Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому вказувала, що з відповідачем вона перебувала в шлюбі з 1999 року. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано 23 листопада 2005 року. На даний час дитина є повнолітньою, після отримання середньої освіти вступила на навчання до професійно-технічного училища № 27 міста Генічеськ Херсонської області. Донька навчається на денній формі навчання та не має змогли влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Кошти потрібні на утримання, харчування, оплату гуртожитку, транспортні витрати, тощо. Вона отримує мінімальну заробітну плату, та має на утриманні неповнолітнього сина, який навчається в школі. Відповідач працює в СФГ "Волна" та отримує заробітну плату, у звязку з чим має змогу надавати донбці матеріальну допомогу. В позові [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач надав до суду відзив, в якому вказав, що він заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, так як він не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, де, поки що, навіть не отримує допомогу по безробіттю. Крім того, позивачка приховує той факт, що він дає кошти безпосередньо доньці. Також він має сімю з 5 чоловік, в якій 2 неповнолітніх дітей, його дружина працює і отримує мінімальну заробітну плату. Він не має можливості сплачувати доньці аліменти на її утримання в тому розмірі, в якому просить позивачка. Він може надавати матеріальну допомогу в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень на місяць. При зміні його фінансового стану він добровільно буде збільшувати розмір аліментів. У відзиві відповідач [PERSON] просить позов задовольнити частково, та стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 600 гривень щомісячно. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Судом встановлено, і сторонами не оспорюється, що відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. [PERSON] навчається в професійно-технічному училищі № 27 м. Генічеська Херсонської області, на денній формі, за спеціальністю "Кухар-кондитер", строк навчання з 01 вересня 2018 року по 31 січня 2020 року. У зв'язку із навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач має постійне місце роботи та отримує заробітну плату, в зв'язку з чим може надавати матеріальну допомогу доньці. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи позивачем докази, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] має постійне місце роботи та стабільний заробіток, надані не були, а тому суд вказані факти вважає не доведеними. Відповідачем [PERSON] було надано суду довідку Новомиколаївської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості від 27 грудня 2018 року № 706, з якої вбачається, що [PERSON] з 04 грудня 2018 року перебуває на обліку як безробітний. На підставі вищевказаного, враховуючи відсутність у відповідача постійного місця роботи та стабільного заробітку, суд доходить до висновку, що він має можливість надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, у визнаній ним сумі, а саме в розмірі 600 гривень, щомісячно. За таких обставин, враховуючи не доведення позивачем розміру доходів відповідача, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 600 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, і до припинення навчання [PERSON], але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Враховуючи те, що позивач, при подачі позову, була звільнена від сплати судового збору згідно Закону України "Про судовий збір", судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

Outcome: partial