Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

03 червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він перебуваючи в трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді - підземного електрослюсаря чергового та з ремонту обладнання дільниці №16 шахти ім. Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком» 30 листопада 2009 року близько о 14 годині 25 хвилин, з вини Відповідача, під час виконання своїх трудових обов`язків по обслуговуванню насосів центральної насосної станції шахти ім.Леніна на гор.1350м, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Забій, гемартроз лівого ліктьового суглоба». Зазначає, що вказаний нещасний випадок на виробництві стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а саме: на початку зміни [PERSON] опустився стволом шахти ім.Леніна на горизонті 1350м та попрямував до камери водовідливу з метою відкачування води. Під час руху від стволу до камери водовідливу по виробці, яка підводе до ствола шахти ім.Леніна у районі її сполучення з обгонною виробкою, під час пересування впав на підошву виробки на ліву руку від чого отримав вищезазначені травми. З урахуванням вказаного, вважає, що нещасний випадок обумовлений неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Окрім цього, зазначає, що позивач працюючи з 01.09.2010 року по 25.05.2011 рік підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту обладнання у підземному гірничому цеху шахти імені «Леніна» Сервісного управляння з ремонту та монтажу шахтного обладнання ВАТ«Кривбасзалізрудком» та ПАТ «Кривбасзалізрудком», згідно з професійними обов`язками, виконував роботи в підземних умовах шахти, у зоні діючих машин і устаткування, де через випадки порушення провітрювання гірничих виробок та несистематичного використання комплексу пилоподавлення, запиленість повітря робочої зони на робочому місці перевищувала гранично допустиму концентрацію (далі по тексту - ГДК), крім того роботи, що виконувалися позивачем характеризувалися важкою фізичною працею з причин того, що не завжди була можливість застосувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору. Також, вказує, що працюючи з 21.09.1981 року по 01.09.2010 рік підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту обладнання на шахті імені Леніна РУ ім.В . І.Леніна об`єднання «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", Позивач виконував роботи, які згідно даними санітарно-гігієнічної характеристики про його умови праці за №2/2-3074 від 25.10.2010 року, підготовленої Тернівською районною санітарно-епідеміологічною станцією м.Кривого Рогу, також характеризувалися запиленістю повітря робочої зони та важкою фізичною працею. Загальний стаж роботи на підприємстві відповідача, в умовах запиленості повітря робочої зони та важкої фізичної праці складає 29 років 7 місяців, що підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки виданої на ім`я Позивача та Актом Форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» (надалі по тексту - Акт П-4). Позивач вказує, що у зв`язку з зазначеними шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання. Так, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу від 05.05.2011, протокол №829, позивачу встановлено наступні діагнози: 1.Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст. Легенева недостатність першого-другого ст. (далі по тексту - ХОЗЛ) 2.Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 справа, помірно виражені статико-динамічні порушення , больовий синдром. Вказує, що відповідно до п.17 Акту П-4, причинами виникнення професійного захворювання є робота протягом 29 років 7 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони та важкої фізичної праці, а саме: 1)запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом кремнію діоксиду від 10 до 70% 4,2-4,8мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. 2)рівень фізичного перевантаження: -підіймання та переміщення вантажів, чергуючи з іншими роботами - 40-48 кг при нормі -30 кг; - робоча поза з нахилом тулуба до 300 - 52,1-58,4% робочої зміни при нормі - 25% часу зміни; -робоча поза з нахилом тулуба більше 300 - 19,6% робочої зміни при нормі - не передбачається; -нахили корпусу: вимушені більше 300 - 176-216 разів за зміну при допустимих до 100 разів. Умови праці підземного електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за важкістю праці відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості (за даними інформаційної довідки про умови праці за №2/2-402 від 17.02.2011р та доповнення до неї за №2/2-985 від 04.04.2011р, підготовлених ДЗ «Тернівська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу» ). Відповідно до п.19 акту Форми П-4, професійне захворювання отримано позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача, а саме керівництво шахти імені Леніна РУ ім. В.І.Леніна об`єднання «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» у період з 21.09.1981 по 01.09.2010р., та начальник дільниці №6 підземного гірничого цеху шахти ім. Сервісного управляння з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON] у період з 01.09.2010р. по 25.05.2011р., не виконали вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» в частині створення на робочому місці позивача умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці. 16.06.2011 року Позивач, пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 35% (тридцять п`ять відсотків), з яких 15% по радикулопатії, 20% - по ХОЗЛ, з 14 червня 2011 року - БЕЗСТРОКОВО, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 10ААА №070575 виданою на ім`я Позивача. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з важким станом здоров`я, загальною слабкістю, втомою, постійними больовими відчуттями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом та хронічного професійного захворювання, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань.. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 146055,00 гривень, яку просив стягнути з відповідача. 05 червня 2019 року судом постановлена ухвала про прийняття позову до розгляду та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін призначено на 01 липня 2019 року. 24 червня 2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи та про відкладення розгляду справи для надання часу на подання відзиву. 01 липня 2019 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 31 липня 2019 року 0 10 годинні 00 хвилин з повідомлення учасників справи. 02 липня 2019 року до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та надання в судовому засіданні позивачем певних документів. 02 липня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, послався на обставини, що зазначенні в позовній заяві. Представник відповідача, що діє на підставі довіреності Коломоєць О .Г. в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенню позову, послалася на обставини, що зазначенні у відзиві на позовну заяву, а саме, що позивач звернувся з позовом за минуванням значного періоду часу після звільнення з роботи та дана обставина підтверджує той факт, що позивач всі ці роки не відчував моральних та фізичних страждань, також позивач добровільно працював на підприємстві відповідача значний період часу та був повідомлений про шкідливі умови праці. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] в період з 21.09.1981р. по 01.09.2010р. підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту обладнання на шахті імені Леніна РУ ім.В . І.Леніна об`єднання «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", з 01.09.2010р. по 25.05.2011 р. підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту обладнання у підземному гірничому цеху шахти імені «Леніна» Сервісного управляння з ремонту та монтажу шахтного обладнання ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком». Довідкою МСЕК від 16.06.2011 року позивачу встановлено 35% відсотків втрати професійної працездатності безстроково, з них 20 % - по ХОЗ, 15 % - по радикулопатії, визначена необхідність у медикаментозному лікуванні, ВМП, обмеження праці. Відповідно до Акту №20 від 24.05.2011 року розслідування хронічного професійного захворювання, відносно, встановлено, що професійне захворювання у [PERSON] виникло за наступних обставин: на протязі 29 років 7 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони та важкої фізичної праці, а саме: 1)запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом кремнію діоксиду від 10 до 70% 4,2-4,8мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, 2)рівень фізичного перевантаження: -підіймання та переміщення вантажів, чергуючи з іншими роботами - 40-48 кг при нормі -30 кг;- робоча поза з нахилом тулуба до 300 - 52,1-58,4% робочої зміни при нормі - 25% часу зміни;-робоча поза з нахилом тулуба більше 300 - 19,6% робочої зміни при нормі - не передбачається;-нахили корпусу: вимушені більше 300 - 176-216 разів за зміну при допустимих до 100 разів. Умови праці підземного електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за важкістю праці відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості (за даними інформаційної довідки про умови праці за №2/2-402 від 17.02.2011р та доповнення до неї за №2/2-985 від 04.04.2011р, підготовлених ДЗ «Тернівська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу» ). Судом встановлено, що при складанні Акту №20 від 24 травня 2011 року розслідування хронічного професійного захворювання, брав участь представник ПАТ «Кривбасзалізрудком» і цього не заперечував відповідач, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до виписки з Акту МСЕК серії 10 ААА №070575 від 16.06.2011 позивачу безстроково встановлено 35% відсотків втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями. Також судом встановлено, що [PERSON] перебуваючи в трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді - підземного електрослюсаря чергового та з ремонту обладнання дільниці №16 шахти ім. Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком» 30 листопада 2009 року близько о 14 годині 25 хвилин, під час виконання своїх трудових обов`язків по обслуговуванню насосів центральної насосної станції шахти ім.Леніна на гор.1350м, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Забій, гемартроз лівого ліктьового суглоба». Даний факт підтверджується актами Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» та Н-5 «Проведення розслідування нещасного випадку, що стався 30 листопада 2009 р. о 14 год. 25хв.», згідно яких нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Суд встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. З огляду на положення ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я (ч. 2 цієї норми). Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець-зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 153 КЗпП власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Згідно ст. 158 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Крім того, Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27.01.2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд відхиляє заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що позивач звернувся з позовом через значний період часу після звільнення з роботи та дана обставина підтверджує той факт, що позивач всі ці роки не відчував моральних та фізичних страждань, враховуючи, що моральні страждання не можна вимірювати певним проміжком часу після звільнення з роботи та враховуючи ще ту обставину, що позивачу була встановлена втрата працездатності, безстроково. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій та щодо відсутності у зв`язку з цим правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, також суд вважає доводи представника відповідача стосовно значного часу добровільної роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів та, як наслідок, відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки професійні захворювання та нещасний випадок, що стався з позивачем пов`язані з виконанням ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог, відповідно до вимог ст. 153 КЗпП власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, яка встановлена не безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 41999 гривень 00 копійок. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а тому підстав до стягнення з відповідача таких судових витрат не має. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial