Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ «Фідобанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнили та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю магазину літ.А-2, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу його на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчої за звичайною ціною на цей вид нерухомості, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнення судових витрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що 09.11.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/6.2.1.4.0/11575, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 300 000, 00 гривень зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштамина з кінцевим терміном повернення 08.11.2016 року включно. 16.04.2013р. між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] до кредитної угоди були укладені додаткові угоди про реструктуризацію кредитної заборгованості, згідно якої повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється відповідачем щомісячно 15 числа кожного місяця згідно графіку погашень, наведених у додатку №1. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк", та відповідачкою, 09.11.2011р., було укладено іпотечний договір №014/6.2.1.4.0/11575/1, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., зареєстрованого в реєстрі №4018 09.11.2011р. Згідно з іпотечним договором, [PERSON] надала в іпотеку не житлову будівлю магазину літ.А-2, площею 72,8кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 04.12.2008р. виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення №2137 від 28.11.2008р., зареєстрованого в БТІ 07.11.2011р. за №31944358. Нежитлова будівля магазину розташована на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні іпотекодавця. Заставна вартість складає 413 431грн. Далі зазначав, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання внаслідок чого, станом на 05.06.2015 р., має заборгованість у сумі 331 249, 20 гривень з яких: - 111 942, 02 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; - 136 648, 37 грн. - строкова заборгованість за кредитом; - 41 478, 94 грн. - прострочена заборгованість по салаті відсотків; - 2 900, 22 грн. - строкова заборгованість за відсотками (станом на 05.06.2015р.); - 38 279, 65 грн. - загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплату відсотків. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не бажає погашати заборгованість, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, після того як Банк звернувся до суду з таким позовом. Представник позивача в судовому засіданні збільшенні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити і звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю магазину літ.А-2, площею72,8кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Відповідач та її представник в судове засідання після перерви не з`явилися, судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяв про розгляд справи в їх відсутність суду не надавали. Суд визнає неявку представника відповідача неповажною, оскільки справа призначалася заздалегідь та дата судового засідання узгоджувалася з представником відповідача. Думку щодо заявлених позовних вимог представник відповідача висловлювала, заперечення проти позову надала, а тому підстав для відкладання справи та ухвалення заочного рішення, суд вважає не має. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/6.2.1.4.0/11575, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 300 000, 00 гривень зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштамина з кінцевим терміном повернення 08.11.2016 року включно. 16.04.2013р. між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] до кредитної угоди були укладені додаткові угоди про реструктуризацію кредитної заборгованості, згідно якої повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється відповідачем щомісячно 15 числа кожного місяця згідно графіку погашень, наведених у додатку №1. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк", та відповідачкою, 09.11.2011р., було укладено іпотечний договір №014/6.2.1.4.0/11575/1, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., зареєстрованого в реєстрі №4018 09.11.2011р. Згідно з іпотечним договором, [PERSON] надала в іпотеку не житлову будівлю магазину літ.А-2, площею 72,8кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 04.12.2008р. виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення №2137 від 28.11.2008р., зареєстрованого в БТІ 07.11.2011р. за №31944358. Нежитлова будівля магазину розташована на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні іпотекодавця. Пунктом 1.1 Іпотечного договору сторони визначили, що заставна вартість предмета іпотеки складає 413 431,00 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки, пеню та штрафи у розмірах, передбачених умовами договору. В порушення умов позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 05.06.2015 р. в неї утворилася кредитна заборгованість у сумі 331 249, 20 грн. яка складається з наступного: - 111 942, 02 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; - 136 648, 37 грн. - строкова заборгованість за кредитом; - 41 478, 94 грн. - прострочена заборгованість по салаті відсотків; - 2 900, 22 грн. - строкова заборгованість за відсотками (станом на 05.06.2015р.); - 38 279, 65 грн. - загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплату відсотків. Згідно ст.ст. 5, 6 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцям на праві власності, а передача в іпотеку майна, що є спільною власністю, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі або в частині, встановленої іпотечним договором, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Статтями 12, 33 цього Закону передбачені підстави звернення стягнення на предмет іпотеки. Це неналежне виконання боржником основного зобов`язання та порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, в тому числі і дострокове виконання основного зобов`язання. Реалізація предмету іпотеки здійснюється і за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах і в межах процедури виконавчого провадження. В пункті 19.8.2 укладеного Іпотечного договору сторони дійшли згоди, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань зі сплати кредиту та (або) відсотків, винагород, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються поміж іншого і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Суд вважає, що позивач довів своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» містить перелік обов`язкових записів, що повинні бути зазначенні в рішенні суду у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Одним з таких є зазначення початкової ціни продажу предмета іпотеки. За приписами ч.6 ст.38 зазначеного закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна. У зв`язку з вищенаведеним суд вважає встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки не нижче, зазначеної в п. 13 Іпотечного договору іпотечної вартості нежитлової будівлі магазину літ.А-2, в розмірі 413 431, 00 гривен. Однак заявлена позовна вимога щодо надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в т.ч. отримання витягу з Державного реєстру прав власності на дане нерухоме майно, є безпідставною, оскільки повноваження іпотеко держателя за вищезазначеним способом реалізації предмета іпотеки, права та обов`язки і процедура продажу визначені ст.38 Закону України „Про іпотеку " та до компетенції суду не входить, а отже така вимога задоволенню не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2014 року за вих. № 25-5-0-2/374 банком [PERSON] направлялася вимога щодо повернення суми кредиту в повному обсязі в 30-денний строк, а також те, що банком прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є предметом іпотеки. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 2 814, 00 грн.

Outcome: approved