Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] Лавініки Михайлівни, [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] Лавініка Михайлівна, 11.12.2006 року уклали кредитний договір MKLWGK00000062. Згідно договору, [PERSON] зобов`язувався надати [PERSON] кредит у розмірі 34010,05 Євро, на термін до 12.12.2016 року, а відповідачка зобов`язувалася повернути кредит та погасити відсотки за користування кредитними коштами, у строки та в порядку, передбачених умовами кредитного договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі 34010,05 Євро. У порушення умов договору, відповідачка [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 08.12.2014 року, має заборгованість в сумі 12273,27 Євро, що за курсом НБУ складає 235524, 05 грн. Зазначена заборгованість складається з наступного: 11200,96 Євро - заборгованість за кредитом; 796,04 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 206,23 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 70,04 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконань зобов`язань за вищевказаним договором, між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], 11 грудня 2006 року, було укладено договір поруки. На підставі наведеного просили стягнути з відповідачів, солідано, в їх користь, заборгованість за кредитним договором №MKLWGK00000062 від 11 грудня 2006 року року в сумі 12273,23 Євро, що за офіційним курсом НБУ, станом на 08.12.2014 року, становить 235524,05 грн. та судові витрати понесені банком при подачі даної позовної заяви до суду. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, однак їх представник - [PERSON] надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника банку. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи, у випадку неявки відповідача. Відповідачка - [PERSON], повторно в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, причини її неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи у її відсуності суду не надавала. Представник [PERSON] в судове засідання не з`явися, однак надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у їх відсутност. Поряд з цим зазначив, що [PERSON] не визнає позовні вимоги, оскільки позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" заявлені вимоги про стягнення суми кредиту та відсотків за весь період користування кредитом (з 04.12.2007 року), тобто без врахування строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підстаою для відмови у позові. Окрім того, в матеріалах справи міститься заперечення представника відповідача [PERSON], де ним також зазначено про пропуск строку позовної давності. Стверджує, що вимога про дострокове повернення усієї суми кредиту, до закінчення кінцевого строку його повернення 2016 року, є передчасною, оскільки відповідачкою, частково сплачуються платежі, хоч і не в повному обсязі. Тому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В силу ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.12.2006 року, між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] Лавінікою Михайлівною було укладено кредитний договір MKLWGK00000062, згідно якого, [PERSON] зобов`язувався надати [PERSON] кредит у розмірі 34010,05 Євро, на термін до 12.12.2016 року, а відповідачка зобов`язувалася повернути кредит та погасити відсотки за користування кредитними коштами, у строки та в порядку, передбаченими умовами кредитного договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі 34010,05 Євро. У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором MKLWGK00000062 від 11 грудня 2006 року, станом на 08.12.2014 року, [PERSON] Лавініка Михайлівна, має перед банком заборгованість в сумі 12273,27 Євро, що за курсом НБУ складає 235524, 05 грн. Зазначена сума боргу складається з наступного: 11200,96 Євро - заборгованість за кредитом; 796,04 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 206,23 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 70,04 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Отже, відповідачка [PERSON] виконувала зобов`язання не в повному обсязі та неналежним чином, тому на думку суду, банк вправі вимагати дострокове повернення суми кредиту у відповідності до ч.2 ст. 1050 України, відповідно до якої, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зважаючи на наведене, суд не погоджується з думкою представника відповідача викладеною в запереченні про передчасність вимоги про дострокове стягнення з відповідачів суми боргу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом, з матеріалів справи, встановлено, а відповідачами не спростовано, що 11 грудня 2006 року, між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], було укладено Договір поруки №1, згідно якого, остання виступила фінансовим поручителем перед Банком за виконання [PERSON] Лавінікою Михайлівною зобов`язань за кредитним договором від 11.12.2006 року №MKLWGK00000062, отже, відповідно до вимог ст.ст.610, 554 ЦК України [PERSON] несе відповідальність перед банком як солідарні боржники. 17.07.2009 року ЗАТ [PERSON]" змінило свою назву на ПАТ КБ "Приват Банк". Щодо застосування строку позовної давності, заявленого представником відповідачки [PERSON], то таке клопотання не підлагає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Строк (термін) виконання зобовязання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобовязання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), в даному випадку застосовується щодо заборгованості по основній сумі та відсотках. Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредиту, востаннє [PERSON] сплачувала відсотки за користування кредитними коштами 28.05.2014 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 18.02.2015 року, тому строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом позивачем не порушено. Щодо основної суми заборгованості, то суд не взмозі з`ясувати коли починається строк позовної давності для звернення до суду з вказаною вимогою, так як позивачем надано суду розрахунок, в якому не зазначено розшифровки щомісячних платежів по тілу кредиту. Окрім того, сам представник відповідача в своєму запереченні стверджував, що відповідачка частково погашає заборгованість, отже вона здійснює платежі, окрім того, ними подано до суду копії платіжних квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором, остання з яких по часу датована жовтнем 2014 року. Якщо вказаний платіж був останнім, то з листопада 2014 року банк дізнався про порушення своїх прав, тоді й почався перебіг строку позовної давності для звернення з даною вимогою до суду, тому, у вказаному випадку позивачем також не пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В останнє, відповідачка сплачувала пеню 09 жовтня 2014 року, згідно розрахунку. Враховуючи дату звернення до суду, 08 лютого 2015 року, в даному випадку позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаною вимогою. Саме така правова позиція застосування строків позовної давності у кредитних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15. Згідно статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Беручи до уваги вищенаведені обставини справи, те, що позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачами умов договору, а доводи відповідачки та її представника, не знайшли свого підтвердження, суд вважає, що позов слід задовольнити. На підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути, солідарно, з відповідачів в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати, що складаються з 2355, 24 гривень судового збору, сплачені позивачем при подачі позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved