Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У зв'язку з тим, що між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі заступника начальника Рівненського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 491 від 02.10.2007 року, згідно до якого відповідачу надано грошові кошти у сумі 151500 грн. на придбання житлового будинку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,8% річних, з терміном повернення не пізніше 01.10.2037 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 491/1 від 02.10.2007 року, за яким вона поручилась за належне виконання зобов'язань боржником, крім того 02.10.2007 року між ВАТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений іпотечний договір реєстровий № 3649, за яким останній передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою вул.Садова, № 16, с.Нова Любомирка, Рівненського району Рівненської області, позивач виконав свої зобов'язання, однак відповідач не виконує взяті на себе обов'язки по погашенню кредиту і рішенням Рівненського районного суду від 03.12.2010 року було солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 208492 грн. 47 коп., однак відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив і на даний час сума заборгованості становить 310442 грн. 51 коп., позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] заборгованість шляхом звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на вказаний житловий будинок, визначити спосіб реалізації предмета іпотеки, надати право на отримання і подання документів, передати предмет іпотеки в управління банку, виселити відповідача з будинку, який є предметом іпотеки, та стягнути сплачений судовий збір. В ході розгляду справи представником позивача подавалися заяви про збільшення позовних вимог і в останній такій заяві представник позивача просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на суму 352704 грн. 94 коп., а інші позовні вимоги залишила без змін. Представник позивача [PERSON] в суді позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, що рішенням Рівненського районного суду від 03.12.2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 208492 грн. 47 коп. На даний час виконавчий лист про стягнення з них заборгованості перебуває на виконанні у відділі ДВС, але відповідачі не сплачують заборгованість за кредитним договором, тому банк вимушений звертатися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. У вказаному будинку зареєстрований лише один відповідач, а тому просить позов задоволити з врахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог, звернути стягнення на предмет іпотеки і виселити відповідача з житлового будинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про дату, місце і час розгляду справи він був повідомлений своєчасно і належним чином, шляхом опублікування оголошення в пресі. Причину неявки суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про перенесення розгляду справи. Суд вважає неявку відповідача до суду неповажною. В зв'язку з відсутністю в судовому засіданні відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Судом встановлено, що 02 жовтня 2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі заступника начальника Рівненського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 491, згідно до якого відповідачу надано грошові кошти у сумі 151500 грн. на придбання житлового будинку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,8% річних, з терміном повернення не пізніше 01.10.2037 року на умовах, визначених кредитним договором. Крім того, 02 жовтня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] реєстровий номер 3649, згідно якого останній передав ВАТ "Державний ощадний банк України" в іпотеку нерухоме майно, а саме:житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 123,8 кв.м., житловою площею 62,6 кв.м., що знаходиться за адресою: вул.Садова, № 16, с.Нова Любомирка, Рівненського району Рівненської області та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] 02.10.2007 року. Також, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 491 від 02.10.2007 року між позивачем та [PERSON] 02.10.2007 року був укладений договір поруки № 491/1. Відповідач вчасно не погашав кредит, тому утворилась заборгованість. Рішенням Рівненського районного суду від 03.12.2010 року така заборгованість в сумі 208492 грн. 47 коп. була стягнена солідарно з [PERSON] та [PERSON], але на даний час рішення суду є невиконаним та відсутні будь-які платежі, спрямовані на погашення боргу. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості становить 352704 грн. 94 коп. і складається із залишку простроченої позики в сумі 150237,00 грн. (в тому числі прострочена заборгованість - 37 469,00 грн.); нарахованих та несплачених відсотків за користування позикою в сумі 52 318,87 грн.; нарахованої та несплаченої пені по основному боргу на суму 16 255,60 грн.; нарахованої та несплаченої пені по відсотках в сумі 35 374,60 грн.; 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу в сумі 4 174,07 грн.; 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках в сумі 9081,20 грн.; втрат банку від інфляції за період з 26.12.2007 року по 14.07.2015 року включно за рахунок несвоєчасної сплати боргу та відсотків в сумі 85 263,60 грн. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. А відповідно до ст.590 цього ж Кодексу звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] не належним чином виконує свої зобов'язання, тобто в наявності є порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а отже позов підлягає до задоволення частково і необхідно звернути стягнення на вищевказаний житловий будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на суму 208492 грн. 47 коп., яка була стягнута за рішенням Рівненського районного суду від 03 грудня 2010 року, а не на суму 352704 грн. 94 коп., як того просить представник позивача у останній заяві про збільшення позовних вимог, оскільки така сума заборгованості з відповідача не стягувалася. Як видно із розрахунку суми заборгованості станом на 15.07.2015 року за даним позовом, в неї крім пені і 3% річних включено також залишок простроченої позики в сумі 150237 грн., в тому числі простроченої заборгованості в сумі 37469,00 грн., нараховані та несплачені відсотки за користування позикою в сумі 52318,87 грн., але ці суми вже були стягнуті рішенням суду від 03.12.2010 року і виконавчий лист за даним рішенням знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби. Тому суд повторно не може стягувати ці ж суми при розгляді даної справи. Судом пропонувалось представнику позивача скорегувати суму заборгованості, якимось чином змінити позовні вимоги, але вона жодним чином не зреагувала на пропозицію суду, лише кожне судове засідання подавала заяви про збільшення позовних вимог і кожного разу на тисячі гривень. Доводів представника позивача про те, що ці суми є незмінними як за рішенням суду від 03.12.2010 року так і в даному позові, суд не може прийняти до уваги, оскільки хоча ці суми є незмінними, але два рази вони не повинні стягуватися. Тому представнику позивача і пропонувалося скорегувати суму заборгованості з врахуванням попереднього рішення суду, але цього зроблено не було. Тепер, що стосується виселення. Відповідно до ч.3 ст.109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками встановленими законом. А частина 4 цієї статті передбачає, що таке виселення є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Отже на даний час є підстави виселити [PERSON] з будинку, який він передав в іпотеку. В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] належить стягнути судові витрати, а саме судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved