Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

04 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що 09 червня 2015 року його призначено слідчим слідчого відділення Жовтоводського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, де він працює на даний час. В мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-газети «Имеется мнение» (https://www.mnenie.dp.ua/2016/04/19/skuti-odnim-lancyugom-spovid-policejskogo/) 19.04.2016 року за підписом Громадське телебачення Жовті Води (розробник ПП «Громадська журналістика» - керівник та засновник [PERSON]) було розповсюджено друковану інформацію щодо неправомірних дій працівників поліції м.Жовті Води. У розміщеному на цьому ж сайті відео-сюжеті невідома особа-анонім розповсюджує певну інформацію, яку саме й було викладено в друкованому вигляді, в тому числі зазначено і про нього. Інформація такого змісту (дослівно) «Старший слідчий Шалько Андрій Валентинович та заступник начальника слідчого відділення [PERSON], рік потому працювали в місті Пятихатки і попалися на операціях з наркотиками, але відкупилися одному з них довелося навіть продати свій автомобіль. Зараз успішно «працюють» в Жовтих Водах. Обидва швидко поїхали до АТО, що стало вже традицією серед поліцейських, а як повернулися, то [PERSON] забрала їх обох до себе. [PERSON] її зам, а [PERSON] старший слідчий, який навіть не має уявлення про слідчі дії, бо працював раніше дільничим, а потім нач. МГБ. Ці особи майже кожен день носять «на гору» гроші за кримінальні справи, найчастіше «по тілесним». І [PERSON] і [PERSON] вже затримували СБУ (чи з управління внутрішньої безпеки, не памятаю) з Дніпропетровська. Є знайомі, які їм особисто платили гроші за справи». Вважає таку інформацію відверто негативною та неправдивою, яка визвала негативне уявлення громадськості. Розповсюдження цієї неправдивої інформації завдало значної шкоди, честі, гідності і діловій репутації позивача. Просить визнати недостовірною інформацію щодо нього, поширену 19.04.2016 року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-газети «Имеется мнение» (https://www.mnenie.dp.ua/2016/04/19/skuti-odnim-lancyugom-spovid-policejskogo/) вищевказаного змісту та зобовязати [PERSON] протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили розмістити в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-газети «Имеется мнение» за адресою https://www.mnenie.dp.ua окремо в колонці редактора, а також в коментарях статті (https://www.mnenie.dp.ua/2016/04/19/skuti-odnim-lancyugom-spovid-policejskogo/) спростування недостовірної інформації наступного змісту: «Сайтом «Имеется мнение» було поширено недостовірну інформацію про [PERSON]. Рішенням суду визнана недостовірною поширена інформація про те, що [PERSON] при виконанні ним обовязків працівника органів внутрішніх справ (поліції) начебто причетний до корупційних діянь, вимагання та отримання неправомірної вигоди». Спростування виконати на білому фоні шрифтом чорного кольору та розміром, аналогічним розміру, яким на даному сайті викладаються матеріали в рубриці новини. У судове засідання сторони не зявились. Позивач надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити, а також розглянути справу без його участі. Відповідачі в судові засідання не зявляються, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили. Поштові конверти направлені на їх адреси повертаються з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Згідно ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, судовий виклик вважається їм врученим належним чином. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачі не повідомили суд про поважність їх до суду, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення без участі відповідачів на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 квітня 2016 року вмережі Інтернет на веб-сайті інтернет-газети «Имеется мнение» (https://www.mnenie.dp.ua/2016/04/19/skuti-odnim-lancyugom-spovid-policejskogo/) м. Жовті Води було розміщено публікацію «Скуті одним ланцюгом. Сповідь поліцейського» в якій, серед іншого було зазначено, «Старший слідчий Шалько Андрій Валентинович та заступник начальника слідчого відділення [PERSON], рік потому працювали в місті Пятихатки і попалися на операціях з наркотиками, але відкупилися одному з них довелося навіть продати свій автомобіль. Зараз успішно «працюють» в Жовтих Водах. Обидва швидко поїхали до АТО, що стало вже традицією серед поліцейських, а як повернулися, то [PERSON] забрала їх обох до себе. [PERSON] її зам, а [PERSON] старший слідчий, який навіть не має уявлення про слідчі дії, бо працював раніше дільничим, а потім нач. МГБ. Ці особи майже кожен день носять «на гору» гроші за кримінальні справи, найчастіше «по тілесним». І [PERSON] і [PERSON] вже затримували СБУ (чи з управління внутрішньої безпеки, не памятаю) з Дніпропетровська. Є знайомі, які їм особисто платили гроші за справи» (а.с.6-18). Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 12 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Право висловлювати судження, оцінку, думку гарантовано статті 34 Конституції України. Це право також закріплено у ст. 10 Європейської конвенції "Про захист прав людини і основних свобод", ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97, яка відповідно до статті 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. Згідно зі ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Матеріалами справи підтверджено, що позивач працює в Жовтоводському міському відділі головного управління МВС України в Дніпропетровській області і відносно нього кримінальні справи не порушувались і не розслідувались(а.с.19, 20, 21, 22). Проте, відповідач друкуючи зазначену вище статтю, висловив свою думку щодо позивача та інших співробітників поліції, стаття мала суспільний інтерес, обговорення та ряд коментарів, і його право на висловлення своїх поглядів передбачено зазначеними нормами матеріального права. З огляду на зміст статей, суд вважає, що така інформація не є фактичними твердженнями і викладена вона як думка відповідача, є оціночними судженнями, що виражають суб'єктивну думку відповідача з приводу діяльності поліції в м.Жовті Води та її посадових осіб. Посилання позивача на те, що викладена інформація є недостовірною, завдала значної шкоди, його честі, гідності та діловій репутації, суд не приймає до уваги, оскільки, як зазначено вище, оціночні судження не підлягають спростуванню і позивачем не доведено факт приниження ділової репутації за умови тих правовідносин, що виникли між сторонами. Щодо зазначення позивачем про наявність в статтях тверджень про корупційні злочини, то суд зазначає, що чітких обвинувачень у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень позивача висловлювання відповідача на переконання суду не містять, вказана інформація в статтях на конкретний склад злочину саме в діях позивача стаття також не містить. Як роз'яснено у пп. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" N 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. У зв'язку зі внесенням з 27.03.2014 року змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було виключено (скасовано), а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачем її недостовірності, має відбуватися у загальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Згідно з положеннями ст. 10 ЦПК України позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи вище викладене, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, не доведено факт приниження ділової репутації позивача за умови тих правовідносин, що виникли між сторонами, а відповідно - й факт спричинення немайнової шкоди, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача відсутні. Крім того, у відповідності до вимог п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року N 1, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed