Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

04.06.2019 року представник Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" адвокат Бутко А.С., який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності від 08.02.2019 року, діючи в інтересах позивача, звернувся до суду та просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь АТ "ТАСКОМБАНК" заборгованість у розмірі 46414 грн.35коп. за кредитним договором №CH1/237 від 27.12.2010 року. Також просив стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27.12.2010 р. між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СН1/237, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 168000,00 грн. із терміном погашення не пізніше 25.12.2020 року, а позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотекі від 27.12.2010 року, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру по [ADDRESS] . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. за №2337. 27.12.2010р між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був підписаний договір поруки, згідно якого поручитель [PERSON] поручилася перед ВАТ «ВТБ Банк» за виконання позичальником [PERSON] забов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредиту, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором №СН1/237 від 27.12.2010 року та будь-якими додатковими угодами до нього. 30.03.2017р між АТ «ТАСКОМБАНК» та АТ «ВТБ Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги - грошових забов`язань за фінансовими кредитами№300317іп_2, згідно якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №СН1/237 від 27.12.2010 року кредитора [PERSON] . Про підписання відповідного договору боржник [PERSON] був повідомлений належним чином. В порушення вимог ст.525, 526, 629, 1049, 1054 ЦК України та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 23.05.2019 року має заборгованість - 46414,35 грн., яка складається з наступного: 28143,81 грн. - заборгованість за кредитом; 10130,23 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 8140,31 - нарахована пеня. Відповідачі письмово повідомлені про наявність заборгованості за кредитним договором, однак вимогу банку повернути кошти не виконують. У зв`язку з невиконанням відповідачами договірних зобов`язань позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою судді від 19.07.2019 року відкрито провадження у зазначеній справі. 14.08.2019 року від адвоката Пархоменко О.О., яка діє на підставі довіреності від 12.11.2017 року в інтересах відповідачки [PERSON] , до суду надійшов відзив на позов, за змістом якого позовні вимоги відповідачка не визнає повністю, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на недоведеність позовних вимог, вказує на відсутність доказів того, що право вимоги за вказаним кредитним договором відступлене позивачу. Також з посиланням на положення ч.4 ст.559 ЦК України вказує на те, що вимога банку до поручителя [PERSON] заявлена після припинення дії договору поруки. (а.с.74-86) У судовому засіданні представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК » позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] кредитних зобов`язань позивач, який набув право вимоги за кредитним договором №СН1/237 від 27.12.2010 року та договором поруки від 27.12.2010 року, звертався до [PERSON] та [PERSON] з вимогою повернути кредит. У зв`язку з тим, що відповідачі не виконали вимоги про повернення коштів, просив суд стягнути заборгованість солідарно з боржника за кредитним договором - відповідача [PERSON] та з його поручителя за договором - відповідачки [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяв клопотань, відзиву на позов не подав. (а.с.65,121) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю та у зв`язку із закінченням строку дії договору поруки. Зміст заперечень зводиться до того, що відступлення права вимоги за кредитним договором, забезпеченим порукою, має відбуватися за процедурою, визначеною у договорі №300317іп_2 від 30.03.2017 року. Доказів дотримання такої процедури при відступленні права вимоги за кредитним договором №СН1/237 від 27.12.2010 року, укладеним з відповідачем [PERSON] , позивачем до справи не подано. Також сторона відповідача наголосила на тому, що строк дії укладеного між ВАТ „ВТБ Банк" та [PERSON] договору поруки не визначений, тому в силу ч.4 ст. 559 ЦК України, його дія припиняється у разі непред`явлення до поручителя вимоги протягом шести місяців з моменту порушення боржником зобов`язання. Оскільки з наданих позивачем доказів вбачається, що порушення зобов`язання за кредитним договором відбулося у липні 2017 року, письмова вимога до поручителя висунута 20.07.2018 року, а до суду з даним позовом позивач звернувся лише 30.05.2019 року, то вказане, на думку сторони відповідача, свідчить про відсутність правових підстав для заявлення позову до поручиленя [PERSON] після припинення строку дії договору поруки. Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, відповідачку та її представника, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Спірні відносини випливають з виконання сторонами кредитного договору №СН1/237 від 27.12.2010 року, регулюються положеннями книги п`ятої Цивільного кодексу України - зобов`язальне право. Відповідно до ст.509 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст. 11 ЦК України серед інших підстав виникнення цивільних прав та обов`язків визнач ено договори та інші правочини. За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Звертаючись до суду із заявленим позовом, позивач посилається на те, що відповідно до договору №СН1/237, укладеного між ВАТ „ВТБ Банк" та [PERSON] , 27.12.2010 року [PERSON] отримав кредит в сумі 168000,00 грн. з терміном повернення не пізніше 25.12.2020 року. У забезпечення вказаного зобов`язання між ВАТ „ВТБ Банк" та [PERSON] 27.12.2010 року було укладено іпотечний договір. 27.12.2010 року між ВАТ „ВТБ Банк" та [PERSON] укладено договір поруки. 30.03.2017 року між АТ „ВТБ Банк" та позивачем укладено договір №300317іп_2, за умовами якого відступлено право вимоги за укладеним з відповідачем [PERSON] кредитним договором та договорами, укладеними у забезпечення зобов`язання [PERSON] . В порушення вимог ст.525, 526, 529 ЦК України та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором позивач звертається до суду. Як зазначає позивач, станом на 23.05.2019 року розмір заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором №СН1/237 від 27.12.2010 року складає 46414,35 грн. із них: 28143,81 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена), 10130,23 грн. - заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена), 8140,31 грн. - пеня. На підтвердження заявлених вимог позивач надав суду копії аркушів 1,3,5,7,9 кредитного договору №СН1/237 від 27.12.2010 року, вказана копія договіру надана без підписів сторін. (а.с.5-9) Також позивачем подано суду копії аркушів 1,3 договору поруки № CH1/237-S-2 від 27 грудня 2010 року, укладеного між ВАТ „ВТБ Банк" та [PERSON] , за яким остання поручилася за виконання боржником [PERSON] кредитних зобов`язань. (а.с.12,13) Отже, з поданих позивачем вибірково копій аркушів кредитного договору та договору поруки суд не має можливості достовірно встановити, чи підписаний кредитний договір сторонами, а також суд позбавлений можливості встановити зміст кредитного договору та договору поруки. Крім того, за наявних у справі доказів суд позбавлений можливості дослідити положення договору поруки від 27.12.2010 року, укладеного з відповідачкою, щодо строку його дії, надати оцінку умовам договору та вирішити питання про те, чи заявлені вимоги до поручителя протягом дії договору поруки. З огляду на відсутність достовірних даних про строк дії договору поруки від 27.12.2010 року, суд позбавлений можливості вирішити питання про застосування положень ч.4 ст.559 ЦК України, на чому наполягала у відзиві на позов та у судовому засіданні представник відповідачки. Крім того, заслуговують на увагу зауваження сторони відповідача в частині того, що позивач не довів наявності у нього права вимоги, оскільки не надав суду доказів того, що вказане право до нього перейшло за договором від 30.03.2017 року. Так, дослідженням наданої стороною позивача допії договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (іпотека) №300317іп_2, укладеного між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ПАТ «ВТБ Банк», встановлено, що право вимоги переходить до нового кредитора на підставі цього договору та підписаного сторонами реєстру прав вимоги (в письмовому вигляді) з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам та їх зобов`язань по договорам забезпечення, що не засвідчені нотаріально, а також по відношенню до поручителів, майнових поручителів стосовно їх зобов`язань по договорам забезпечення. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав у первісного кредитора. ( п. 3.1.3 договору). (а.с.34-39) Пунктом 1.1.8 договору відступлення права вимоги передбачено, що реєстр прав вимоги - це погоджена сторонами форма реєстру прав вимог, що передаються за цим договором з переліком кредитних договорів і договорів забезпечення (за винятком нотаріально посвідчених договорів забезпечення право вимоги за якими відступається за окремим нотаріально посвідченим договором з реєстром таких договорів), інформації щодо боржників. поручителів, майнових поручителів, розміру зобов`язань кожного з боржників із зазначенням сум заборгованостей. Форма реєстру прав вимоги наведена в додатку №1 до цього договору. Дослідженням форми реєстру прав вимоги, яка наведена у додатку №1 до договору, встановлено, що реєстр має бути підписаний сторонами та повинен мати печатки сторін договору. (а.с.40) Дослідженням наданої стороною позивача копії додатку №1 до договору №300317іп_2 від 30.03.2017 року встановлено, що вказаний документ не містить підписів та відтисків печаток уповноважених представників первісного кредитора та нового кредитора. (а.с.45) З огляду на це, враховуючи, що згідно п.3.1.3 вказаного договору право вимоги переходить до нового кредитора на підставі цього договору та підписаного сторонами реєстру прав вимоги (в письмовому вигляді), надана стороною позивача копія реєстру прав вимог не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ підтвердження відступлення від ПАТ „ВТБ Банк" до позивача права вимоги за кредитним договором №СН1/237 від 27.12.2010року. На вказаних недоліках додатку №1 до договору від 30.03.2017 року, як доказу, доданого до позовної заяви стороною позивача, сторона відповідача наголошувала у поданому відзиві на позов, копія якого направлялася стороні позивача 12.08.2019 року. (а.с.70-84) Сторона позивача не скористалася своїм процесуальним правом, передбаченим ст.174 ЦПК України викласти письмово свої контраргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не подала суду відповідь на відзив, станом на момент судового розгляду не усунула недоліку доказу, на який вказувала сторона відповідача. Відповідно до ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. В силу ст.1,3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За правилами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними в силу ст. 79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Порядок подання доказів регламентується положеннями ст. 83 ЦПК України, в силу якої сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. Таким чином, дослідивши в судовому засіданні всі докази справи, надані стороною позивача, суд дійшов висновку, що позивач не дотримався вимог ст. 77,78,79,81,83 ЦПК України та не подав суду разом з поданням позовної заяви належних, достовірних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, не заявив до початку судового розгляду про те, що будь-який доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин та не зазначив про те, що будь-який відповідний доказ не може бути подано, не навів поважних причин, з яких доказ не може бути подано у встановлений законом строк. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що наведені у позовній заяві обставини не підтверджені певними засобами доказування, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю позивачем. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору при зверненні до суду, мають бути покладені на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed