Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

17 січня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до [PERSON] з названим позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 12.11.2007 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (згодом перейменоване на ПАТ КБ „ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує на те, що [PERSON] не виконує своїх зобов'язань за вказаним договором, в зв'язку з чим, станом на 30.09.2013 року заборгованість за договором складає 48218 грн. 78 коп., в т.ч. заборгованість за кредитом в сумі 12060,29 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 30266 грн. 97 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3119 грн. 20 коп.; штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн.; штраф (процентна складова) в сумі 2272 грн. 32 коп., яку і просили стягнути на їх користь. Представник позивача Тоцький Ю.М. в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, з місця його реєстрації повернулась не врученою судова повістка з поміткою «за зазначеною адресою не проживає», що в силу ч.5 ст. 74 ЦПК України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод свідчить про належне його повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з наведеного, зважаючи на ч. 1 ст. 224 ЦПК України та враховуючи те, що представник позивача в поданій заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд знаходить, що є всі умови проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що 12.11.2007 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (згодом перейменоване на ПАТ КБ „ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого останньому було надано кредит у розмірі 15000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Укладаючи вказаний кредитний договір сторони були вільними в укладенні договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Оскільки даний договір не був визнанний судом недійсним, то він є правомірним. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з позивачем, внаслідок чого, у нього перед кредитором виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 30.09.2013 року, складає 48218 грн. 78 коп., в т.ч. заборгованість за кредитом в сумі 12060,29 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 30266 грн. 97 коп.. Оскільки комісія є складовою частиною щомісячного платежу, передбаченою умовами договору, то відповідно на користь позивача слід стягнути заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3119 грн.20 коп.. Згідно п.8.6 Договору, який передбачає відповідальність сторін доводиться, що при порушенні клієнтом строків сплати по грошових зобов'язаннях, передбачених Договором більше чим на 120 днів, останній має сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Отже, вимога позивача в цій частині є обґрунтованою і підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 2272 грн. 32 коп. Враховуючи наведене в сукупності, суд знаходить, що позов слід задовольнити та з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути: заборгованість за кредитом в сумі 12060,29 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 30266 грн. 97 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3119 грн.20 коп.; штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн.; штраф (процентна складова) в сумі 2272 грн. 32 коп. Також з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved