Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК", в інтересах якого діє представник Гребенюк О.С. звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 64273,68 грн., посилаючись на те, що відповідач звернулася до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.01.2010 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає договір про надання банківських послуг. Вимоги позивач мотивує тим, що в порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, не здійснює платежі щодо погашення заборгованості, що призвело до виникнення станом на 12.03.2020 року заборгованості по кредиту у розмірі 64273,68 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати у розмірі 2012 грн. Суд своєю ухвалою від 12.05.2020 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та призначив справу до розгляду. Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження (ст.279 ЦПК України), без участі сторін. Суд вирішує справу за наявними матеріалами у справі та доходить такого висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору; ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України). 11 січня 2010 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У заяві приєднання засвідчила своїм підписом те, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг, виявила намір отримати платіжну кредитну картку «Універсальна», бажаний ліміт 3000,00 грн. Позивачем також надано суду підписану відповідачем довідку про умови кредитування за карткою «Універсальна» «55 днів пільгового періоду», згідно якої тип кредитної лінії - відновлювальний, базова ставка в місяць у валюті кредиту UAH-2,5%, розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, строк щомісячного платежу - до 25 числа місяця наступного за звітним, визначений розмір комісії за зняття готівки, комісії за несвоєчасне повернення заборгованості - 1% від загальної суми заборгованості, процентна ставка за несанкціоноване перевищення ліміту - 3,75%, комісія за безготівковий платіж - 3%. Будь-яких інших Умов та Правил кредитування та Тарифів відповідач не підписувала. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] на підставі кредитного договору були видані кредитні картки: 11.01.2010 року терміном дії до 10/13 ( [NUMBER] ); 01.10.2010 року терміном дії до 08/14 ( [NUMBER] ); 15.07.2011 року терміном дії до 02/15 ( [NUMBER] ); 09.12.2013 року терміном дії до 07/16 ( [NUMBER] ); 31.12.2015 року терміном дії до 12/19 ( [NUMBER] ); 18.08.2016 року терміном дії до 12/19 ( [NUMBER] ); Банком відповідачу встановлювався кредитний ліміт: з 11.01.2010 року в розмірі 3000 грн., 01.02.2010 року в розмірі 4000 грн., з 14.04.2010 року в розмірі 6000 грн., з 07.10.2010 в розмірі 6500 грн., з 23.10.2010 року в розмірі 8000 грн., з 08.04.2011 року в розмірі 10000 грн., 23.07.2011 року в розмірі 13000 грн., з 16.05.2019 року в розмірі 0 грн. Тобто з 16.05.2019 року відповідач не мала фактичної можливості користуватись кредитними коштами через відсутність кредитного ліміту, а перевипуск картки здійснено лише з метою нарахування заборгованості по кредитному договору та внесення відповідачем платежів. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором станом на 12.03.2020 року становить 64273,68 грн. та складається: 42991,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 13608,99 грн. - пені та штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 3036,84 грн. (процентна складова). Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України - істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно дои ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Розмір процентів та порядок їх сплати визначається в договорі залежно від кредитного ризику, попиту, пропозиції, строку кредитування, розміру облікової ставки та інших факторів ) ст.1056-1 ЦК в редакції чинній на час виникнення правовідносин). Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Одним із видів договору є договір приєднання. За змістом ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, споживач ознайомлений з ними та погодився на їх застосування, особливо коли ці Умови та Тарифи постійно змінюються. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 525, ч.1 ст. 526 ЦК України - одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання; ч.2 ст. 551 ЦК України - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сторони повинні досягти згоди щодо розміру пені, штрафу, умов їх нарахування, а також щодо розміру процентів за ч.2 ст.625 ЦК України, якщо вони відмінні від 3% річних визначених законодавством. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" обґрунтовуючи право вимоги заборгованості посилався на заяву-анкету, витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанку», довідку про умови кредитування як невід`ємні частини кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підпису відповідача на долучених до позову Умовах та Тарифах, а довідка про кредитування не містить конкретних умов нарахувань та не відповідає фактично застосованим банком ставкам. Надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, окрім підпису від імені [PERSON] , не містить даних якою послугою мала намір скористатись позичальник та яку картку просила оформити на своє ім`я, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу і відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підписано позичальником. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів, відсотків за ст.625 ЦК за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Тарифи та Умови, довідка про умови кредитування не можуть розцінюватися як договір приєднання. Крім того, на позивача у цій справі покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту. Як вбачається з наданої позивачем анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, остання не містить суми виданого кредиту, будь-яких даних щодо виду та строку дії кредитної картки, у анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальника. На підтвердження суми боргу позивачем надано суду виписку по рахунку, з якої вбачається, що [PERSON] вперше скористалась кредитними коштами 11.01.2010 року, при цьому Банк самостійно проводив списання процентів по ч.2 ст.625 ЦК, пені, відсотків за використання кредитного ліміту, страхових платежів, збільшуючи суму заборгованості, що не відповідає умовам кредитування. Здійснюючи нарахування відсотків за кредитним договором позивачем у різний період часу застосовувалась різна процентна ставка, в тому числі і різна підвищена процентна ставка на прострочену заборгованість. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» - у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», від 22 вересня 2011 року № 3795-VI, ч. 1-4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України викладена в наступній редакції: «Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною». Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ. Таким чином, враховуючи, що рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку прийняті після набрання чинності вищевказаним Законом, такі дії банку є неправомірними (суд ураховує правову позицію Верховного Суду України в постанові від 26.09.2012, справа № 6-89цс12). Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Банк зобов`язаний був повідомити позичальника про відповідні зміни відсоткової ставки по кредиту, що позивачем здійснено не було (суд ураховує правову позицію в постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 № 6-57ц12: "боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку"). Отже, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди відповідача [PERSON] . Матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] за заявою від 11.01.2010 року кредитних коштів (розмір отриманого кредиту не зазначено), як і не містить доказів отримання коштів в заявленому у позовній заяві розмірі 42991,92 грн., а тому суд вважає не підтвердженою заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42991,92 грн. (правові позиції Верховного Суду у постанові від 09.01.2020 року (справа № 203/4297/18), постанові від 09.01.2020 року (справа №204/6608/18). Посилання в позовній заяві на те, що виписка по картковому рахунку, згідно із якою відповідач після отримання карти неодноразово здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, й часткового погашення заборгованість по кредиту, підтверджує отримання відповідачем кредитної картки і користування встановленим на ній кредитним лімітом кредиту та згоду з умовами кредитування, суд не бере до уваги, оскільки не містить відомостей про факт отримання 11 січня 2011 року [PERSON] кредитних коштів у розмірі 42991.92 грн. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені та перевірені докази в судовому засіданні, зважаючи на те, що представник позивача заявив клопотання про розгляд справи у відсутності представника, що дає суду підстави вважати, що заявляючи клопотання про розгляд справи у відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання, суд доходить висновку, що у задоволенні вимог позивачу слід відмовити за недоведеності вимог. Відповідно до ст.133 ЦПК України питання розподілу судових витрат судом не вирішується. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: dismissed