Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 14 травня 2016 року [PERSON], керуючи транспортним засобом «Skoda», д/н [NUMBER] по вул. Райдужна в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. 19 травня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоцентр на Харківському» оцінено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача у розмірі 36 641,99 грн. Також позивачем понесено витрати на проведення інспекції автомобіля у розмірі 527,40 грн. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 37 169,39 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 870,00 грн. та судовий збір. Позивачем збільшено позовні вимоги, остаточно просив стягнути з відповідача на його користь 43 502,35 грн. - вартість відновлювального ремонту, 8 132,47 грн.- втрати товарної вартості автомобіля, 696,00 грн. - вартість послуг станції технічного огляду(зняття/встановлення бампера), 5 000,00 грн. моральної шкоди, та судові витрати в розмірі 2 476,00 грн. 17 січня 2017 року ухвалою суду у відповідності до ст. 194 ЦПК України суд повернувся до з'ясування обставин по справі, оскільки виникла необхідність в уточненні доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди. 15 лютого 2017 року ухвалою суду призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження по справі. 11 липня 2017 року ухвалою суду поновлено провадження по справі. 23 листопада 2017 року ухвалою суду призначено судову транспортно-трасологічну експертизу та зупинено провадження по справі. 06 березня 2018 року ухвалю суду поновлено провадження по справі. Позивач підтримав збільшені позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач збільшені позовні вимоги не визнав. Пояснив про необхідність покладення обов»язку відшкодувати матеріальну шкоду на страхову компанію, оскільки з ним був укладений поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Не погодився з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 29 березня 2017 року, оскільки експертами висловлені обмеження та припущення щодо зафіксованих пошкоджень автомобіля позивача. Крім цього, експерти вказують на необхідність проведення транспортно-трасологічної експертизи. Також вважає необґрунтованими вимоги про стягненню моральної шкоди. Просив у задоволенні позову відмовити. Експерт Пенткевич-Лень М.А. пояснив, що є експертом-автотоварознавцем. Для дослідження позивачем було надано транспортний засіб на предмет виявлення пошкоджень. У висновках зазначена вартість відновлювального ремонту з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення та без врахування цього пошкодження. З'ясування питання щодо пошкодження кришки багажного відділення в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14 травня 2016 року, необхідно призначати судово-трасологічну експертизу. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля [NUMBER] (а.с. 10). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8). Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Позивачем заявлені вимоги про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення у розмірі 43 502,35 грн. Сторони погодили, що дорожньо-транспортна подія стала з вини відповідача. Відповідач заперечував проти покладення на нього відповідальності відшкодувати матеріальну шкоду, оскільки його був укладений поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ5610745, згідно якого був застрахований автомобіль [NUMBER]. На підтвердження заперечень надано поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ5610745, строк дії якого з 28 травня 2015 року по 27 травня 2016 року (а.с.38,39,40). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Також відповідач заперечував проти пошкодження задньої двері багажника та заднього бамперу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Твердження відповідача про недоведеність пошкодження задньої двері багажника спростовується схемою огляду місця події від 14 травня 2016 року, яка міститься в адміністративні справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в якій зафіксовано пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля [NUMBER] - задньої двері багажника та заднього бамперу (а.с.187). Згідно висновку експертів за результатами комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 4582/17-54 від 29 червня 2017 року вартість відновлювального ремонту, з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення, автомобіля [NUMBER], внаслідок вчинення 14 травня 2016 року дорожньо-транспортної пригоди станом на дату розгляду справи в суді, зі застосуванням цін на запасні частини офіційного дилера - імпортера в Україні та вартості нормо-годин СТО, що підтримують гарантійні зобов'язання щодо даної марки транспортного засобу, а також рекомендованих виробником транспортного засобу нормативів трудоємності ремонтних робіт заводу виробника, за умови, що вони були отримані під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, складає: 43 502,35 грн.; вартість відновлювального ремонту, без урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення, автомобіля [NUMBER] внаслідок вчинення 14 травня 2016 року дорожньо-транспортної пригоди станом на дату розгляду справи в суді, зі застосуванням цін на запасні частини офіційного дилера - імпортера в Україні та вартості нормо-годин СТО, що підтримують гарантійні зобов'язання щодо даної марки транспортного засобу, а також рекомендованих виробником транспортного засобу нормативів трудоємності ремонтних робіт заводу виробника, за умови, що вони були отримані під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, складає: 17 948,27 грн.; величина втрати товарної вартості автомобіля [NUMBER], складає: 8 132,47 грн., з урахуванням обмежень та припущень викладених в дослідницькій частині висновку та з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення; величина втрати товарної вартості автомобіля [NUMBER], складає: 7 621,39 грн., з урахуванням обмежень та припущень викладених в дослідницькій частині висновку та без урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення. Вирішення питання щодо віднесення пошкодження кришки багажника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди можливо у разі призначення та проведення транспортно-трасологічної експертизи (а.с. 128-135, 136-138, 139-140, 141-146, 147, 148, 149). Однак призначена судова транспортно-трасологічну експертизу через ненадання на огляд транспортних засобів (а.с.221). Відповідач на виконання клопотання експерта про надання автомобіля на огляд письмово повідомив суд, що належний йому автомобіль [NUMBER] потрапив в іншу дорожньо-транспортну пригоду тому немає можливості надати автомобіль на огляд(а.с.218-219). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, пов»язаних з пошкодженням кришки багажного відділення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Отже, встановлені обставини свідчать про наявність підстав щодо відшкодування відповідачем. на користь позивача матеріальної шкоди з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення у розмірі 43 502,35 грн. Позивач просить про стягнення з відповідача величину втрати товарної вартості у розмірі 8 132,47 грн. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення величини втрати товарної вартості у розмірі 8 132,47 грн. Позивач просить про стягнення з відповідача вартості послуг станції технічного обслуговування у розмірі 696,00 грн. Відповідач заперечував проти задоволення вимог по оплаті послуг зняття/встановлення бампера, зазначив про наявність в матеріалах справи рахунку-фактури № 0000001817 від 19 травня 2016 року, в якому зазначено про підсилення бампера, проведення інших робіт по встановленню системи автоматичного паркування(а.с.11), що не пов»язано із пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано акт виконаних робіт № ЗА-0001371 від 29 березня 2017 року станції технічного обслуговування про зняття/встановлення бампера (а.с.167) та фіскальний чек № 10916 від 29 березня 2017 року на суму 696,00 грн. (а..с165). Однак позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що необхідність проведення виконання робіт щодо зняття/встановлення бампера пов»язана з пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартості послуг станції технічного обслуговування щодо зняття/встановлення бампера у розмірі 696,00 грн. слід відмовити. Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 5 000 грн. 00 коп. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначившим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз'яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв'язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тривалістю ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача [PERSON] спричинені позивачу моральні страждання, які пов'язані з пошкодженням транспортного засобу. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial