Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «ВіЕс Банк», [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є на даний час ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області [PERSON] 11.07.2008 року за реєстровим номером 2126; про визнання недійсним додаткового договору, укладеного між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області [PERSON] 19.06.2013 р. за реєстровим номером 504; про визнання недійсним додаткового договору, укладеного між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області [PERSON] 26.06.2013 р. за реєстровим номером 528. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.07.2008 р. між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір з метою забезпечення виконання основного зобов'язання [PERSON] за кредитним договором №KF50771 від 11.07.2008 р. Згідно з п.2 іпотечного договору без врахування змін та доповнень, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], загальною площею 70,15 кв. м, з якої житлова площа складає 41,3 кв. м. Після внесення змін до такого договору предметом іпотеки є приміщення квартири (офіс) [ADDRESS] загальною площею 76,6 кв. м, комора в підвалі - 1,2 кв. м. Укладання додаткового договору від 19.06.2013 р. до іпотечного договору було зумовлено нібито переведенням житлового приміщення у нежитлове, але існування такого юридичного факту не мало місця ніколи, натомість [PERSON] лише отримав дозвіл на використання житлової квартири як нежитлової, який виданий у формі наказу №483 від 29.09.2008 року Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. Видача зазначеного наказу не свідчить про виключення предмета іпотеки з житлового фонду та набуття ним статусу нежитлового приміщення, а лише про можливість використання предмета іпотеки в комерційних цілях. Виходячи з того, що в іпотеку передавалась житлова квартира, а не нежитлове приміщення, як зазначено в іпотечному договорі, всупереч п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», ідентифікувати предмет іпотеки неможливо. Крім цього, зазначає, що перебуває у шлюбі із [PERSON] і відповідно предмет іпотеки їм належить на праві спільної власності, однак всупереч норм Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, передача спільного майна подружжя в іпотеку відбулась без її згоди. У зв'язку з цим, вважає, що існують підстави для визнання вказаного іпотечного договору із змінами та доповненнями недійсним виходячи з наступного. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просив суд таку задовольнити. Представник відповідача подав заперечення проти позову, згідно з якими просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог покликаючись на те, що при укладенні оскаржуваного договору сторонами було додержано всіх вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, а обставини, на які покликається позивач [PERSON] є надуманими та не відповідають дійсності. Зокрема, не відповідає дійсності той факт, що позивач [PERSON] на час укладення іпотечного договору перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], вказане спростовується заявою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 11.07.2008 р. Крім цього, сторонами при укладенні іпотечного договору від 11.07.2008 року всі істотні умови, передбачені ст. 18 Закону України «Про іпотеку» були дотримані. Так, 19.06.2013 року між [PERSON] та Банком було укладено додатковий договір до іпотечного договору, яким внесено зміни та доповнення до іпотечного договору, в тому числі предмет іпотеки зазначено, як приміщення квартири (офіс) [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] отримав дозвіл на використання житлової квартири як нежитлової, внесено відповідні зміни щодо опису предмета іпотеки. В даному договорі не зазначено, що статус квартири з житлового змінено на нежитловий, тому доводи позивача щодо недійсності договору іпотеки є безпідставними, а зміни, внесені до іпотечного договору не свідчать про виключення предмета іпотеки з житлового фонду, а лише свідчить про те, що предмет іпотеки використовується в комерційних цілях. В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні змісту заперечень проти позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вирішив розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ПАТ „ВіЕс Банк", дослідивши та оцінивши інші докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, чи непрацездатних дітей. Статтею 18 Закону України „Про іпотеку" передбачено істотні умови іпотечного договору, а саме: 1) для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або постання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. Уразі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним па підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст. 6 Закону України „Про іпотеку", майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Встановлено, що 11.07.2008 р. між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого на даний час є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області [PERSON] 11.07.2008 року за реєстровим номером 2126. Вказаний договір укладений з метою забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за кредитним договором №KF50771 від 11.07.2008 р. У відповідності до п. 2 іпотечного договору, без внесених в подальшому змін та доповнень, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] Відповідно до додаткового договору від 19.06.2013 р. до вищевказаного іпотечного договору, предмет іпотеки вказано як приміщення квартири (офіс) [ADDRESS] Уточнення предмету іпотеки, як встановлено із пояснень представника відповідача ПАТ „ВіЕс Банк", зумовлене отриманням [PERSON] дозволу на використання житлової квартири як нежитлової, згідно з наказом №483 від 29.09.2008 року Департаменту житлового господарства інфраструктури Львівської міської ради, хоча статус квартири, як житлової, не змінився. Таким чином, покликання позивача [PERSON] на невідповідність іпотечного договору положенням ст. 18 Закону України «Про іпотеку» щодо опису предмета іпотеки, достатнього для його ідентифікації, є безпідставним. Додатковим договором до вищевказаного Іпотечного договору від 26.06.2013 р. жодних змін в частині опису предмета іпотеки до основного договору не внесено, додаткове майно в іпотеку за таким договором не передавалося. Крім цього, суду не надано доказів перебування [PERSON] на момент укладення іпотечного договору в шлюбі з [PERSON], у зв'язку з чим, квартира [ADDRESS] вважалася особистою приватною власністю [PERSON], належала виключно останньому, що і було встановлено нотаріусом перед посвідченням договорів. Таким чином, суд прийшов до висновку, що при укладенні оскаржуваних договорів сторонами додержано вищевказані положення ЦК України, Закону України „Про іпотеку". Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не можуть бути задоволені. На підставі статтями 203, 215 ЦК України, статтями 6, 18 Закону України „Про іпотеку" та

Outcome: dismissed