Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі - 21 721,09 грн. та судові витрати у розмірі -229,40 грн.. Позивач посилається на те, що 02.08.2007 року між ПАТ КБ „Приват Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір за № PLXRRX13170040, згідно якого він отримав кредит в розмірі 8 640 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.08.2009 року. Оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, тому утворилася прострочена заборгованість по кредитному договору, яка станом на 17.10.2013р. становить 21 721,09 грн., з яких 3091,49 - заборгованість за кредитом; 7 404,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1866,24 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7848,47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина); 1010,53 грн. - штраф ( процентна складова), що і змусило Банк звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник позивача ПАТ КБ „Приват Банк" у судовове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк», справу розглянути без участі представника ПАТ КБ « ПриватБанк». Відповідач [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк» не визнав, просив застосувати строки позовної давності, суду зазначив, що договору про збільшення позовної давності він з ПАТ КБ « ПриватБанк» не укладав , умови надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт) йому при укладенні даного кредитного договору ПАТ КБ « ПриватБанк» не надавав та він його не підписував, заповнив лише заяву позичальника. З цих підстав просив суд відмовити ПАТ КБ „Приват Банк" у задоволенні його позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] суду зазначив, що ПАТ КБ « ПриватБанк» з відповідачем уклав 02.08.2007 року споживчий кредит з кінцевим терміном повернення 02.08.2009 року. Відповідно до п.7 ч.11 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності у три роки за даним споживчим кредитом минув. Що ж до продовження строку позовної давності за даним договором, згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам по вимогам про стягнення кредиту, винагороди, неустойки до 5 років , то відповідач Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт) від Банку не отримував і, всупереч ст. 250 ЦК України, ПАТ КБ « ПриватБанк» з [PERSON] договір про збільшення позовної давності у письмовій формі не укладав. Доказів на підписання вказаних умов [PERSON] позивач не надав. Тому просив суд відмовити ПАТ КБ « ПриватБанк» у задоволенні його позовних вимог до [PERSON] з підстав пропуску строку Банком позовної давності для звернення до суду. Заслухавши відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.08.2007 року між ПАТ КБ „Приват Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір за № PLXRRX13170040, згідно якого він отримав кредит в розмірі 8 640 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.08.2009 року. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість по кредитному договору, яка станом на 17.10.2013р. становить 21 721,09 грн., з яких 3091,49 - заборгованість за кредитом; 7 404,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1866,24 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7848,47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина); 1010,53 грн. - штраф ( процентна складова). Відповідно до пункту 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 (в редакції Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 року) при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та згідно ст. 259 ЦК може бути збільшена за домовленістю сторін. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 ЦК України). Визначення споживчого кредиту закріплено в ч.1 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", зокрема - договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Судом встановлено, що відповідачу було надано споживчий кредит з кінцевим терміном погашення 02.08.2009 року включно . Згідно п.п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту ("Розстрочка") (Стандарт), які складають кредитний договір, збільшено строк позовної давності до 5 років. У відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем ПАТ КБ « ПриватБанк» суду не було надано жодного доказу, щодо отримання [PERSON] вказаних Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт),чи укладення іншого письмового договору про збільшення строку позовної давності. Окрім того, у наданій позивачем довідці про стандартні умови кредитування ПриватБанку та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, яка була підписана відповідачем , строк позовної давності не зазначався. Остання проплата відповідача за кредитним договором була здійснена, згідно розрахунку позивача, 20.10.2008 року. Жодних проплат після закінчення терміну погашення кредиту [PERSON] вчинено не було, тобто перебіг позовної давності розпочався з 02.08.2009 року і закінчувався 02.08.2012 року. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] надали суду заяву про відмову позивачу у позові в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Позивач ПАТ КБ « ПриватБанк» - кредитодавець звернувся до суду за захистом своїх прав лише 01.11.2013 року, що вбачається із штемпеля на поштовому конверті, а тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності для звернення до суду минув, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed