Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

У червні 2019 позивач Державна іпотечна установа звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі відповідач - [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Позов обгрунтований наступними обставинами. 29.12.2014 між ПАТ "Банк "Київська Русь" (далі - Банк) та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 144136-30-14-2 за умовами якого Банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 385 000 грн. 00 коп. строком погашення не пізніше 10.12.2019 включно зі сплатою 21% річних. 06.02.2015 між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги № 16, згідно якого Банк передав позивачу всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит та іпотечним договором. 31.08.2018 Дарницьким районним судом м. Києва по справі № 753/3529/16 ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 333 564 грн. 48 коп. - основного боргу та 38 869 грн. 93 коп. інфляційних витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 14.01.2019 вказане рішення було скасовано, та ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 508 737 грн. 80 коп., яка складається з основної суми боргу - 33 3564 грн. 48 коп.; несплачених відсотків за користування коштами - 9 488 грн. 04 коп., пені за прострочення сплати платежів по кредиту - 26 615 грн. 07 коп., інфляційних витрат - 38 869 грн. 93 коп., судового збору - 15 600 грн. 28 коп. Відповідач вказане рішення суду належним чином та у повному не виконала, у зв`язку з чим, позивачем за період з 23.11.2017 по 20.05.2018 була нарахована заборгованість у розмірі 150 349 грн. 59 коп., яка складається з відсотків за користування чужими коштами в розмірі облікової ставки НБУ - 86 194 грн. 00 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 15 121 грн. 61 коп., та інфляційних витрат за весь період прострочення в розмірі 49 033 грн. 98 коп. 06.11.2019 позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 178 718 грн. 56 коп., яка складається з відсотків за користування чужими коштами в розмірі облікової ставки НБУ - 107 454 грн. 09 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 18 846 грн. 42 коп., та інфляційних втрат за весь період прострочення в розмірі 52 418 грн. 05 коп. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2019 було відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Учасників справи повідомлено про розгляд справи, одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Відповідач у визначений строк відзив на позов не надала. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2020 підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки представник позивача не заперечував проти вирішення справи саме таким чином. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 Цивільного процесуального Кодексу України ). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 29.12.2014 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 144136-30-14-2 за умовами якого Банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 385 000 грн. 00 коп. строком погашення не пізніше 10.12.2019 включно зі сплатою 21% річних. 06.02.2015 між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги № 16, згідно якого Банк передав позивачу всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит та іпотечним договором. 31.08.2018 Дарницьким районним судом м. Києва по справі № 753/3529/16 ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 333 564 грн. 48 коп. - основного боргу та 38 869 грн. 93 коп. інфляційних витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 14.01.2019 вказане рішення було скасовано, та ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 508 737 грн. 80 коп., яка складається з основної суми боргу - 33 3564 грн. 48 коп.; несплачених відсотків за користування коштами - 9 488 грн. 04 коп., пені за прострочення сплати платежів по кредиту - 26 615 грн. 07 коп., інфляційних витрат - 38 869 грн. 93 коп., судового збору - 15 600 грн. 28 коп. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Зокрема, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування чужими коштами в розмірі облікової ставки НБУ -107454 грн. 09 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 18 846 грн. 42 коп., та інфляційних витрат за весь період прострочення в розмірі 52 418 грн. 05 коп. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги, що сума заборгованості відповідачем не спростована, а наданий розрахунок позивачем відповідає нормам закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 680 грн. 27 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved