Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

20.12.2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" про визнання незаконним розпорядження № 8423 від 13.12.2017р., стягнення моральної шкоди, визнання недійсним наказу від 09.01.2018р. № 28-к. Враховуючи заяву про уточненнях позовних вимог (а.с. 48-49), позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним Розпорядження № 8423 від 13.12.2017р. "Про виконання завдань, віднесених до обов'язків [PERSON]."; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. та судові витрати в розмірі 640 грн.; визнати недійсним Наказ від 09 січня 2018 року №28-к «Про заходи дисциплінарного стягнення». В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 13 лютого 2003 року, позивач була прийнята на роботу до відповідача. З 01 лютого 2008 року, [PERSON] займала посаду заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії - Львівського обласного управління AT ''Ощадбанк". 14 грудня 2016 року позивача було незаконно звільнено з посади у зв'язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України, про що виданий відповідний Наказ № 2833-к. 16 травня 2017 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення у цивільній справі № 466/10897/16-ц за позовом [PERSON], яким повністю задоволені позовні вимоги та визнано звільнення незаконним, наказ про звільнення визнано недійсним, визнано недійсним запис про звільнення у трудовій книжці, поновлено на роботі на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення. Рішенням також стягнуто 75,466,00 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року апеляційна скарга відповідача задоволена частково, рішення суду першої інстанції в частині поновлення на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення - скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про поновлення на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами. У частині стягнення середньомісячного заробітку та судових витрат, рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто на користь позивача 73406,04 грн. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова та апеляційного суду в частині поновлення на роботі відповідачем не виконано в повній мірі, а саме: відповідачем не відновлено попередніх умов праці позивача; відповідачем не відновлено попередніх умов оплати праці - оскаржується; відповідачем не вжито заходів для призначення (переведення) позивача на посаду та структурний підрозділ, де знаходиться (виконується) робота (трудова функція) позивача; Фактично [PERSON] є не допущена до виконання попередніх обов'язків і такі виконує інша особа. Адже, момент виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника пов'язано з фактичним допущенням його до виконання попередніх обов'язків на підставі акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника з роботи (ВСУ від 04.08.2010р. №6-156св10). Законодавець пов'язує момент виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника з фактичним допущенням його до виконання попередніх обов'язків на підставі акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника з роботи (ВСУ від 10.10.2007р. №6-8536св07). 13 грудня 2017 року відповідачем прийнято Розпорядження №8423 "Про виконання завдань, віднесених до обов'язків [PERSON].", яким на неї покладені обов'язки не передбачені трудовим договором та порушують вимоги (виконання) рішень судів. Вказує, що дане Розпорядження №8423 є таким, що порушує закон та суперечить рішенню Шевченківського районного суду м.Львова від 16.05.2017року та рішенню апеляційного суду Львівської області від 23.10.2017року. У відповідності до статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно статті 31 КЗпП власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Стаття 43 Конституції України тлумачить, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Використання примусової праці забороняється. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Враховуючи наведене, розпорядження, яке прийняте із порушенням наведених вимог закону, підлягає визнанню судом недійсним. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що після подання нею позову до суду та відкриття провадження у даній судовій справі (про що відповідачу було відомо ще 22 грудня 2017року), відповідач Наказом від 09 січня 2018 року № 28-к "Про заходи дисциплінарного стягнення", за невиконання позивачем оскаржуваного незаконного Розпорядження № 8423, оголосив 16 січня 2018 року догану. Накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення є незаконним, необгрунтованим, мотивоване припущеннями та аргументовано незаконним розпорядженням. У відповідності до статті 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Основною засадою судочинства є обов'язковість судового рішення (п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції). Згідно статті 18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Ураховуючи наявність рішення суду про незаконне звільнення [PERSON] та поновлення її на роботі, незважаючи на наведені норми, рішення суду в частині поновлення на роботі не виконане. Згідно статті 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. На порушення приписів вказаних норм, оскаржуваний наказ узагалі нічим не обґрунтований. Так, у наказі не зазначено де, коли та в який спосіб позивач [PERSON] порушила розпорядження чи посадову інструкцію. Не зазначено, у чому виразилося порушення. Не вказано, які наслідки порушення, чи є її вина у порушенні та чи є причинний зв'язок. У наказі не вказано який конкретно пункт Розпорядження № 8423 вона порушила, та який конкретно пункт посадової інструкції позивачка порушила. Щодо останнього, та взагалі не вказані реквізити посадової інструкції: номер, дата прийняття, дата погодження з [PERSON] У наказі не вказані підстави його винесення, зокрема немає посилання на докази вчинення позивачем дисциплінарного проступку, як от службові записки, результати службового розслідування, пояснення працівників, її пояснення тощо. Ураховуючи наведене, Наказ №28-к також має бути визнаний недійсним судом. З врахуванням вищевикладеного, змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненнях до неї. Просили позовну заяву з урахуванням заяви про уточненнях позовних вимог задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача АТ "Ощадбанк" [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи, просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що позивач [PERSON] 13 лютого 2003 була прийнята на роботу до відповідача Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк". З 01 лютого 2008 року позивач займала посаду заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк». 14 грудня 2016 року позивача було звільнено з посади у зв'язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України, про що виданий відповідний Наказ №2833-к. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.05.2017 року у цивільній справі №466/10897/16-ц, позов [PERSON] задоволено повністю, визнано незаконним звільнення [PERSON] з філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за п.6 статті 36 Кодексу законів про працю України; визнано недійсним наказ № 2833-к від 14 грудня 2016 року начальника філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] «Про звільнення [PERSON].» у зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України; визнано недійсним запис № 12 від 14 грудня 2016 року у трудовій книжці [PERSON] про звільнення у зв»язку із відмовою від продовження роботи у зв»язку із змінами істотних умов праці п.6 ст.36 КЗпП України; поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії-Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» з 14 грудня 2016 року; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за 4 місяця 18 днів, в розмірі 75466 грн. (сімдесят п»ять тисяч чотириста шістдесят шість грн.); стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Львівського обласного управління ПАТ«Державний ощадний банк України» в дохід держави судовий збір в розмірі 2756 грн. (а.с.17-22). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16.05.2017 року в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення - скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 14.12.2016 року. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16.05.2017 року в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат змінено. Викладено абзац шостий та восьмий резолютивної частини рішення в наступній редакції: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Львівського обласного управління ПАТ«Державний ощадний банк України» в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2016 року по 16 травня 2017 року в сумі 73406,04 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів і зборів; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» в користь держави судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в сумі 2938,86грн. В решті рішення суду залишено без змін (а.с.23-30). Згідно наказу №697-к від 16.05.2017 року начальника філії - Львівського обласного управління [PERSON], на виконання рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.05.2017 року, скасовано наказ від 14.12.2016 року №2833-к про звільнення з посади заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами [PERSON] та поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення з 14.12.2016 року з посадовим окладом 5000 гривень на місяць (а.с.7). Відповідно до наказу №17-15-к від 01.11.2017 року начальника філії - Львівського обласного управління [PERSON], на виконання рішенням апеляційного суду Львівської області від 23.10.2017 року, скасовано наказ №697-к від 16.05.2017 року про поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення; визнано недійсним наказ від 14.12.2016 року №2833-к про звільнення з посади заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами [PERSON]; поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами з 14.12.2016 року з посадовим окладом 5000грн. на місяць (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу (п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів N 9 від 06.11.92р.). У відповідності до п.п. 2 і 3 ч. 1 ст. 23 КЗпПУ, - трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, таким, що укладається на час виконання певної роботи. Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 30 КЗпП України. Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно ст.31 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. В судовому засіданні встановлено, що 11.12.2017р. начальником філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] затверджено посадову інструкцію заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами (а.