Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що з 21.01.1999 року по 18.09.2013 рік працював на підприємстві " 643 управління начальника робіт". Відповідно до наказу від 18.09.2013 року звільнився з роботи за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України. Зауважує, що при звільненні йому не виплачено заробітну плату в повному обсязі, заборгованість з виплати якої становить 4406.25 грн. Просить стягнути вказану суму, відшкодувати середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення по день постановлення рішення, зобов"язати відповідача при виплаті заборгованості по заробітній платі застосувати положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати", стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000.00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Представник позивача позовні вимоги підтримала. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог. При цьому зазначив, що позивач працював за відрядною системою оплати праці. Внаслідок відсутності роботи на підприємстві в період з січня по квітень включно, а також в червні 2013 року табелювання обліку робочого часу працівника не велось, заробітна плата не нараховувалась. Вважає, що будь-яка заборгованість з виплати заробітної плати перед працівником відсутня. Сам по собі вихід на роботу, тобто перебування на території підприємства, не дає підстави здійснювати облік робочого часу відповідно до спеціальності, яку обіймав позивач, нараховувати заробітну плату. Заслухавши пояснення учасників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Позивач [PERSON] працював у " 643 управління начальника робіт" за спеціальністю бетонник 5-го розряду. Звільнений з підприємства 18.09.2013 року на підставі наказу № 42-к згідно п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що посадовий (місячний оклад) позивача [PERSON] становив 1147,00 грн. Вказані відомості наведено у довідці " 643 управління начальника робіт" від 30.10.2014 року № 246 (а.с.40). Вказане також відповідає розмірам нарахувань відповідно до розрахунковий листів за період з жовтень 2012 року по вересень 2013 року з огляду на відпрацьовані дні та години (а.с.41-43). Між сторонами виник спір щодо виплати заробітної плати за період з січня по квітень 2013 року включно, а також червень 2013 року. З досліджених в судовому засіданні розрахункових листів, а також індивідуальних відомостей про застраховану особу (за формою ОК-5) вбачається, що в спірний період працівнику заробітна плата не нараховувалась. Суд не може покласти в основу прийнятого рішення твердження представника відповідача про те, що у вказаний час будь-яка робота за спеціальністю позивача була відсутня, потреб у здійсненні табелювання обліку робочого часу не було. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження власних доводів представником відповідача не надано будь-яких інших складених за встановленими чинним законодавством формами табелі обліку робочого часу як відносно позивача, так і інших працівників, з метою їх можливого порівняння. Так само, не можна визнати вірним зауваження представника відповідача про те, що обставини про відсутність заборгованостей з виплати заробітної плати встановлено постановою слідчого СУ УМВС України в Житомирській області про закриття кримінального провадження від 02.12.2014 року. Суд звертає увагу, що вказаним процесуальним рішення встановлено відсутність ознак кримінальних правопорушень, що пов"язані з умисним грубим порушенням законодавства про працю та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Відповідно до ч. 1 ст. 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. В судовому засіданні позивач пояснив, що за вказівкою керівництва виконував іншу роботу, не пов"язану із працею за спеціальністю. Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON], який працював на підприємстві за спеціальністю механік по 2013 рік, [PERSON] - завідуючий господарства, підвередили, що позивач дійсно на протязі січня по квітень 2013 року, в червні 2013 року виконував роботи по підприємству. Як зазначили особи, за ними був закріплений обов"язок вести табелювання обліку робочого часу працівників, ними особисто складались табелі відносно позивача [PERSON] Як зазначалось вище представником відповідача не надано суду табелі обліку робочого часу працівників, зокрема [PERSON] Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За таких обставин, вирішуючи питання про розмір необхідної до стягнення заробітної плати, суд виходить з встановленої за штатним розписом окладу в сумі 1147,00 грн. У спірний період розмір заборгованості становитиме 1147,00 грн. * 5 = 5735,00 грн. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення 4406,25 грн. За положеннями ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи положення, закріплені у "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, показники середньомісячного заробітку особи за останні два місяця перед звільненням, суд погоджується з розрахунком позивача про розмір компенсації за час затримки розрахунку. Водночас, оскільки позивач не заявляв будь-яких претензій до роботодавця з моменту звільнення у вересні 2013 року по час звернення до суду - вересень 2014 року, суд,

Outcome: partial