Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

07 червня 2017 року представник ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" за довіреністю Сафір Ф.О. звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 128/1446/17 за позовом ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. (а.с.45). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року цивільну справу № 128/1446/17 за позовом ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту передано на розгляд до Дніпровського районного суду с. Києва. (а.с.118). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2017 року цивільну справу за позовом ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту прийнято до провадження. (а.с.126). Представник позивача ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" за довіреністю Сафір Ф.О. мотивує вимоги тим, що 01 вересня 2011 року між ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 8500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" свої зобов'язання за договором та виконав в повному обсязі. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконувала, у зв'язку із чим у [PERSON] станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість - 100 526,94 грн., яка складається: 8473,25 грн. - заборгованість за кредитом; 88 320,94 грн. - заборгованість по процентам; 3732,75 грн. - заборгованість за пенею та комісією. 05.09.2017 року та 14 лютого 2018 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду було подано заперечення та відзив на позовну заяву в яких представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотивуючи відсутністю належних та допустимих доказів факту укладання між позивачем та відповідачем договору. Надані суду «анкета-заява», «додаткова інформація» та «довідка про умови кредитування» є нечитабельними. Вважала договір нікчемним в силу положень ст. 1055 ЦК України. Відсутні дані про те, що позивачем на підставі зазначеного ним договору був відкритий картковий рахунок відповідачу та останньому видана пластикова картка і яка саме з яким строком дії. Надані позивачем в якості виписок банку роздруківки не містять номерів рахунку, дати і місяця здійснення операцій по отриманню виписок, даних про осіб, що сформували виписки та їх підписи. (а.с.56). 12.10.2017 року представник позивача направив до суду письмові пояснення зі змісту яких убачається, що підписання 01 вересня 2011 року вищевказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на вказаному банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно із п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань, у неї виникла вказана заборгованість, яка підлягає сплаті. (а.с.74-78). 14 червня 2018 року у зв'язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено назву позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Представник позивача АТ КБ ,,Приватбанк" у судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просилив задовольнити в повному обсязі виходячи з доводів, якими обгрунтовується позовна заява і письмові пояснення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, поданих письмових поясненнях та поясненнях наданих в судовому засіданні. Зокрема зазначила, що виходячи із довідки, строк кредитування по картці [NUMBER] закінчився 30 квітня 2015 року. Проте, Банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом, що суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та Постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року (справа № 320/7538/16-ц). Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.09.2011 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якою вона висловила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку кредитка «Універсальна» та підписала довідку про умови кредитування, відповідно до яких зобов'язалась сплачувати банку 2,5 % у місяць за користування кредитом, здійснювати платежі до 25 числа кожного місяця та вносити щомісячні платежі у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. Договір складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Витягу з "Тарифів банку" (а.с. 8-33). Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Подавши анкету-заяву від 01.09.2011 року, відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» Приватбанку (а.с. 8,9). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як убачається з матеріалів справи відповідач погодилась з тим, що її письмова заява від 01.09.2011 року, разом із умовами і правилами про надання банківських послуг, а також тарифами, складає договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис. Оскільки відповідач не заперечує укладення з позивачем кредитного договору, отримання грошових коштів та не стверджує, що не була ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які були додані позивачем до позовної заяви, суд приходить до висновку про укладення договору між сторонами та отримання відповідачем кредитних коштів. За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що відповідач не належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, в результаті чого станом на 30.04.2017 року виникла заборгованість у розмірі 100 526,94 грн., яка складається з заборгованості за кредитом- 8473,25 грн., заборгованості по процентам - 88 320,94 грн. та заборгованості за пенею та комісією - 3732,75 грн. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Підписуючи вказану Анкету-заяву, позивач була повідомлена про зміст Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк" та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ "ПриватБанк" (www.privatbank.ua), а також про тарифи банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, про що зазначено у самій анкеті-заяві. Матеріали справи містять наданий ПАТ КБ "ПриватБанк" витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно до ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналізуючи вказані вище положення законодавства України, а також враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] підписавши анкету-заяву, погодилася з тим, що дана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір приєднання, згідно копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом (така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 березня 2018 року у справі №263/13449/16-ц). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом , відсотками , а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому ,,Тарифами Банку" з розрахунку 360 календарних днів на рік відповідно до п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». П. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов'язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом. Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов та Правил кредитна картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на її титульній стороні, включно. По закінченню строку дії картки вона може бути продовжена на новий строк шляхом видачі клієнту картки з новим строком дії (п. 2.1.1.2.12). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що відповідачу було відкрито картковий рахунок [NUMBER] ключем до карткового рахунку є пластикова карта. Термін дії кредитної картки встановлений до 30 квітня 2015 року, що узгоджується з дослідженими матеріалами справи, а саме випискою по карті та не заперечувалося стороною відповідача. Отже, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання закінчився 30 квітня 2015 року. Після закінчення строку дії карти, остання пролонгована не була та кошти на картковий рахунок не надходили. Як вбачається з розрахунку, наданого до позовної заяви, заборгованість за процентами станом на 30 квітня 2015 року нарахована у сумі 11040,52 грн. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року справа № 444/9519/12. У зв'язку з вищевикладеним, суд задовольняє стягнення з відповідача [PERSON] заборгованість по процентам за користування кредитом частково, а саме у сумі 11040,52 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи вищевикладене те, що відповідачем [PERSON] не було виконано своїх зобов'язань згідно кредитного договору та заборгованість не погашено, суд дослідивши матеріали справи, надані стороною позивача та відповідача докази приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 23246,52 грн. з яких: 8 473,25 грн. - заборгованість за кредитом; 3 732,75 грн. - заборгованість за пенею; 11 040,52 грн. - заборгованість по процентам. Діючим законодавством встановлено, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку щодо обставин кожного конкретного випадку. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту. Як вбачається з письмових матеріалів справи, договір про надання юридичної допомоги був укладений між відповідачем та ФОП [PERSON], однак доказів, які б підтверджували, яку саме роботу було виконано за договором, суду надано не було. На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої допомоги відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку, що підстав для відшкодування [PERSON] витрат на правову допомогу немає. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, а тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі - 1600 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial