Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

02.10.2013 року позивач ПАТ "Акціонерно-комерційний Банк "Капітал" звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 10 955,52 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 27.01.2012 року між ПАТ "Акціонерно-комерційний Банк "Капітал" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1/18/Р3GК/07-07-11/0120, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5081,55 гривень зі сплатою 25 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.07.2013 року. Однак, [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме, не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний Банк "Капітал" за дорученням № 3/3963 від 02.01.2013 року Юнякін С.Ю. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. До суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає частково, суду пояснив, що дійсно 27.01.2012 року між ним та ПАТ «АКБ «Капітал» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1/18/Р3GК/07-07-11/0120. Обов'язковою умовою для укладання зазначеного договору було переведення пенсії до ПАТ «АКБ «Капітал», яку отримував відповідач. Так як, [PERSON] знаходився в тяжкому матеріальному становищі і не мав змоги сплачувати кредит, то перейшов на обслуговування до іншого банку, останній платіж по кредиту був внесений 07.07.2012 року. Просить позов задовольнити частково, щодо вимоги про стягнення пені та штрафу застосувати позовну давність. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.01.2012 року між ПАТ "Акціонерно-комерційний Банк "Капітал" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1/18/Р3GК/07-07-11/0120, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 5081,55 грн. на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 25 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (а.с. 10-12). Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 5081,55 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача (а.с. 6-9). Пунктом 5.1 договору за порушення строків повернення кредиту таабо сплати відсотків за користування кредитними коштами банк має право вимагати від позичальника сплати пені в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу. Згідно довідки-розрахунку від 16.08.2013 року пеня за прострочення основної заборгованості складає 3172,68 гривен, пеня за несплачені відсотки складає 802,37 гривен. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами, банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 50 % від суми виданого кредиту. [PERSON] вимоги договору про надання споживчого кредиту № 1/18/Р3GК/07-07-11/0120 від 27.01.2012 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 16.08.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 10955,52 гривень, з яких: заборгованість з повернення кредитних коштів - 3445,00 гривен; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами - 994,70 гривен; пеня за прострочення основної заборгованості - 3172,68 гривен; пеня за несплачені відсотки - 802,37 гривен, щтраф відповідно до п. 5.2 кредитного договору - 2540,77 грн. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 частини 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач звернувся до суду з позовом 02.10.2013 року, тому перебіг строку позовної давності відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимоги про стягнення неустойки (пені) суд вважає за необхідне рахувати з 01.10.2012 року (3172,68-17,18=3155,5; 802,37-11,65=790,72). Проте, суд не може застосувати позовну давність до вимоги про стягнення штрафу, так як пунктом 5.2 кредитного договору, передбачено, що у випадку порушення позичальником ([PERSON]Д.) строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами, банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 50 % від суми виданого кредиту (2540,77 грн.), тобто зазначені штрафні санкції передбачені безпосередньо кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі договору про надання споживчого кредиту № 1/18/Р3GК/07-07-11/0120 від 27.01.2012 року ПАТ "Акціонерно-комерційний Банк "Капітал" надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, відповідач порушив вимоги вказаного кредитного договору, а саме, не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому, є підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках та пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial