській обласній дирекції АППБ «Аваль» МФО 305653. При цьому, відповідно до квитанції №157/118-27 від 16.08.2006 року (час проведення операції - 15 год. 59 хв.), [PERSON] внесла через касу Дніпропетровської обласної дирекції АППБ «Аваль» (рахунок [NUMBER]) кошти у сумі 140 452, 00 грн. на рахунок - [NUMBER], а через 06 (шість) хвилин, відповідно до заяви на видачу готівки №157/118-28 від 16.08.2006 року (час проведення операції - 16 год. 05 хв.) у цьому ж відділенні в цій же операційній касі, нібито, зняла з рахунку [NUMBER] іноземну валюту у сумі 28 100 доларів США. Проте, вона заяву на відкриття валютного рахунку до АППБ «Аваль» не подавала і відповідно підписати таку заяву, також не могла, яким чином було відкрито валютний рахунок на її ім'я їй невідомо. Вона взагалі жодних грошей не отримувала, так як банк повинний був перерахувати гроші безпосередньо на рахунок автосалону, а автосалон, в свою чергу, після отримання оплати, повинний був передати придбаний автомобіль покупцеві. Відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на час надання кредиту службові особи банку мали законне право відкрити клієнту рахунок в іноземній валюті лише за умови попереднього відкриття клієнтом у АППБ «Аваль» поточного рахунку в національній валюті України. Отже, приймаючи до уваги вищезазначене, вона на час оформлення споживчого кредиту не мала в АППБ «Аваль» жодного банківського рахунку, а саме: ні поточного, ні вкладного, а тим більше в іноземній валюті. Внаслідок розрахунку тіла кредиту у доларах, які вона не отримувала, замість гривень, які фактично були виплачені банком, у неї виникає додаткове грошове зобов'язання, згідно з яким вона повинна повернути кредитору кошти, які той їй не надавав, що суперечить змісту кредитних відносин. Зазначає, що в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 206/6969/15-ц за її позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору №014/108069/3157/73 від 16.08.2006 року та договору застави транспортного засобу недійсними (через несправедливі умови договору). За результатами розгляду даної справи було винесено рішення про відмову у задоволенні позову, проте, підчас розгляду справи було призначено судом, та, відповідно, проведено судово-економічну експертизу. З висновку по проведеній експертизі №6/11.3/1534 від 02.12.2016р. зазначено, що документально не підтверджується зарахування коштів АППБ «Аваль» в іноземній валюті на поточні рахунки [PERSON] [NUMBER] та [NUMBER] по кредитному договору 014/108069/3157/73 від 16.08.2016р. На момент придбання автомобіля вона не усвідомлювала, які наслідки може потягнути за собою це «формальне визначення» валюти зобов'язання в іноземній валюті. Не перевіряла вона і того, в якій валюті було перераховано кошти на рахунок автосалону. Як надання кредиту буде відображатися у її кредитній справі вона також проінформована не була. Не була попереджена і про валютні ризики при укладанні договору кредиту. Таким чином, аналізуючи вище наведене, повністю спростовується факт надання банком їй кредиту в іноземній валюті у сумі 28 100 доларів США. Крім того, при одному з чергових звернень до АПП банку «Аваль», їй було запропоновано підписати декілька документів: Додаткову угоду №2 від 09 вересня 2009р. до Кредитного договору №014/108069/3157/73 від 15 серпня 2006р., Додаток №1, Додаток №2 до Кредитного договору №014/108069/3157/73 від 15 серпня 2006р. Проте, жодного кредитного договору крім кредитного договору №014/108069/3157/73 від 16.08.2006р., вона не підписувала. Представник відповідача Олексюк М.М. 21 травня 2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 30 серпня 2017 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська була розглянута цивільна справа №206/6969/15-ц за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними. По справі було ухвалено рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі. З тексту судового рішення вбачається, що викладення обставин та правове обґрунтування нової позовної заяви співпадає, а в деяких містах є аналогічною, щодо справи яка вже розглядалась, тобто Самарським районним содом м. Дніпропетровська вже досліджувались правовідносини між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пов'язанні з укладанням та виконанням кредитного договору №014/108069/3157/73 від 16.08.2006 року. Судом досліджувались обставини щодо отримання коштів позичальником, придбання авто та виконання зобов'язання позичальником. З доводів позивача не зрозуміло в чому полягає обман з боку відповідача, оскільки згідно рішення суду по справі №206/6969/15-ц встановлено, що суд не бере до уваги доводи позивачки, що їй представником банку не було роз'яснено, про те, що вона отримує кредит у іноземній валюті, оскільки з кредитного договору №0414/108069/3157/73, а саме з п.1.1 вбачається, що кредитор на положеннях та умовах договору надає позичальнику споживчий кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 28100,00 доларів. Відповідно до п. 1.2 кредит надається на 72 місяців 16.08.2006 року по 16.08.2012 року. Також додатково зазначають, що до укладання кредитного договору, а саме 15 серпня 2006 року позичальник звернувся до банку із заявою-анкетою про надання їй кредиту в сумі 28 100,00 доларів США. Заяву-анкету про надання кредиту позивач склав власноручно. Наявність заяви-анкети позичальника складена до укладання кредитного договору вказує, що ніякого обману про валюту кредиту, розмір відсотків з боку відповідача не було. Отже, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованих та такими, що спростовуються наявним рішенням Самарського районного суд;. Дніпропетровська від 30 серпня 2017 року. Крім цього згідно позовної заяви [PERSON] стверджує, що її права порушені з моменту укладання кредитного договору, тобто з 16 серпня 2006 року, то в даному випадку строк позовної давності спливає 16 серпня 2009 року, однак позивач звернувся до суду тільки у 2018 році, зі спливом строку позовної давності у 9 років, не просить суд поновити строк, не надає жодного пояснення, що перешкоджало звернутися до суду раніше. Просять суд застосувати строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову (а.с.60-61). 28 серпня 2018 року представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відзив представника відповідача на позовну заяву [PERSON] складається переважно з цитування рішення суду по іншій справі. Проте, на сторінці 3 відзиву представник відповідача зазначає, що «...неотримання кредиту в доларах США, перерахування національної валюти на рахунок автосалону, відсутність окремо відкритого поточного рахунку...вже досліджувались судом», після чого йде посилання на ч.4 ст.82 ЦПК України, щодо обставин, встановлених рішенням суду. Незрозуміло по змісту, даним визначенням представник позивача підтверджує факт «неотримання кредиту в доларах США, перерахування національної валюти на рахунок автосалону», або спростовує його. Посилання на текст рішення, з якого було б видно про «встановлення» зазначених обставин у відзиві не зазначається. Обман з боку відповідача, як й було розписано досить детально в позовній заяві, полягав у тому, що, незважаючи на те, що в договорі кредиту було визначено валюту кредитування - долари США, банк (відповідач по справі) перерахував на рахунок автосалону гривні, надавши, таким чином кредит саме в гривнях у розмірі 140 453,00грн. (ст.1046 ЦК України). Щодо заявленого застосування наслідків спливу строків позовної давності, то, як убачається з матеріалів справи №206/6969/15-ц, на рішення по якій так наполегливо посилається відповідач, то обставини щодо не надання кредиту у доларах США стали відомі позивачу після ознайомлення з результатами висновку експерта від 02.12.2016 року №6/11.3/1534. Як відомо, перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту коли особа дізналася про порушення свого права. Так як усі розрахунки між банком та автосалоном здійснювалися без участі позивача, то, відповідно, моментом, коли позивач дізналася про те, що банк ввів її в обман щодо грошових коштів, наданих у якості кредиту за договором. Внаслідок розрахунку тіла кредиту у доларах, які боржник не отримував, замість гривень, які фактично були виплачені банком на користь автосалону, у боржника виникає додаткове грошове зобов'язання, згідно з яким він повинен повернути кредитору кошти, які той йому не надавав, що суперечить змісту кредитних відносин. Таким чином, так як про обман відповідача щодо валюти кредиту позивачеві стало відомо лише після проведення експертизи 02.12.2016 року, то звернення до суду у 2018 році здійснено в межах строку позовної давності (а.с.83-84). 06 квітня 2018 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.45). 26.04.2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с.56). Ухвалою судді від 12 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.78). 07.11.2018 року від представника позивача, адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримують і просять задовольнити (а.с.116). Під час розгляду справи судом досліджені всі письмові докази, заслухано пояснення сторін і їх представників, оглянуто матеріали цивільної справи № 206/6969/15-ц. Суд, на підставі наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що 16 серпня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопарк люкс» (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір № 8 купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.7-8). Пунктом 1.1. цього договору сторони обумовили, що продавець передає у власність, а покупець приймає і сплачує на умовах цього договору автомобіль марки Great Wall Hover білого кольору 2006 року випуску. Відповідно до п. 2.1. цього договору визначено, що вартість автомобіля складає 140453,00 гривень, у тому числі і податок на додану вартість у розмірі 23409грн. У пункті 3 цього договору зазначений порядок розрахунку. Покупець зобов'язується провести оплату по цьому договору у два етапи. 