Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

ВИКОНКОМ САКСАГАНСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ як ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ в інтересах дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Мотивуючи свою тим, що відповідачка [PERSON] , яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу з " [PERSON] " на " [PERSON] " є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 2013 року народження. По відношенню до синів [PERSON] та [PERSON] є одинокою матір`ю, за її згодою малолітні сини мешкали в сім`ї біологічного батька [PERSON] , 1975 року народження, який мав намір визнати батьківство. Малолітні діти перебували на обліку дітей із сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах в Службі у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради. Сім`я громадянина [PERSON] була отримувачем соціальних послуг Криворізького міського центру соціальних соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. [PERSON] надавалась юридична допомога та соціальні послуги, проте останній документи на дітей не оформив, батьківство не визнав та в травні 2019 року разом з дітьми змінив місце постійного проживання. 02 серпня 2019 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] влаштовано до КЗ «ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ №1» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ. Відповідачка [PERSON] відмовилася забирати синів з закладу до якого їх було влаштовано та надала згоду на позбавлення батьківських прав щодо неї. За весь час перебування дітей у державному закладі ані біологічний батько, ані мати дітей не відвідували, долею не цікавилися, тобто ухилилися від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання свої дітей. В зв`язку з невиконанням відповідачкою батьківських обов`язків позивач звернувся до суду із позовною заявою щодо позбавлення громадянки [PERSON] батьківських прав відносно синів: [PERSON] та [PERSON] , стягнути аліменти на утримання синів [PERSON] , [PERSON] на кожного окремо в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку до досягнення ними повноліття, а також передати малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ ВИКОНКОМУ ДОВГІНЦІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ для подальшого влаштування, зобов`язати ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ ВИКОНКОМУ ДОВГІНЦІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ вжити заходів по збереженню житла за адресою: [ADDRESS] , право користування яким мають малолітні [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її письмова заява в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник третьої КРИВОРІЗЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР СОЦІАЛЬНИХ СЛУЖБ ДЛЯ СІМ`Ї ДІТЕЙ ТА МОЛОДІ до суду не з`явилася надала письмову заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник третьої особи КЗ «ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ №1» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ до суду не прибула, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Представник третьої особи ВИКОНКОМУ ДОВГИНЦІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ як ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ до суду не з`явився Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з визнанням позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, яка викладена в письмовій заяві, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні, з урахуванням наступних встановлених та підтверджених матеріалами справи обставин. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-10). 23 квітня 2019 року відповідачка вийшла заміж, після чого змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб ( а.с. 11). Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку інспектором Саксаганського ВП КВП 02.08.2019 року о 15.20 годині на [ADDRESS] було виявлено двох хлопчиків [PERSON] та [PERSON] ( а.с.30,31). З 02 серпня 2019 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] тимчасово перебувають в КЗ «ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ №1» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ згідно « Акта органу внутрішній справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку» Саксаганського ВП КВП ГУКП в Дніпропетровській області в зв`язку з тим, що діти залишились без батьківського піклування ( а.с.21). Як вбачається з листа Виконавчого комітету служби у справах дітей Новокаховської міської ради Херсонської області від 30 вересня 2019 року за номером 09/02-630, останні просили вирішити питання про повернення на виховання громадянці [PERSON] , 1990 року народження неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , проте остання зазначила, що не має наміру забирати синів, категорично відмовилася їхати до них та погодилася з позбавленням її батьківських прав (а.с. 18). Батьки, за нормами ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, за нормами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З інформації наданої Криворізькою спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 118, вбачається, що [PERSON] навчається у 6 класі даного навчального закладу. Вихованням дитини займається батько [PERSON] (а.с.26). Відповідно до характеристики наданої Криворізькою спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №118 [PERSON] навчається в 3 класі даного навчального закладу, мати, [PERSON] , не цікавиться навчанням та вихованням сина, його успішністю в навчанні та поведінкою дитини в школі. Вона не підтримує спілкування з адміністрацією закладу. Процесом виховання хлопчика займається батько (а.с.27). Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Положенням частини 1 статті 81 ЦПК України визначено: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні синів, не виявила бажання забирати їх з КЗ «ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ №1» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, погодилася з позбавленням її батьківських прав, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд, оцінивши представлені в силуст. 80 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідач не піклується про своїх неповнолітніх синів, ухиляється від своїх обов`язків по їх вихованню, а тому підлягає позбавленню батьківських прав та з неї слід стягнути аліменти на утримання дітей. Щодо захисту майнових прав дітей слід зазначити наступне: Ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року №789-ХІІ проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ч. 4 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.50). Отже за дітьми повинно бути збережено право користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до ч.4 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників ( ч.1 ст. 82 ЦПК України). Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ « Про судовий збір» суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у загальному розмірі складає 1536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved