Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позиція представника позивача. Представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь банку 136699,76 грн., боргу за кредитним договором №б/н від 26 вересня 2013 року, який виник станом на 31.03.2020, а також 2102 грн судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконує, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. На підтвердження позовних вимог представник позивача надав копію анкети-заяви відповідача про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання банківських послуг та копію розрахунку заборгованості. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України (а.с.74-75). 09.11.2020 на адресу суду надійшов відзив від відповідача в якому останній зазначив про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивача. З наданого відзиву слідує, що [PERSON] дійсно уклав кредитний договір з АТ КБ «Приват Банк» та підписав заяву внаслідок чого отримав кредит у сумі 300 грн., який в той же день було збільшено до 3300 грн. Крім того, відповідач зазначив, що його заборгованість за період користування кредитними коштами, в повному обсязі не погашена та позивачем на підтвердження заборгованості по основній сумі кредиту - 3299,40 грн., відсотки за користування кредитом у сумі 133 400,36 грн., надано виписку по рахунку та розрахунок заборгованості. Ніяких первинних документів з яких можливо було б встановити з якого моменту виникла заборгованість, порядок та законність нарахування зазначеної заборгованості з неустойки, відсотків позивачем не надано. Позивач не зазначає за який період утворилась зазначена заборгованість, тобто позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність стягнення саме такої заборгованості, що є його процесуальним обов`язком. Проте, [PERSON] за період з жовтня 2013 року по липень 2017 року сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості та інших платежів. Таким чином, він здійснив останню проплату на погашення заборгованості 08.07.2017, чим виконав свої зобов`язання перед банком в повному обсязі. Також, просив застосувати строк позовної давності як до загальних вимог, так і до вимог про стягнення неустойки (пені та штрафу), оскільки він був пропущений при пред`явленні позову до суду (а.с. 100-101). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, надав суду відповідь на відзив, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Щодо відзиву відповідача зазначав, що останній підписав та ознайомився з анкетою-заявою, правилами надання банківських послуг, які є чинними на момент підписання. На підтвердження того, що відповідач користувався кредитними коштами представником позивача надано виписку по кредиту, з якої вбачається, що відповідач не лише знімав кредитні кошти, але й частково погашав заборгованість. Щодо строку позовної давності зазначив, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Оскільки, строк дії картки до останнього дня 07/2017 року, тому строк звернення до суду з повною заявою не пропущений. Підстав для застосувння позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить проте, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача проте, що він був необізнаний з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відмовились від доводів, які викладені у відзиві на позовну заяву, при цьому посилаючись на правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, просили відмовити в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 133400,36 грн. Окрім цього, просили відмовити також в задоволенні позову в частині стягнення коштів за тілом кредиту, оскільки відповідач їх погасив. Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні установлено, що 26 вересня 2013 року відповідач заповнив анкету-заяву, в якій вказав, що ознайомившись з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", просить відкрити йому рахунок в АТ КБ "Приватбанк" та надати йому вказані в заяві банківські послуги (а.с.16). Як видно з розрахунку, який був наданий позивачем відсоткова ставка за договором кредиту нараховувалась щомісячно на залишок кредитної заборгованості. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за вищезазначеним договором станом на 31 березня 2020 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 3 299,40 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 133 400,36 грн, яка виникла за період з 26.09.2013 по 28.06.2019 (а.с.7-9). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. До позову позивачем додано Умови та правила надання банківських послуг. Згідно з пунктом 1.1.7.12 договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін; Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевищенні платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених даним Договором; Відповідно до\~пункту 2.1.1.5.6\~ Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку; Згідно з\~пунктом 2.1.1.7.6 Умов та\~правил надання\~банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову; Відповідно до\~пункту 2.1.1.12.11\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором (а.с. 18-49). Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з матеріалів справи у заяві позичальника [PERSON] від 26 вересня 2013 року відсутні умови договору про встановлення відповідачу кредитного ліміту, певної процентної ставки за користування кредитними коштами, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с.16). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за процентами, пенею, а також за штрафами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 вересня 2013 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг як невід`ємної частини спірного договору та Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна". Представник позивача не надав доказів на підтвердження, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. З наданого представником позивача розрахунку не зрозуміло, яким чином здійснювалося нарахування відсотків. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 вересня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 липня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві конкретної домовленості сторін про сплату визначеного розміру відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Великою Палатою Верховного Суду 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 винесена постанова про застосування норм права у подібних правовідносинах, якою суд керується при вирішенні даної справи. У вищезазначеній Постанові Великої Палати Верховного Суду вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд не\~приймає до\~уваги пояснення\~відповідача відносно\~того,\~що він нібито погасив заборгованість у повному обсязі, оскільки, відповідачем, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України (кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом), не надано жодного доказу на підтвердження щодо погашення заборгованості (тіла кредиту). З вищевикладеного вбачається, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.\~509,\~526,\~1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча\~ст. 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Висновки суду. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, відсутні. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача, в силу частини першої статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 506,58 грн.

Outcome: partial