Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису вчиненого 31.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрованого за №4871 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 6 195,16 грн в межах виконавчого провадження №63698628. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй 26.11.2020 року стало відомо про виконавчий напис вчинений 31.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрований за №4871 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 6 195,16 грн в межах виконавчого провадження №63698628. за кредитним договором №611/35-36/113 від 17.04.2008 року. Нотаріус повинен був при вчиненні виконавчого напису перевірити безспірність заборгованості. Відповідач не надав нотаріусу виписки по кредитному рахунку, як основного документа, який би міг підтверджувати суму заборгованості. Звертає увагу суду на те, що виконавчий напис вчинено за кредитним договором №611/35-36/113 від 17.04.2008 року зі строком кредиту на 18 місяців, тобто до 16.10.2009 року, таким чином виконавчий напис вчинено нотаріусом поза межами трьох років з моменту виникнення права вимоги. В період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року взагалі не можуть бути нараховані відсотки по даному кредитному договору, оскільки такі не передбачені умовами кредитного договору. Отже, виконавчий напис вчинений від 31.10.2020 року вчинений поза межами встановленого законом трьох річного строку давності, що свідчить про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства України, а тому просить позов задоволити. Крім того, представник позивача подав заяву про забезпечення позову. Таку ухвалою судді від 30 грудня 2020 року було задоволено та зупинено стягнення на пдіставі виконавчого напису вчиненого 31.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрованого за №4871 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 6 195,16 грн в межах виконавчого провадження №63698628. Ухвалою судді від 18 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 09 лютого 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача, у яких зазначає наступне. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованість, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки тільки первинні документи, як фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримав від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а тому у нотаріуса були відсутні правові підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Також просить врахувати ту обставину, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений поза межами трьох років, оскільки кредитний договір закінчив свою дію 16.10.2009 року. 15 лютого 2021 року надійшов відзив на позову заяву від представника відповідача АТ "Альфа-Банк" - Стеценко М.В., відповідно до якого зазначає, що строків давності на звернення до нотаріуса не порушено, у зв`язку із тим, що зобов`язання за кредитним договором не припинені, оскільки заборгованість не виплачується, зобов`язання за кредитним договором залишаються чинним. Крім того, звертає увагу суду на Постанову Великої Палати Верховного суду від 15.01.2020 року, в якій зазначено, що навіть наявність під час вчинення виконавчого напису судового спору про стягнення заборгованості не свідчить про спірність кредитної заборгованості та не є підставою для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо розміру витрат на правничу допомогу, зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 15 000 гривень не співмірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. 22 лютого 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив. Зазначає, що банк у квітні 2010 року звертався до суду із вимогою видати судовий наказ, тобто просив достроково повернути кошти за кредитним договором, фактично із 2010 року і до моменту вчинення виконавчого напису пройшло 10 років, при цьому загальний строк позовної давності три роки. 02 березня 2021 року на адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив по справі від представника відповідача Стеценко М.В. , у яких зауважує, що сплив строків давності встановлених Цивільним кодексом України позбавляє кредитора виключно права на судовий захист своїх порушених прав, проте жодним чином не позбавляє права кредитора захистити свої порушені права іншим передбаченим законом способом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задоволити. Додатково зазначив, що витрати на оплату правничої допомоги адвоката становлять 8000 гривень, та просить у разі задоволення позову стягнути такі з відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотання про відкладення не подавав. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду належним чином були повідомлені, причини не явки не повідомили, клопотання про відкладення не подавала. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 17 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком "Украсоцбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №611/35-36/113. У п.1.1. Кредитного договору передбачено, що порядок повернення Кредиту відбувається згідно з графіком, що міститься в Додатку №1 до даного Договору, який є невід`ємною складовою частиною цього Договору, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше 16 жовтня 2009 року. Також в матеріалах справи міститься Додаток №1 до Договору Кредиту №611/35-36/113, зокрема в графіку погашення кредиту також зазначено, що останній платіж для погашення перебачений 16.10.2009 року. На підставі заяви АТ "Альфа-Банк" приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. було вчинено 31.10.2020 рокувиконавчий напис за №4871 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 6 195,16 грн в межах виконавчого провадження №63698628. 23.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису №4871 виданого 31.10.2020 року. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року № 310/9293/15. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що не погоджується із сумою боргу та така за кредитним договором не є безспірною. Крім того, як вбачається з Кредитного договору №611/35-36/113 від 17 квітня 2008 року, строк повернення кредитної заборгованості спливає 16 жовтня 2009 року. В той же час, суд не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу того, що строк для вчинення виконавчого напису не минув, з наступних підстав. До матеріалів справи представником позивача долучено копію заяву представника АТ "Укрсоцбанк" про видачу судового наказу, на підставі якої було видано судовий наказ від 19 квітня 2010 року про стягнення з [PERSON] на користь АК "Укрсоцбанк" 32 545 гривень. Отже, відповідач реалізував своє право вимоги ще в 2010 році. Враховуючи наведене, судом встановлено, що строк для звернення до нотаріуса минув. Виконавчий напис вчинено лише 31 жовтня 2020 року, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Аналізуючи сукупність зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось після спливу строку передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а також з порушенням вимоги закону про безспірність заборгованості. Отже, вчинення виконавчого напису 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., суперечить положенням ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» , що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1261 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із витягу з договору №11260/20 від 26.11.2020 про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та [PERSON] , адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах передбачених чим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення. Відповідно квитанції від 09.04.2021 позивач здійснила витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 гривень. Враховуючи вище наведене слід стягнути з відповідача на корить позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Outcome: approved