Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 07.11.2007 року було укладено кредитний договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000 гривень з умовою - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік від суми залишку заборгованості. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов'язання, в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 23.07.2014 року становить 6610,84 гривень, із яких: 48,47 грн. - заборгованість за кредитом, 241,38 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 5530 грн. - заборгованість з комісії, 500 грн. фіксованого штрафу та 290,99 грн. - процентної складової штрафу. В судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції, представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вказавши, що отримала кредит в сумі 2000 грн. готівкою та платіжної картки не отримувала взагалі та через два місяці погасила отриманий кредит і їй працівники банку в усній формі повідомили, що вона заборгованості не має. Протягом семи років банк з-приводу наявності непогашеного боргу до неї не звертався взагалі, тому вважає, що у заборгованості, що утворилась, винен сам позивач та просила застосувати до вимог позивача позовну давність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі матеріали (копію заяви від 07.11.2007 року про отримання кредиту; розрахунок заборгованості, копію Умов та правил надання банківських послуг, копію тарифів по технології «CASH-кредит», виписку по особовому рахунку відповідача, копію електронних даних щодо строку дії кредитної карти, копію довідки про стандарті умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість CASH-кредиту), суд, розглянувши спір між сторонами в межах змінених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 07.11.2007 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк") та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000 гривень з умовою - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць від суми залишку заборгованості та 3,5% комісії. Відповідно до тексту заяви позичальника від 07.11.2007 року договір складається із заяви позичальника, пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів. Згідно з текстом вказаної ж заяви - було відкрито рахунок та карту [NUMBER] з терміном дії до листопада 2009 року. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. З наданих позивачем даних слідує, що відповідач отримала 07.11.2007 року 2000 грн. та здійснила дві оплати по кредиту: 26.11.2007 року в сумі 260 грн. та 19.12.2007 року в сумі 1861,68 грн., проте до останньої за часом оплати банк двічі (07.11.2007 року та 07.12.2007 року) нарахував по 70 грн. комісії, внаслідок чого після опати 19.12.2007 року на вказану дату залишилась непогашена заборгованість відповідача в сумі 18,32 грн. Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача на становить 6610,84 гривень, із яких: 48,47 грн. - заборгованість за кредитом, 241,38 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 5530 грн. - заборгованість з комісії, 500 грн. фіксованого штрафу та 290,99 грн. - процентної складової штрафу. При цьому, сторони договору визначили, що кредит має повертатись шляхом здійснення щомісячних платежів та відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати 2% від суми залишку заборгованості в якості процентів та 3,5% від загальної суми кредиту (70 грн.) в якості комісії, таким чином сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань по внесенню щомісячних платежів, які є складовими частинами зобов'язання позичальника по оплаті кредиту. Відповідач просив застосувати до вимог банку позовну давність. За ст. 256-257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (при цьому, позивачем не надано на розгляд суду даних щодо збільшення строків позовної давності за відповідним письмовим договором, підписаним сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки сторони договору визначили окремі самостійні зобов'язання позичальника щодо щомісячного погашення кредитної заборгованості, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, тому і початок перебігу строку позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення позичальником строку його погашення. Такі висновки суду випливають з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року справа №6-116цс13, яка є обов'язковою для суду. Відповідно до п. 5.12 Умов та правил надання банківських послуг, в редакції, яка діяла на час укладення сторонами договору, строк позовної давності був збільшений до п'яти років. Вказаний позов надійшов до Заводського районного суду м. Миколаєва 14.10.2014 року, тому позивач в межах строків позовної давності має право на стягнення з відповідача платежів, строк сплати яких настав після 14.10.2009 року. При цьому, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на жовтень 2009 року вся заборгованість за тілом кредиту в сумі 48,47 грн. є простроченою, оскільки мала б бути повернута протягом 12 місяців (до 07.11.2008 року). Тому вимога про стягнення з відповідача 48,47 грн. тіла кредиту заявлена позивачем поза межами строку позовної давності, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 267 ЦК України задоволенню не підлягає. Згідно з тим же розрахунком станом на 03.10.2009 року заборгованість відповідача по процентам становить 72,27 грн., заборгованість по комісії - 1540 грн. При цьому, і вказані нарахування (проценти та комісія) здійснювались банком щомісячно та мали сплачуватись відповідачем щомісячно, тому, виходячи з описаних вище принципів застосування строку позовної давності, - позивач має право на стягнення лише процентів та комісії, які нараховані після 14.10.2009 року. Таким чином сума процентів, які належить стягнути з відповідача становить 169,11 грн. (241,38 грн. - 72,27 грн.), сума комісії - 3990 грн. (5530 грн. - 1540 грн.). З положень п. 5.10 Умов і правил надання банківських послуг (в редакції, що діяла на час укладення сторонами договору) слідує, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. З розрахунку заборгованості слідує, що вказані 5% визначені з суми боргу за кредитом, процентів та комісії ((48,47 грн. + 241,38 грн. + 5530 грн.) х5% = 290,99 грн.), при цьому, оскільки судом вище зазначено, що тіло кредиту не підлягає стягненню, а проценти та комісія підлягають зменшенню через пропуск строків позовної давності, то має бути перерахований і розмір процентної складової штрафу. Таким чином, відповідно до запропонованих банком принципів розрахунку процентної складової штрафу її розмір становить (169,11 грн. + 3990 грн.) х5 % = 207,96 грн. У зв'язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню - з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 07.11.2007 року в межах строків позовної давності в сумі 4617,07 грн., з яких: 169,11 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 3990 грн. - заборгованість по комісії; 250 гривень - штраф (фіксована частина), 207,96 грн. - штраф (процентна складова). Суд не вбачає підстав вважати, що заборгованість виникла внаслідок прострочки кредитора, оскільки зі змісту договору не випливає обов'язок позивача повідомляти відповідача про залишок заборгованості за кредитом та суму належних до сплати щомісячних платежів, тому на вказані правовідносини положення ст. 613 ЦК України не поширюються. Крім того, в судовому засіданні відповідачем в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не доведено те, що в нього були підстави, передбачені ч.4 ст. 545 ЦК України для затримання виконання зобов'язання, оскільки не встановлено, що відповідач повністю виконав своє зобов'язання та звертався до кредитора за отриманням відповідної довідки про повне або часткове виконання свого зобов'язання. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність", ст.ст. 257, 261, 267, 526, 530, 1054 ЦК України та

Outcome: partial