с.69-70). Цього ж дня позивач [PERSON] ознайомлена зі змістом посадової інструкції, однак від підпису про ознайомлення з посадовою інструкцією відмовилась, про що 11.12.2017р. складено відповідний акт, підписаний начальником відділу кадрового адміністрування [PERSON], заступником начальника відділу кадрового адміністрування [PERSON] та головним економістом відділу кадрового адміністрування [PERSON] (а.с.71).Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON],[PERSON] підтвердили в судовому засіданні зазначені вище осбтавини. Так, Розділом 2 посадової інструкції заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами визначено завдання та обов'язки заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами. Відповідно до п.п. 1.2., 1.4., 2.1.11. посадової інструкції, заступник начальника відділу підпорядковується безпосередньо начальнику Філії; у своїй діяльності керується внутрішніми нормативними документами Банку, Положенням про Філію, цією посадовою інструкцією, а також наказами, розпорядженнями Філії та Центрального апарату; виконує інші обов'язки, визначені начальником Філії, усні та письмові розпорядження начальника Філії. Згідно п.4.2. посадової інструкції, у випадку невиконання своїх обов'язків, заступник начальника відділу може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності та/або матеріальної відповідальності відповідно до чинного законодавства Україги та внутрішніх нормативних документів Банку. Окрім цього, відповідно до п.4.1.3. посадової інструкції, заступник начальника відділу несе відповідальність за невиконання наказів, розпоряджень та інших доручень керівництва Філії, Центрального апарату. Також судом встановлено, що начальник філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] наділений повноваженням затверджувати посадові інструкції працівників Управління, видавати накази та розпорядження з питань діяльності Управління, приймати рішення про притягнення працівників Управління до дисциплінарної відповідальності, що передбачені у п.9.3. Положення про філію - Львівське обласне управління AT «Ощадбанк», затвердженого постановою правління AT «Ощадбанк» від 30.12.2015р. №1171 (а.с.89-95). Так, з оскаржуваного Розпорядження №8423 від 13.12.2017 року «Про виконання завдань, віднесених до обов'язків [PERSON].» вбачається, що у зв'язку з поновленням на посаді заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами [PERSON], та з метою забезпечення виконання завдань та обов'язків передбачених посадовою інструкцією, начальник управління [PERSON] зобов'язує: 1. Начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення [PERSON]: 1.1. Забезпечити передачу справ по проблемних кредитах, вказаних в п.2.2 даного розпорядження з відділу реструктуризації заборгованості та стягнення до заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами. 2. 3аступника начальника відділу по роботі з проблемними активами [PERSON]: 2.1. Прийняти з відділу реструктуризації заборгованості та стягнення справи по проблемних кредитах, вказаних в п.2.2.даного розпорядження, про що скласти відповідний акт прийому-передачі не пізніше 15 грудня 2017 року. 2.2. На підставі наглядових справ по проблемних кредитах ВАТ «Маслосоюз», ДГІ завод Буддеталь, МПП «Вікторія», ТзОВ «Адем», які передано з відділу реструктуризації заборгованості до відділу по роботі з проблемними активами, у відповідності з вимогами діючих положень Ощадбанку, що містяться на порталі AT «Ощадбанк», виконати комплекс заходів щодо списання їх за рахунок резерву згідно плану заходів по списанню кредитів юридичних справ (додаток 1). 2.3. Кожної п'ятниці особисто подавати начальнику філії-Львівське обласне управління письмовий звіт про виконану роботу згідно плану заходів. 2.4. Щоденно ознайомлюватись із вхідною кореспонденцією, шо поступатиме на електронну адресу [INFO]. (а.с.31). Більше того, Розпорядженням начальника управління [PERSON] від 13.12.2017р. №8423, на позивача [PERSON] покладено виконання конкретних завдань, які віднесені згідно розділу 2 посадової інструкцією до завдань та обов'язків позивача. Початок виконання завдань визначено не пізніше 15.12.2017р. Отже, 13.12.2017р. позивач [PERSON] ознайомлена зі змістом розпорядження №8423, однак від підпису про ознайомлення відмовилась, про що 13.12.2017р. складено акт за підписом головного економіста [PERSON], заступника начальника юридичного відділу [PERSON] та головного юрисконсульта [PERSON] (а.с.76). 13.12.2017р. позивач [PERSON] одержала копію розпорядження №8423, про що свідчить її підпис у журналі реєстрації вхідної кореспонденції філії Банку та 14.12.2017р. додатково одержала сканкопію розпорядження №8423 від 13.12.2017р. засобами електронного зв»язку - електронна пошта (а.с. 77-78). Наведений спосіб вручення документів в установах AT «Ощадбанк» передбачений Інструкцією з діловодства в центральному апараті та установах AT «Ощадбанк», затвердженої постановою правління ВАТ «Ощадбанк» від 29.12.2007р. №449 (а.с.96-100). Зокрема, п.1.5. глави 1 розділу 3 передбачено, що працівники структурних підрозділів працюють з документами, створеними в цих підрозділах, а також із документами, що надійшли до підрозділів з відділу (сектору) загального діловодства, інших структурних підрозділів, електронною поштою, факсом тощо. Кореспонденція, що надсилається засобами електронної пошти, приймається: децентралізовано - адресатами - користувачами поштових скриньок, засобами факсимільного і телексного зв'язку - відповідними службами зв'язку або адресатами (п.3.1., глава 3, розділ 3). Отже, вручення [PERSON] копії розпорядження №8423 під розписку у журналі реєстрації вхідної кореспонденції та сканкопії електронною поштою є належним доказом ознайомлення працівника зі змістом оскаржуваного розпорядження. Проте, всупереч вищенаведеному, з 13.12.2017р. до 27.12.2017р. позивач [PERSON] не приступила до виконання розпорядження №8423 від 13.12.2017р., що стверджується службовою запискою начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення [PERSON] від 14.12.2017р. та 27.12.2017р., якому відповідно до розпорядження №8423 від 13.12.2017р. було доручено забезпечити не пізніше 15.12.2017р. передачу справ для виконання [PERSON] (а.с.81,83). Крім того, з службової записки від 28.12.2017 року, вбачається, що начальник відділу кадрового адміністрування [PERSON], за дорученням начальника управління [PERSON] просить заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами [PERSON] надати письмові пояснення щодо причин невиконання посадових обов'язків, визначених посадовою інструкцією, розпорядженням №8423 від 13.12.2017 року та планом заходів по списанню кредитів юридичних осіб. 22.12.2017 року та 29.12.2017 року позивачем надано службову записку начальнику управління [PERSON], в якій позивач повідомила, що оскаржує в суді незаконне Розпорядженням №8423 від 13.12.2017 року. Після того, за невиконання завдань, поставлених розпорядженням начальника філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] №8423 від 13.12.2017 року та посадових обов'язків, визначених посадовою інструкцією, наказом №28-к від 09.01.2018 року начальника філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] оголошено догану заступнику начальника відділу по роботі з проблемними активами філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] Вказаний наказ №28-к від 09.01.2018 року позивач [PERSON] одержала 11.01.2018р. засобами електронного зв»язку - електронною поштою (а.с.88). У відповідності до ст. 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Відповідно до ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Статтею 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Той факт, що позивачем було написано службову записку з приводу встановлених порушень підтверджуються матеріалами справи (а.с. 85-86). Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов'язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення. Тобто догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, а саме у КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. В наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Судом встановлено, що оспорюваним наказом №28-к від 09 січня 2018 року «Про заходи дисциплінарного стягнення», за невиконання завдань, поставлених розпорядженням начальника філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] №8423 від 13.12.2017 року та посадових обов'язків, визначених посадовою інструкцією, оголошено догану заступнику начальника відділу по роботі з проблемними активами філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Виходячи з аналізу норм КЗпП України, у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, саме роботодавець повинен довести, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося без порушення законодавства про працю. Враховуючи вищевикладене, на думку суду, під час розгляду справи, представником відповідача належним чином підтверджені заперечення проти задоволення позовних вимог [PERSON], а також надано докази в спростування викладених позивачем обставин щодо оспорювання спірного розпорядження та наказу. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем з додержанням усіх норм діючого законодавства відносно позивача було застосовано заходи дисциплінарного стягнення, будь-яких порушень допущено не було, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконним розпорядження № 8423 від 13.12.2017р. начальника філії-Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" [PERSON] "Про виконання завдань, віднесених до обов'язків [PERSON]." та визнання недійсним наказу від 09.01.2018р. № 28-к начальника філії- Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" [PERSON] "Про заходи дисциплінарного стягнення" задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1 статті 23 Цивільного кодексу України). У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз»яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Що стосується вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди, то у відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням того, що позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним розпорядження № 8423 від 13.12.2017р. начальника філії-Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" [PERSON] "Про виконання завдань, віднесених до обов'язків [PERSON]." та визнання недійсним наказу від 09.01.2018р. № 28-к начальника філії- Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" [PERSON] "Про заходи дисциплінарного стягнення" відмовлено, а також оскілки порушення законних трудових прав позивача не були доведеними під час судового розгляду, а тому також не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн., оскільки відсутні підстави для їх задоволення. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, крім вищенаведеного, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Outcome: dismissed