1 етап: покупець сплачує суму 0,00грн. (що складає 0% ціни товару) через касу банку на розрахунковий рахунок продавця у день укладання договору: автомобіль на 1 етапі залишається у продавця. 2 етап: покупець оформлює кредит у банку і здійснює кінцевий розрахунок з продавцем у сумі 140453,00грн. (що складає 100% ціни товари) і при отриманні банка повідомлення про згоду надати кредит для кінцевого розрахунку з продавцем. 16 серпня 2018 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 014/108069/3157/73 (а.с.9-12). Пунктом 1.1. цього договору сторони обумовили, що кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику споживчий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 28100,00 доларів. Пунктом 1.2 цього договору визначено, що кредит надається на 72 місяці з 16.08.2006 року по 16.08.2012 року. Згідно до п.4.1 договору кредитор зобов'язується відкрити позичальнику позичковий рахунок [NUMBER] в Дніпропетровській обласній дирекції АППБ «Аваль» МФО 305653. Пунктом 3.2 договору визначено, що надання кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватися на розсуд кредитора наступним чином: - на поточний рахунок Позичальника; - готівкою через касу Кредитора; - шляхом оплати за письмовою заявою Позичальника наданих останнім платіжних документів (лише для кредитів, що надаються в національній валюті України). 16 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №014/3157/123 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрешенською І.Р. (а.с.28-29) Пунктом 1.2. визначено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/108069/3157/73 від 16 серпня 2006 року (п. 1.1), заставодавець на умовах передбачених цим договором, передає у заставу належний йому транспортний засіб Great Wall Hover реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, колір білий. У п. 1.3 договору зазначено, що предмет застави оцінюється сторонами в сумі 140452,00грн., що за офіційним курсом НБУ на момент укладання договору складає 27812,27 доларів США. 09 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до договору застави транспортного засобу № 014/3157/123 від 16 серпня 2006 року, яким викладено п. 1.1 договору застави в новій редакції: цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що витікають з Кредитного договору № 014/108069/3157/73 від 16.08.2006 року, та всіх додаткових договорів (угод), які можуть бути укладені до закінчення строку дії цього договору, укладеним між заставодержателем та заставодавцем, за умовами якого заставодавець зобов'язується перед заставодержателем повернути в строк до 15.07.2016 року суму кредиту в розмірі 28100,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент укладення договору складає 141905,00грн. (а.с.30-31). 09 вересня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № 014/108069/3157/73 від 15 серпня 2006 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення (реструкторизацію) кредиту, визначених кредитним договором, відповідно до п. 1 строк кредиту збільшено на 47 календарних місяців, у зв'язку з чим: п.1.1 пункт 1.2 кредитного договору викладено : кредит надається на 119 місяців з 15 серпня 2006 року по 15 липня 2016 року, станом на дату укладання угоди заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту складає 15220,92 доларів США (а.с.17-19). У додатку №1 і додаток №2 до Кредитного договору №014/108069/3157/73 від 15 серпня 2006р зазначено графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашенні і сукупна вартість кредиту відповідно (а.с.20-24). Відповідно до квитанції №157/118-27 від 16.08.2006 року (час проведення операції - 15 год. 59 хв.), [PERSON] внесла через касу Дніпропетровської обласної дирекції АППБ «Аваль» (рахунок [NUMBER]) кошти у сумі 140 452, 00 грн. на рахунок - [NUMBER] на своє ж ім'я з призначенням платежу надходження на вкладні рахунки внесення коштів згідно кредитного договору 014/108069/3157/73 від 16.08.2006р., а через 06 (шість) хвилин, відповідно до заяви на видачу готівки №157/118-28 від 16.08.2006 року (час проведення операції - 16 год. 05 хв.) у цьому ж відділенні в цій же операційній касі, зняла з рахунку [NUMBER] іноземну валюту у сумі 28 100 доларів США, що еквівалентно 141905,52грн. (а.с.32). Відповідно до копії заяви-анкети позичальника [PERSON] від 15.08.2006 року сума кредиту 28100,00 дол. США, строк кредитування 72 місяці, відсоткова ставка 13,0 %, цільове використання придбання автомобіля (а.с.70-72). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2017 року по справі № 206/6969/15-ц, провадження № 2/206/26/17 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору та договору застави транспортного засобу недійсним відмовлено (а.с.33-40). У відповідності до ч. 4, 7 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду. Так, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2017 року встановлено, що порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови № 168 Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року, порушення договору застави зі сторони банку відсутні. Відповідно до висновку експерта Буряк Т.М. Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 02.12.2016 року № 6/11.3/1534, проведеної на підставі ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2016 року про призначення судово-економічної експертизи по цивільній справі № 206/6969/15-ц, провадження № 2/206/218/16, зокрема видно, що за результатами судово-економічної експертизи, в межах наданих документів, документально не підтверджується зарахування коштів АППБ «Аваль» в іноземній валюті на поточні рахунки [PERSON] [NUMBER]та [NUMBER] по кредитному договору 014/108069/3157/73 від 16.08.2016р. За результатами судово-економічної експертизи, в межах наданих документів, документально не підтверджується відкриття в АППБ «Аваль» [PERSON] поточних рахунків [NUMBER] та № [NUMBER]. Подальші зміни та додатки були укладені до договору № 014/108069/3157/73 від 15.08.2006 р. у зв'язку з цим, експерту не надається за можливе відповісти на питання чи було збільшення зобов'язань та який кінцевий строк погашення цих зобов'язань по кредитному договору № 014/108069/3157/73 від 16.08.2016р. Подальші зміни та додатки були укладені до договору № 014/108069/3157/73 від 15.08.2006 р., у зв'язку з цим, експерту не надається за можливе відповісти на питання чи було збільшення зобов'язань та який кінцевий строк погашення цих зобов'язань по кредитному договору № 014/108069/3157/73 від 16.08.2016 р. Також зазначено про відсутність кредитного договору саме від 15.08.2006р. (а.с.97-112). Допитаний в судовому засіданні експерт Буряк Т.М. пояснив, що під час експертизи було встановлено невідповідність документів. Банк перерахував на ТОВ «Автопарк люкс» саме гривню у розмірі 140452грн. Завантаження ссуди від іншої дати, пізніше ніж [PERSON] внесла кошти у розмірі 140000,00грн. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16). У відповідності до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що за кредитним договором № 014/108069/3157/73 від 16.08.2006 року [PERSON] банком не було надано коштів в іноземній валюті у розмірі 28100,00 дол. США (відповідно до п.1.1. кредитного договору). Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). Отже позовні вимоги позивача про встановлення фату надання кредиту у гривні і визнання недійсним визначення суми та валюти кредитування за кредитним договором підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не може погодитися з вимогами позивача про визнання недійсними Додаткову угоду №2 від 09 вересня 2009р. до Кредитного договору №014/108069/3157/73 від 15 серпня 2006р., Додаток №1, Додаток №2 до Кредитного договору №014/108069/3157/73 від 15 серпня 2006р. виходячі з наступного. За ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків. У відповідності до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Так, судом встановлено, що Кредитний договір №014/108069/3157/73 від 15 серпня 2006р. між сторонами не укладався. Додаткова угода до цього кредитного договору є невід'ємною його частиною. Тобто неукладений правочин не створює жодних юридичних наслідків. При цьому, лише укладена угода може бути визнана недійсною, оскільки відсутність досягнення згоди сторін по всіх її істотних умовах, виключає наявність такої угоди як юридичного факту. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Крім цього, всупереч ст. 81 ЦПК України доказів укладення договору від 15 серпня 2006 року відповідачем не надано. Отже у суду відсутні правові підстави для визнання недійсними додаткових угод, оскільки сам кредитний договір від 15 серпня 2006 року не укладався. Розглядаючи заяву відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути порушені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у своєму відзиві зазначає, що у момент вчинення спірного правочину [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитного договору, сама зазначає, що її права порушені з моменту укладення договору, а тому саме з 16 серпня 2006 року дізналась про нібито порушення свого права та особу, яка його порушила, тому строк позовної давності сплив ще 16 серпня 2009 року. Разом з тим у пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже з матеріалів справи видно, що [PERSON] про фактично надану валюту кредиту за кредитним договором від 16.05.2006 року стало відомо лише після проведення експертизи 02.12.2016 року у справі № 206/6969/15-ц, то звернення до суду у 2018 році здійснено в межах строку позовної давності. Також суд не може погодитися з доводами відповідача щодо тотожності підстав для звернення позивача до суду у 2015 році і 2018 році, оскільки підстави позову про визнання недійсним кредитного договору і договору застави були порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання банком України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а даний позов подано з-підстав не надання їй кредиту в іноземній валюті відповідно до умов договору, а фактично виплачені банком гривні за цим договором. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80грн.

Outcome: partial