Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 29 серпня 2017 року відкрито провадження в даній справі. Предметом даного позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4958, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 05 червня 2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 171\~850, 80 грн. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2013 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON], про стягнення\~\~заборгованості у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску ПАТ КБ "ПриватБанк" строку позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.06.2013 року у зазначеній справі позовну заяву залишено без розгляду в звязку поданням ПАТ КБ "ПриватБанк" заяви про залишення позову без розгляду. Позивач вважає, що цей виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги та не встановив строк позовної давності щодо вимог відповідача, зазначених у виконавчому написі. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4958 від 05 червня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором №VOXRRX09960088 від 07 травня 2007 року у розмірі 171 850, 80 грн. Крім цього, позивач просив стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати по справі в сумі 640,00 грн. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з'явились. Однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання, яке було призначено на 10 год. 06.10.2017 року, не з'явився та подав при цьому клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю прибуття в суд по причині участі в судовому засіданні в Млинівському районному суді Рівненської області. За клопотанням представника відповідача розгляд справи по суті було відкладено до 14 год. 30 хв. 23.11.2017 року. 22.11.2017 року представник відповідача подав суду письмове заперечення проти позову, згідно якого просив в задоволенні позову відмовити, оскільки дії нотаріуса вважає законними та обґрунтованими. В той же день 22.11.2017 року представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 23.11.2017 року, та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 23.11.2017 року клопотання представника відповідача задоволено та відкладено розгляд справи до 10 год. 30 хв. 29.01.2018 року. При цьому задоволено клопотання в частині розгляду справи в режимі відеоконференції з Луцьким міськрайонним судом Волинської області. 29.01.2018 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи в зв'язку з участю єдиного на Волинську область представника ПАТ КБ "ПриватБанк" в іншому судовому засіданні. Зважаючи на зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач, маючи реальну можливість скерувати до суду іншого свого представника, який, на думку суду, не може бути єдиним на Волинську область, зловживає своїми процесуальними правами та умисно затягує розгляд справи по суті. При цьому, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року). За вказаних обставин, суд вважає чергове клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи безпідставним, таким, що спрямоване на затягування судового процесу, а тому ухвалює рішення без участі представника відповідача на підставі наявних письмових матеріалів справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Згідно письмового пояснення, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки свої дії вважає законними та обґрунтованими. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області в судове засідання не з'явився, однак попередньо подав заяву про розгляд справи у відсутності представника. В прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що\~07.05.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений споживчий кредитний договір №VOXRRX09960088 у сумі 10320,00 грн. на строк 24 місяців, а саме - на строк з 07.05.2007 року по 07.05.2009 року включно, з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що утворилася станом на 13.03.2013 року. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2013 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON], про стягнення\~\~заборгованості у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску ПАТ КБ "ПриватБанк" строку позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.06.2013 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2013 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON], про стягнення\~\~заборгованості скасовано та позовну заяву залишено без розгляду в звязку поданням ПАТ КБ "ПриватБанк" заяви про залишення позову без розгляду. 05.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 4958 від 05.06.2017 року за заявою відповідача про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості у розмірі 171 850, 80 грн. за кредитним договором, з яких: 9\~919, 40 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 92\~604,01 грн. - залишок заборгованості за відсотками; 2\~835,95 грн. - комісія; 55\~450,93 грн. - пеня; 8\~040,51 грн. - штраф; 3\~000,00 грн. - витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису. 07.08.2017 року державним виконавцем Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області [PERSON] винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження № 54444748 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] № 4958 від 05 червня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості у розмірі 171 850, 80 грн. за кредитним договором. Відповідно до ст. 61 Конституції України,\~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Суд погоджується з доводами позивача відносно спливу строку позовної давності за спірним договором кредиту з огляду на наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю прямо забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, що була висловлена у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13, пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному звязку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, що була висловлена у постанові від 05 липня 2017 року у справі\~№ 6-887цс17, позасудовий спосіб звернення стягнення можливий на протязі встановленого законом трирічного строку позовної давності з моменту виникнення у кредитора права на позов. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України\~висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як видно з розрахунку заборгованості, наданому відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису, за договором № VOXRRX09960088 від 07 травня 2007 року, станом на 16.05.2017 року, останній платіж [PERSON] було здійснено 15.11.2007 року. У 2013 році ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором №VOXRRX09960088 від 07.05.2007 року та, згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волонської області від 22.04.2013 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON], про стягнення\~\~заборгованості, було встановлено факт пропуску ПАТ КБ "ПриватБанк" трирічного строку позовної давності, у звязку із чим в задоволенні позову останньому було відмовлено. Як встановлено з виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором №VOXRRX09960088 від 07.05.2007 року, з заявою про вчинення такого напису відповідача звернувся лише 05.06.2017 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення\~ права\~ вимоги. Відповідачем не надано доказів переривання строку позовної давності після його звернення до суду. Таким чином, станом на день вчинення виконавчого напису, сплив строк позовної давності за вимогами кредитора. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність\~\~заборгованості\~або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про нотаріат", нотаріус зобов'язаний:\~здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону та відмовити у вчиненні нотаріальної\~\~ дії\~\~ в\~\~ разі\~\~ її невідповідності законодавству України. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України. Згідно ст. 46 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 3.3 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Порядку вчинення нотаріальний дій, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від\~22.02.2012 № 296/5, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Отже, нотаріус, при вчиненні виконавчого напису, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотриманні стягувачем вимог закону щодо трирічного строку на звернення про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на позов, чим порушив норми ст. 88 Закону України "Про нотаріат". Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат",\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що\~встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими\~\~ стягнення\~\~ заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Крім того, станом на 05.006.2017 року (день посвідчення виконавчого напису), постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №\~826/20084/14\~визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"\~в частині, зокрема, кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. За таких умов, нотаріус взагалі не мав права вчиняти виконавчий напис за кредитним договором. Відповідно до правової позиції ВСУ, що була висловлена ним в постанові від 05.07.2017 року у справі 6-887цс17: "З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису." Аналіз наведених обставин, в їх сукупності, свідчить про відсутність у нотаріуса підстав для висновку про безспірність заборгованості та правових підстав для вчинення виконавчого напису в цілому. В звязку з чим, виконавчий напис не міг бути вчинений. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 640 грн.

Outcome: approved