Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

В лютому 2014 року ЖБК "Космос" (далі також позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі також відповідач), в обґрунтування якого зазначив, що відповідач є членом ЖБК "Космос", що надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак, відповідач частково не сплачує зазначені витрати, внаслідок чого станом на 01.02.2014 року має заборгованість у сумі 256,41 грн, яку просив стягнути в судовому порядку з урахуванням індексу інфляції в сумі 18,16 грн, та 3 % річних в сумі 11,02 грн та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні вимоги уточнив та просив стягнути наявну основну заборгованість станом на 22.04.2014 у сумі 210,40 грн (без нарахувань за квітень 2014р.), в іншій частині позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити, зазначив, що строки позовної давності переривалися, оскільки відповідач здійснив часткову оплату послуг, що свідчить про визнання боргу. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав квитанцію про сплату комунальних послуг за березень 2014 року у сумі 100,00 грн та посилаючись на те, що інша заборгованість за комунальні послуги виникла ще у 2010 році, вказав на пропуск позивачем строків позовної давності, у звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в [INFO], а позивач є балансоутримувачем вказаного будинку та надає відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідачем не оспорюється, що він як споживач користується послугами позивача з надання населенню послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина 2 статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Зважаючи, що позивач у цій справі є балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 162 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і оплату за комунальні послуги. Установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, між ЖБК Космос як надавачем послуг з однієї сторони та відповідачем як споживачем наданих послуг з іншої сторони існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до довідки ЖБК "Космос" №278 від 22.04.2014 заборгованість [PERSON] станом 22.04.2014 складає 210,40 грн без нарахування за квітень 2014 року (а.с. 32) З наявної в матеріалах справи квитанції №023400671 від 22.04.2014 вбачається, що відповідачем було сплачено на рахунок ЖБК "Космос" витрати за комунальні послуги за березень 2014 року у сумі 100,00 грн. (а.с. 33). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача наявної у нього заборгованості за надані відповідачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 110 грн. 40 коп. (210,40 грн. - 100,00 грн). Водночас, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року по справі № 6-68 цс12, які у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обовязковими. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданих ЖБК "Космос" розрахунків - інфляційні втрати позивача через наявну у відповідача заборгованість за період з лютого 2011 р. по січень 2014 р. склали 18,16 грн. (а.с. 4), а 3% річних за період з лютого 2013 р. по січень 2014 р. склали - 11,02 грн. (а.с. 5). Однак, погодитися з наданим розрахунком позивача в частині нарахування інфляційних втрат суд не може, оскільки останні не відповідають вимогам закону. Суд звертає увагу, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції за конкретно визначений ним період, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в окремий період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Так, нараховуючи інфляційні втрати, позивачем помилково не було враховано, що у липні та серпні 2011 року, травні, червні, липні, серпні та листопаді 2012 року, січні, липні та серпні 2013 року інфляційні нарахування мали відємне значення на рівні 98,7%, 99,6%, 99,7%, 99,7%, 99,8%, 99,7%, 99,9%, 99,9%, 99,9% та 99,3% відповідно. Отже, за таких обставин суд дійшов висновку, що суму інфляційних нарахувань враховуючи при її розрахунку й відємний індекс (дефляцію) підлягає зменшенню до суми 8 грн. 71 коп. (з розрахунку за формулою: Борг х (індекс інфляції % - 100%) / 100, де Борг - сума заборгованості за відповідний місяць, грн; індекс інфляції - показник інфляції за відповідний місяць, % ). Щодо вимог про стягнення нарахованих позивачем сум 3 % річних за період з лютого 2013р. по січень 2014р. на наявну у відповідача заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг на загальну суму 11,02 грн., то суд погоджується з наведеним розрахунком як таким, що здійснений у відповідності до вимог закону. Щодо заявленого відповідачем [PERSON] клопотання про застосування до спрямованих до нього позовних вимог строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідач посилається на те, що до заборгованості, що виникла у 2010 році підлягає застосування строку позовної давності, однак як вбачається з розрахунку заборгованості та наявних у матеріалах справи квитанцій про оплату послуг (а.с.3, 30, 33) відповідач [PERSON] після часткової несплати комунальних послуг у 2010 році в подальшому постійно сплачував послуги відповідача, визнаючи попередній борг. Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (в даному випадку це здійснення проплат). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. При цьому, відповідач [PERSON] вказує, що здійснюючи в подальшому сплату наданих позивачем послуг він оплачував чергові (поточні) платіжні квитанції за надані послуги, а не борг, що утворився у 2010 році. Однак таке твердження відповідача судом до уваги не береться, оскільки згідно ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, проценти і неустойка, основна сума боргу. Враховуючи зазначене, будь-яких підстав стверджувати про те, що сплачені відповідачем грошові кошти (з урахуванням наявності у нього суми боргу за попередній період) є оплатою лише чергових (поточних) платежів за надані послуги, - немає. За таких обставин, суд вважає, що при зверненні позивачем 18.02.2014 року до суду з позовом до [PERSON] строк позовної давності предявлення цих вимог не сплив, а тому заявлена відповідачем вимога про застосування строків позовної даності не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи містяться квитанції №№1410 та 1526 (а.с.9, 10), відповідно до яких ЖБК "Космос" за подання позовної заяви сплатило судовий збір за мінімальною ставкою, визначеною Законом України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року в розмірі 243 гривень 60 копійок, який враховуючи задоволення позову частково, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial