Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку зі смертю батька. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, Позивач зазначає, що його батько, [PERSON]. тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості і в зв'язку з шкідливими та важкими умовами праці отримав професійне захворювання. За висновком МСЕК йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності та група інвалідності. [INFO] року його батько помер і згідно Акту № 1 визначення причинного зв'язку з професійним захворюванням від 06 січня 2004 року, основний діагноз, який явився причиною смерті - «Хронічний пиловий бронхіт» і в зв'язку з цим встановлено зв'язок смерті з професійним захворюванням. Він втратив рідну та близьку людину - батька, з яким у них були спільні плани на майбутнє. Його поради, допомога та підтримка в становленні та зміцненні його сім 'ї були неоцінимі. Він втратив не тільки близьку людину - батька, а й людину яка мала суттєвий життєвий досвід і являлась для нього взірцем на життєвому шляху, їхні життєві плани були порушені. В зв'язку з його втратою, позивач зазнав значні душевні страждання, душевного болю, відчув сильний емоціональний стрес, наслідками якого стала часткова втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, підвищена нервозність, що негативно впливає на його психологічний та загальний стан (фізичне здоров'я). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп, за громадянами залишилося право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Положенням ч. 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується іі чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам які проживали з нею сім'єю і тому позивач вважає, що в зв'язку зі смертю його батька, рідної йому людини відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, завдану смертю його батька від професійного захворювання, яке отримане під час роботи у вугільній промисловості, що підтверджується Актом №1 від 06 січня 2004року (МСЕК№ 2), як його дитині (сину). Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди - тяжкість та незворотність наслідків від смерті близької людини, батька, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи матеріальний стан відповідача позивач вважає за можливе стягнути на його користь - 25 000 гривень. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. На підставі викладеного, просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь моральну шкоду в розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень завдану внаслідок смерті його батька [PERSON], причиною якої є професійне захворювання. У судовому засіданні позивач, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилався на обставини, вказані в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Зазначив, що у зв'язку зі смертю батька позивач переносить нервові потрясіння та душевні страждання, у нього виникли негативні зміни в житті, викликані смертю рідної людини. Представник відповідача - ПАТ ««ДТЕК Павлоградвугілля» надав суду письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що згідно ч.І. ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Тобто особа яка досягла віку 18 років автоматично втрачає статус дитини. Позивачу на момент подачі позовної заяви, було більше років, тому Позивач не підпадає під дію ст.1168 ЦКУ та не має права на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку зі зміною свого правового статусу як дитина. Частина 2 ст. 1168 ЦК України, передбачає моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч.2 ст. З Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Тобто, законодавець передбачає відшкодування моральної шкоди дітям (усиновленим), за умови якщо вони проживали з померлою фізичною особою однією сім'єю. Відповідно до ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь, виникає спір. В свою чергу Позивачем не надано жодного доказу проживання зі своїм батьком однією сім'єю, ведення спільного побуту та інше. Згідно п.п.4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.23 та 1 167 ЦК України для вирішення подібних спорів суди повинні встановити наявність факту моральної шкоди, який, як певний психічний стан особи, згідно ст.ст.59,145 ЦПК України потребує спеціальних знань та може бути встановлено лише за висновком комплексної судово-медичної, судово-психіатричної та судово-психологічної експертизи, предметом яких являється визначення та кваліфікація структури та функції органів і системи людина та встановлення їх причинного зв'язку з певними діями (бездіяльністю) других осіб, встановлення психологічних переживань, страждань, їх ступеню тяжкості. Таким чином , для встановлення факту спричинення моральної шкоди необхідно визначити значимі особистісні втрати позивача, якими власне і обґрунтовується завдання моральних страждань; виявити індивідуально-психологічне і соціально-психологічне значення цих втрат для позивача ( тобто визначити яка саме частина особистості позивача стала об'єктом психологічного травмування); підібрати адекватні методи психолого-діагностичного дослідження особистості потерпілого. Медичний висновок про встановлення факту моральної шкоди потерпілим суду не надано. В матеріалах справи відсутні будь-які докази стресу, якою зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання чи його наслідки; відсутні також і докази стану депресії позивача чи інші негативні наслідки. Стрес та депресія згідно міжнародної класифікації визначаються як хвороби, тобто можуть бути самостійним діагнозом. Позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів про хвороб), пов'язану з виявленим у нього професійним захворюванням. Відповідно до ст.256 ЦПК України та роз'яснень Пленуму ВСУ, викладених у п.1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вважаємо, що встановлення такого факту судом - є незаконним та нелегітимним через відсутність у суду такого права, оскільки в даному предметі спору необхідні спеціальні знання, тому суд повинен провести експертизу щодо спричинення моральної шкоди Позивачу. Вважаємо, що лише при наявності такого висновку про встановлення позивачеві факту моральної шкоди, суд має право встановивши інші умови відшкодування цього виду шкоди, як то протиправність діяння (дій чи бездіяльності) особи, яка таку шкоду завдала, шляхом встановлення конкретних нормативних актів, які роботодавцем було порушено відносно позивача при заподіянні шкоди його здоров'ю; наявність причинного зв'язку між шкодою здоров'ю позивача і протиправними діяннями заподіювача; визначити його розмір у відповідності до вимог ст.23 ЦК України. Оскільки відсутній висновок лікарського закладу, який містить докази про те, що Позивачу встановлена моральна шкода, то і підстави для задоволення позову про її відшкодування відсутні. З огляду на викладене вважаємо, що факт спричинення моральної шкоди [PERSON] відсутній. На підставі викладеного просить суд В позові [PERSON] про стягнення з ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. відмовити. В судовому засіданні представники підтримали свої письмові заперечення просили суд в задоволені позову відмовити. Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [INFO] виданого міським ЗАГС м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, [PERSON] народився [INFO] року. Його батьки: [PERSON] та [PERSON] Батько позивача [PERSON], при виконанні трудових обов'язків на підприємствах вугільної промисловості, правонаступником яких є ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", захворів на професійне захворювання, про що було складено акт розслідування професійного захворювання. [INFO] року [PERSON], помер ( свідоцтво про смерть [NUMBER] видане відділом реєстрації актів громадянського стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області [INFO] року). Згідно акту №1 Обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК №2 про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням від 06 січня 2004 року встановлено причинний зв'язок смерті потерпілого [PERSON], з раніше отриманим ним професійним захворюванням під час роботи на шахті правонаступником якої є ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля". Стосовно посилань представника відповідача на ст. 6 СК України, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Тобто особа яка досягла віку 18 років автоматично втрачає статус дитини. Та те, що позивачу на момент подачі позовної заяви, було більше 18 років, тому Позивач не підпадає під дію ст.1168 ЦКУ та не має права на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку зі зміною свого правового статусу як дитина. Суд зазначає, що за змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. У зазначеній нормі поняття "діти" вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи. Вказаною нормою права не визначено, що діти повинні проживати разом з батьками, тому посилання представника відповідача на відсутність доказів спільного проживання суд вважає необґрунтованими. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю, тобто моральна шкода. Така шкода, з урахуванням положень ст. 1167 ЦК України, відшкодовується роботодавцем, тобто Відповідачем у справі. Таким чином, законодавство покладає відповідальність саме на підприємство відповідача. Представник Відповідача, на підставі ст. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень Позивача та на обґрунтування своїх заперечень. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], переносить душевні страждання та переживання, в зв'язку з втратою батька. Винним в смерті [PERSON] є підприємство - відповідач ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", так як встановлений факт взаємозв'язку професійного захворювання зі смертю. При вказаних обставинах суд вважає, що внаслідок смерті батька у позивача порушено звичайний для нього спосіб життя, втрата близької людини, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для нього опорою, надією, моральною підтримкою, він змушений переносити нервові потрясіння та душевні страждання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" позивачу моральної шкоди, в зв'язку зі смертю батька, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між отриманим професійним захворюванням та смертю батька - [PERSON]. Саме працюючи на підприємстві - відповідача ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" [PERSON].- померлий батько позивача, отримав профзахворювання, що призвело до смерті, відповідно до акту №1 Обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК №2 встановлений причинно - наслідковий зв'язок. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, характер та об'єм його душевних, психічних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, вину підприємства - відповідача в завданні шкоди; наслідки викликані заподіяною шкодою - смерть найбільш близької людини; перенесені Позивачем і по теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь позивача 20 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial