Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовані тим. що між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство та [PERSON] 12.09.2007 року укладено кредитний договір № 1515. Згідно договору, банк зобов'язався надати відповідеві кредит у розмірі 38 000 доларів США на термін до 11.09.2027 року, а відповідачка зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором та графіком погашення кредиту, викладеного у додатку № 1 до кредитного договору. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (виступає правонаступником ЗАТ "АКПІБ") та ТОВ «Кредитні ініціативи було укладено договір відступлення прав вимог, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язане передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» зобов'язується відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення. У порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON], свої зобов'язання не виконав, у зв"язку з чим, станом на 06.02.2015 року, має заборгованість в розмірі 352 211. 63 гривні, яка складається з наступного: 248 300 гривень - заборгованість за кредитом; 76 813,85 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом а також пеня у розмірі 27 097,78 гривень. На підставі наведеного, ТОВ "Кредитні ініціативи" просить стягнути з відповідача на їх користьвказану заборгованість та судові витрати. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, у зв'язку із тим, що відповідно до рішення Рахівського районого суду Закарпатської області від 27.11.2012 року у справі № 709/2714/12 кредитний договір № 1515 від 12.09.2007 року, підписаний між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON], визнано неукладеним. Крім того, [PERSON] вказав на порушення Позивачем [PERSON] НБУ № 337 від 14.08.2003 року. Представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи», в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги повністю заперечила з підстав, наведених у раніше наданому відзиві на позовну заяву. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в справі докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] 12.09.2007 року підписано кредитний договір № 1515. Згідно договору, банк зобов'язався надати відповідеві кредит у розмірі 38 000 доларів США на термін до 11.09.2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором та графіком погашення кредиту, викладеного у додатку № І до кредитного договору. У відповідності до Договору № 1 від 12.02.2009 р. про внесення змін до Кредитного договору, п. 2.1. Кредитного договору викладено у новій редакції, встановлено, що Банк надає [PERSON] кредит шляхом відкриття невідновлюваної мультивалютної кредитної лінії у сумі, еквівалентній 535 648 гривень, але для кожного виду валют ліміт кредитування не може перевищувати 35 240 Доларів США та 264 300 гривень. При цьому з 12.02.2009 р. ліміт кредитної лінії складає 264 300 гривень. У відповідності до п. 2.2. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 10% річних за кредитом, наданим у Доларах США, та у розмірі 10% річних за користування кредитом, наданим у гривні. У відповідності до Договору № 2 від 01 березня 2011 року про внесення змін до Кредитного договору у зв'язку з припиненням діяльності Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області», шляхом реорганізації у Рахівське безбалансове відділення «Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород», до преамбули Кредитного договору внесено відповідні зміни щодо адреси Банку. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні ініціативи" було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язане передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» зобов'язується відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення. У процесі розгляду справи судом встановлено, що у 2012 році [PERSON] звернулася до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] та ПАТ «Промінвестбанк» про визнання недійсним кредитного договору № 1515 від 12.09.2007 року, підписаного між ГІАТ «Промінвестбанк» та [PERSON] Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.11.2012 р. у справі № 709/2714/2012 за позовом гр. [PERSON] до [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним кредитного договору відмовлено позивачу у задоволенні позову повністю. При цьому, вирішуючи зазначений спір, Рахівський районний суд Закарпатської області у своєму рішенні від 27.11.2012 р. дійшов висновку про те, що кредитний договір № 1515 від 12.09.2007 року, підписаний між [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", є неукладений, оскільки такий договір не містить всіх істотних умов, а неукладений договір не може бути визнаний судом недійсним. Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.11.2012 року у справі № 709/2714/2012 за позовом гр. [PERSON] [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним кредитного договору набуло законної сили. Згідно ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 124 Конституції України, ч. З ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказана стаття встановлює преюдиційність фактів, тобто фактів, які встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними та об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те. що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Дана обставина та інші вищевказані обставини були встановлені рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.11.2012 року у справі № 709/2714/2012 за позовом гр. [PERSON] до [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним кредитного договору, яке є обов"язковим для Рахівського районного суду Закарпатської області щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору у даній справі. Отже, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини щодо неукладеності кредитного договору № 1515 від 12.09.2007 року, підписаного між [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. З ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України. Регулювання відносин, що виникають у звязку із наданням грошових коштів в кредит здійснюється Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 цього ж кодексу, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 1046 ЦПК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 цього ж кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦПК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як було зазначено вище, кредитний договір № 1515 від 12.09.2007 р. підписаний між [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", є неукладений, що встанолено рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.11.2012 р. у справі № 709/2714/2012 за позовом гр. [PERSON] до [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним кредитного договору, і яке є обовязковим для Рахівського районного суду Закарпатської області щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору у даній справі. Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 цього ж кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований па реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Пунктом 8 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до пункту 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику.застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року, слід повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених- частиною першою статті 215 Цивільного кодексу, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638. 1056-1 Цивільного кодексу). У звязку з цим, необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210. 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до частин 1. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 11 ЦПК україни передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків. зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обовязків може бути настання або ненастання певної події. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обовязків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до частини 1 ст. 203 цього ж кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Отже, виходячи із вищевказаних норм, та виходячи із того, що кредитний договір № 1515 від 12.09.2007 р., підписаний між [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", є неукладеним, то відповідно і не виникли у звязку із його підписанням взаємні права і обовязки між [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" і відповідно [PERSON] не є зобов"язаною особою перед ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" за кредитним договором № 1515 від 12.09.2007 р., в тому числі погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, пеню за несвоєчасне повернення кредиту, пеню за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, а тому такі позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача на свою користь 248 300 гривень заборгованості за кредитом; 76 813.85 гривень заборгованості по відсотках за користування кредитом а також пені у розмірі 27 097,78 гривень, а всього 352 211, 63 гривень за кредитним договором № 1515 від 12.09.2007 року, підписаним між [PERSON] та ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", є такими, що не грунтуються на нормах законодавства України, і відповідно суд не вбачає підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої [PERSON] НБУ № 337 від 14.08.2003 року та зареєстрованої в міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за № 768/8089, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, належать: видатково - прибутковий касовий ордер. Порядок оформлення документів, що підтверджують видачу та отримання готівкових коштів, регламентується Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим [PERSON] НБУ № 254 від 18.06.2003 року та зареєстрованою Міністерством юстиції України 08.07.2003 року за № 559/7880. Таким чином, основним документом що, підтверджує отримання готівки, є видатковий касовий ордер з підписом клієнта. Позивачем не надано будь-яких документів, що підтверджують отримання Відповідачем кредитних коштів, не надано оригіналу та належним чином посвідченої копії договору відступлення прав вимоги, додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги, не надано документів, що підтверджують наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1515 від 12.09.2007 року. За таких обставин, суд відмовляє Позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦГІК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed