Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивує тим, що після смерті [INFO] його бабусі, [PERSON], залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок з прилеглими до нього прибудовами та земельна ділянка в розмірі 0,52 га, що знаходяться в [ADDRESS]. Зазначене майно [PERSON] при житті заповіла на користь позивача. Після смерті спадкодавця він до нотаріальної контори для реєстрації спадщини не звертався, оскільки з [PERSON] проживав у одному дворі та вели спільне господарство, тобто проживали олнією сім"єю. Однак, як з"ясувалось після смерті спадкодавця, первинна реєстрація прав власності на зазначене спадкове майно відсутня. Через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивач, як спадкоємець за заповітом, фактично не має можливості оформити своє право власності на дане спадкове майно. У зв"язку з наведеним просить визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом, право власності на все спадкове майно, що належало [PERSON], яка померла [INFO], в тому числі на житловий будинок [ADDRESS]. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник Богданської сільської ради в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, заперечень щодо позовних вимог суду зі сторони сільської ради не надано. Представник Рахівської держанотконтори в судове засідання не з"явився, завідуюча держнотконторою - Пріц О.І. у заяві, наданій суду, позовні вимоги визнала та просить справу розглянути без участі їхнього представника. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст.1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок [ADDRESS], і відносно якого остання розпорядилася шляхом складення заповіту 26.01.2006 року. Згідно даного заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку в розмірі 0,52 га. Зазначений заповіт, згідно витягу зі Спадкового реєстру №41783894 від 13.10.2015 року, є чинний. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом, відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], спадковий будинок побудований у 1974 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №1743 від 20.05.2015 року, житловий будинок по [ADDRESS], згідно погосподарської книги був зареєстрований за померлою [PERSON], яка померла [INFO], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Однак, в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1268 частиною 3 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] на день смерті спадкодавця в одному дворі однією сім"єю, а отже є таким, що прийняв спадщину. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223, 293-294 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved