Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому вказує, що 13 квітня 2006 року між ним та [PERSON] було укладено договір, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 3900 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідачем, станом на 28 лютого 2018 року, у відповідача виникла заборгованість в сумі 27825 гривень 22 копійки, а саме: 3896 гривень 18 копійок заборгованість за кредитом, 22127 гривень 84 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 1301 гривня 20 копійок штраф (процентна складова). В позові ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з [PERSON] на його користь вказану суму. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач правом на подання суду відзиву на позов не скористався. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступник висновків. Судом встановлено, що 13 квітня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 3900 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 27825 гривень 22 копійки, яка складається, як зазначено в позові, з наступного: 3896 гривень 18 копійок заборгованість за кредитом, 22127 гривень 84 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 1301 гривня 20 копійок штраф (процентна складова). Пунктом третім ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються. Разом з тим, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки в ньому не відображено формул та/або арифметичних дій, за якими розраховані поточна та прострочена заборгованість за кредитом, відсотки на поточну та прострочену заборгованість за кредитом, загальний залишок заборгованості. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~повязаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам\~судового процесу\~в реалізації\~ними прав,\~передбачених цим\~Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. З метою виконання вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, щодо сприяння судом учасниками судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, ухвалою судді\~від 12\~вересня 2018\~вказану позовна\~заява ПАТ\~КБ "ПриватБанк"\~була залишена\~без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, та надано позивачу строк для усунення її недоліків, тривалістю п'ять днів з дня вручення йому копії ухвали. 21 вересня 2018 року до суду надійшла заява позивача про долучення до матеріалів справи виписки по особовому рахунку відповідача. Разом з тим, вказаний розрахунок заборгованості також є необґрунтованим, оскільки в ньому не відображено арифметичних дій, за якими розрахована заборгованість за кредитом. Суд зазначає, що п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зобов'язує позивача зазначати саме обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Чинний ЦПК не містить поняття словосполучення "обґрунтований розрахунок". Значення слова "обґрунтований" наведено в Академічному тлумачному словнику, згідно якого "ОБҐРУНТОВУВАТИ, ую, уєш, недок., ОБҐРУНТУВАТИ, ую, уєш, док., перех. висувати на підтвердження чого-небудь переконливі докази, факти і т. ін.; аргументувати". Суд зазначає, що доданий до позовної заяви документ, який названо позивачем "Розрахунок заборгованості за договором" не являється обґрунтованим розрахунком сум, що стягуються, в розумінні п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а являються лише документом, в якому зазначена інформація про те, станом на яке число і в якій сумі у відповідача виникла заборгованість, і з нього не видно яким чином вона нарахована, у зв'язку з чим суд не має можливості перевірити її правильність. Також не являється обґрунтованим розрахунком сум, що стягуються, і зазначення позивачем загальних формул, за якими відповідачу нарахована заборгованість. Розрахунок буде обґрунтованим лише в тому випадку, якщо в ньому будуть зазначені суми, та арифметичні дії (множення, ділення та ін.), які з ними були проведені, і на підставі яких виникла загальна сума заборгованості (наприклад 2 + 2 = 4). Крім того перекладення обов'язків сторін на суд не сприятиме розгляду справи в розумні строки, на недопущення порушення яких неодноразово звертав увагу в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Відповідно до ст. 8 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції"). Отже, аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення "розумний строк" свідчить: в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" він роз'яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин. Дана справа не є складною, і затягування її розгляду через необхідність суду самостійно нараховувати заборгованість за договором, що, крім іншого, не являється обов'язком суду, не буде вважатися виправданим порушенням розумних строків розгляду справи. Також суд зазначає, що відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів\~у цивільних\~справах не\~є обовязком\~суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи\~розпоряджається своїми\~правами щодо\~предмета спору\~на власний\~розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Системний аналіз вищевказаних норм права дозволяє дійти висновку про відсутність у суда обов'язку здійснювати розрахунок сум, що стягуються. Суд уповноважений лише на перевірку наданого стороною такого розрахунку. Враховуючи те, що не зважаючи на сприяння суду в реалізації позивачем своїх прав, останнім не було надано суду обґрунтованого розрахунку сум, які він просить стягнути з відповідача, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed