Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824 (далі - Кодекс ГРС). Відповідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»: оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; Кодекс газотранспортної системи, кодекс газорозподільних систем, кодекс газосховища, кодекс установки LNG - правила експлуатації та доступу до газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG, що затверджуються Регулятором. Відповідно до п. 1 ст. 4. Закону України «Про ринок природного газу» державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Відносини, які виникають між постачальником та споживачами, з урахуванням їх взаємовідносин з Операторами ГРМ регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 та реєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1382/27827 (надалі - Правила постачання). Відповідно до розділу III Правил постачання, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об'єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб'єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов. Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу (надалі - Типовий договір), який є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної поставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів. У відповідності до п. 1.2. та 1.3. розділу І Типового договору розподілу природного газу, умови цього договору однакові для всіх споживачів та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРС. Даний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього договором (акцептуванням договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Також в розділі III Правил постачання вказано, що договір постачання природного газу споживачу розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно п. 11 розділу III Правил постачання, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов'язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Відповідно до глави 4 розділу IX Кодексу ГРС визначення фактичного об'єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) по об'єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Операторами ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог Кодексу ГРС та договору. Умови приєднання відповідача [PERSON] до Типового договору виконано. Фактом приєднання до умов Типового договору (акцептування договору) є фактичне споживання природного газу та його оплата. Відтак, згідно розділу VIII Типового договору розподілу природного газу відповідач зобов'язаний виконувати його умови, та несе передбачену законом відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обов'язків. Пунктом 2.3. Типового договору розподілу природного газу передбачено, що окрім договору сторони зобов'язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом ГРС. Згідно п. 3 глави 5 розділу III Кодексу ГРС власники газових мереж, у тому числі побутові споживачі згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відповідають за експлуатацію цих мереж та їх складових, забезпечують належну їх експлуатацію згідно з чинним законодавством, зокрема Правил безпеки системи газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, зареєстрованими в міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за № 674/27119 (надалі - ПБСГ). Відповідач є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до ліцензії, об'єкту, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 14 розділу III Правил постачання, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. Відповідно до п.5.7 Правил безпеки системи газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, зареєстрованими в міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за №674/27119 підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових будівель з встановленням заглушки за умови наявності витоку газу. По даній адресі було проведено відключення від газопостачання за наявність витоку газу, про що було складено Акт №87 на відключення від газових мереж, в якому споживач розписався особисто. Заперечень або зауважень щодо складання акту з боку відповідача не надходило. Від відповідача не надходило жодних письмових звернень щодо відновлення газопостачання за його адресою. 17 травня 2017 року працівниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» під час перевірки раніше відключених абонентів від системи газопостачання було встановлено, що за адресою відповідача здійснено несанкціоноване відновлення газопостачання. Після виявлення порушення газопостачання було припинено. Про фіксування цього факту в присутності споживача був складений акт про порушення №128, в якому споживач розписався особисто без зауважень. В акті відповідачу роз'яснено про необхідність бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений на нього акт про порушення. 25 травня 2017 року на засіданні комісії по розгляду акту про порушення Кодексу газорозподільних систем №128 від 17 травня 2017 року, було прийнято рішення про задоволення акту про порушення та складання акту - розрахунку не облікованого (донарахованого) об'єму та обсягу природного газу і його вартості. Сума нарахування збитків за період з 17 листопада 2016 року по 30 квітня 2017 року складає 5 647,42 грн, яку просить стягнути з відповідача. Позивач повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб - сайті Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 17 березня 2015 року за адресою: [ADDRESS] проведено відключення від газопостачання, про що складено Акт №87, де розписався абонент [PERSON], що підтверджується відповідним актом (а.с.8). 17 травня 2017 року працівниками ПАТ "Дніпропетровськгаз" за адресою: [ADDRESS]в присутності відповідача був складений акт про порушення №128, який підписано відповідачем, що підтверджується актом (а.с.9). На засіданні комісії 25 травня 2017 року по розгляду акту про порушення кодексу газорозподільних систем, було прийнято рішення про задоволення акту про порушення №87 від 17 травня 2017 року, та складено акт розрахунок не облікованого (донарахованого об'єму та обсягу природного газу та його вартості) (а.с.10,11). В підпункті 2 п. 1 гл. 2 Розділу 11 Кодексу ГРМ, зазначено, що до порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об'ємів (обсягів) природного газу, належать, зокрема, несанкціоноване відновлення газопостачання. Відповідно п. 2 ч. 3 Розділу 11 Кодексу ГРМ, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання або використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу спожитий об'єм природного газу визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану - з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки), а при використанні газу без договору - з дня його закінчення (розірвання) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Відповідно до розрахунку не облікованого об'єму природного газу, наданого позивачем, розмір збитків складає 5 647,42 грн (а.с.12). 14 червня 2017 року на адресу відповідача позивачем було направлено рекомендований лист, що підтверджується реєстром поштової кореспонденції та поштовим повідомленням (а.с.13). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до ч. 2 розділу ІІІ «Порядок постачання природного газу побутовим споживачам» Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснюєдержавне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов'язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об'ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам. Відповідно до ч. 4 розділу ІІІ «Порядок постачання природного газу побутовим споживачам» Правил постачання природного газу для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об'єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов'язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об'єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов'язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов'язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник. Згідно зі ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, при цьому одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, позивач належними і допустимими доказами повинен довести наявність завданої шкоди, її розмір, та те, що вона підлягає стягненню саме з відповідача. Судом встановлено, що відповідач зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] не значиться, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян від 28 вересня 2018 року (а.с.26), що спростовує доводи позивача стосовно того, що відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою та є споживачем наданих позивачем послуг з газопостачання. На підтвердження позовних вимог позивачем надано завірену належним чином копію договору №564 про надання послуг з газопостачання, який укладено 01 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] (а.с.6-7), однак суд не бере даний доказ до розгляду, оскільки він не стосується предмета доказування. Позивачем не надано доказів належності квартири [ADDRESS] відповідачу по справі - [PERSON] та не підтверджено, що вона була споживачем послуг позивача щодо газопостачання за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] за період з 17 листопада 2016 року по 30 квітня 2017 року. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів порушення відповідачем його невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв'язку, суд вважає позов необгрінтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed