Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Фізична особа - підприємець [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь завданні збитки у розмірі 2000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. та витрати пов`язані на правову допомогу в сумі 7299,80 грн.. Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду позивач посилається на наступне, що відповідач є винним у ДТП, яка мала місце 16.08.2019 року в м. Києві за участю автомобіля «Деу», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хьюндай» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , на момент вчинення ДТП між власником транспортного засобу «Хьюндай» д.н.з [NUMBER] та ПрАТ «СК «Вусо» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №7344665-02-10-01 від 30.05.2019 року, об`єкт страхування, транспортний засіб «Хьюндай» д.н.з [NUMBER] . Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. [PERSON] звернулась до страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 16.08.2019 року. На підставі поданої заяви та наданих потерпілою стороною документів, було складено страхові акти на загальну суму 8601,33 грн.. На підставі вищезазначених Страхових актів, страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 8601,33 грн. Оскільки цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобі «Деу», д.н.з. [NUMBER] на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», страхова компанія взяла на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третій особі під час ДТП, та виплатила страхове відшкодування в межах ліміту передбаченого полісом ЕР №165270936 з урахуванням розміру франшизи у розмірі 2000,00 грн., за таких обставин, для відшкодування шкоди в повному обсязі, відповідач повинен сплатити різницю між страховою виплатою та розміром франшизи, яка становить 2000,00 грн.. Позивач вказує, що він набув право вимоги у зв`язку з укладеним між ним та ПрАТ «СК «Вусо» Договору №20/12/2019 про відступлення прав вимоги від 20 грудня 2019 року. 01 вересня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмовідокази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 30 травня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №7344665-02-10-01, за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб - автомобіль «Хьюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с. 14-17) Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 22) Як встановлено судом в мотивувальній частині постанови суду: «16.08.2019 року приблизно о 11 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по шляхопроводу Харківському у місті Києві, в порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у зв`язку з чим скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів». Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.. Згідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 16 серпня 2019 року складено Акт (протокол) огляду ТЗ - заява на виплату, де у розділі «Ремонт застрахованого ТЗ буде відбуватись на СТО: ТОВ «Дар Авто». (а.с. 24) Згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 21.08.2019 року, складена на основі ТОВ «Дар Авто» №2264, сума страхового відшкодування становить 8601,33 грн. (а. с. 25 зв., 26) Згідно страхового акту № 10080-02 по договору страхування наземного транспорта №7344665-02-10-01 від 30.05.2019 року, 27 серпня 2019 року Приватне акціонерне товариство «СК «Вусо» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування страхувальнику [PERSON] на рахунок СТО ТОВ "Дар Авто" в розмірі 3598,83 грн. (а.с.27) Крім того, згідно додатку №1 до страхового акту № 10080-02 по договору страхування наземного транспорта №7344665-02-10-01 від 30.05.2019 року, 11 вересня 2019 року Приватне акціонерне товариство «СК «Вусо» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування страхувальнику [PERSON] на рахунок СТО ТОВ "Дар Авто" в розмірі 5002,50 грн. (а.с. 26 зв.) Відповідно до ст.8 Закону України "Про страхування" страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Факт виплати страхового відшкодування підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 28, 28 зв.) Відповідно до вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Дані норми законів встановлюють перехід права вимоги від страхувальника до страховика, що називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається зміна кредитора: потерпілий (тобто страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. У результаті страховик виступає замість потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Деу» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП, яка мала місце 16 серпня 2019 року, була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», з лімітом за шкоду майну у розмірі 100000,00 грн.. та франшизою у розмірі 2000,00 грн. (а.с. 23). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповілдно до ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Виходячи з предмету позову та наведених позивачем правових підстав щодо звернення з цим позовом до суду, позивач зазначає, що на виконання зобов`язань за Договором добровільного страхування наземного транспорту за №7344665-02-10-01 від 30 травня 2019 року, ПрАТ «СК «Вусо» виплачено страхувальнику [PERSON] на рахунок СТО страхове відшкодування в розмірі 8601,33 грн., тому у страхової компанії виникло право звернутись до відповідача [PERSON] , як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування фактично понесених витрат по виплаті страхового відшкодування, та враховуючи, що на момент вчинення дорожньої-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, страхова компанія мала право на вирахування розміру франшизи, тому сплачене нею страхове відшкодування має становити суму без врахування франшизи, яка, відповідно до полісу серії ЕР №165270936 становить 2000,00 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2019 року, між ПрАТ «СК «Вусо» та ФОП [PERSON] було укладено Договір №20/12/2019 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Згідно Додатку №1 до Договору №20/12/2019 про відступлення прав вимоги, ПрАТ «СК «Вусо» передало а ФОП [PERSON] прийняв право вимоги до [PERSON] на суму 2000,00 грн. за Договором добровільного страхування №7344665-02-10-01, укладеного 30.05.2019 року між ПрАТ «СК «Вусо» та [PERSON] (а. с. 11-13). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно матеріалів справи, ФОП [PERSON] повідомив [PERSON] про відступлення прав вимоги, що підтверджується відповідним повідомленням від 27 грудня 2019 року вих. № 100080-02 (а. с. 30 зв.) Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 10.12.2019 року між ФОП [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» в особі адвлоката Самойленко Петра Миколайовича укладено Договір про надання правової допомоги № 1, відповідно до умов якого, клієнт доручає а адвокат здійснює правову допомогу клієнту, в обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме: представництво та захист інтересів клієнта в усіх установах незалежно від форми власності та в судах всіх інстанцій України щодо захисту його інтересів, за що Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар у розмірі та на умовах визначених Договором. Адвокат надає правову допомогу Клієнту тільки на підставі тих документів, які були надані Клієнтом Адвокату або були їм зібрані. (а.с. 31) Згідно п. 4.1. Договору, Вартість виконаних робіт розраховується до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» відповідно до якого з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу на місяць становить 1921,00 грн. Згідно Додаткової угоди № 3 Акт приймання - передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги №1 від 10.12.2019 року, даний Акт визначає порядок надання та оплати правової (правничої) допомоги (гонорару) Адвокату за надання правової (правничої) допомоги у спорі про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] збитків в порядку регресу за договором страхування №7344665-02-10-01 від 30.05.2019 року. Так, відповідно до п.2 вказаного Акту, позивачу було надано наступну правову допомогу: Вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формування правової позиції у кількості витраченого часу 3 години на суму 2305,20 грн.; підготовка та відправка запитів до поліції та суду про отримання адм. матеріалів по ДТП у кількості витраченого часу 1 год. На суму 768,40 грн.; підготовка позовної заяви для подачі позову до Дніпровського районного суду м. Києва у кількості часу 2 години на суму 1536,80 грн.; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до Дніпровського районного суду міста Києва у кількості часу 2 години на суму 1536,80 грн.; підготовка заяви, клопотання до Дніпровського районного суду міста Києва у кількості 0,5 годин на суму 384,20 грн.; представництво інтересів позивача у Дніпровському районному суді м. Києва у кількості 1 година на суму 768,40 грн., а всього на 7299,80 грн., факт оплати за надану правничу допомогу підтверджується платіжним дорученням №23 від 15 лютого 2020 року (а. с. 33) Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу, в той час суд вбачає за необхідне зменшити розмір правничої допомоги, передбачений згідно Договору про надання правничої допомоги № 1 від 10.12.2019 року до суми 1500,00 грн., - що є правомірним розподілом витрат з огляду на складність справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та ціною позову, а також значенням справи для сторони. Окрім того, такі види правничої допомоги як представництво інтересів позивача у Дніпровському районному суді м. Києва у кількості 1 година на суму 768,40 грн. та підготовка заяви, клопотання до Дніпровського районного суду міста Києва у кількості 0,5 годин на суму 384,20 грн. взагалі не здійснювалась, оскільки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, також, в матеріалах справи не містяться доказів щодо надання представником позивача відповідних заяв та клопотань до суду. Також, на думку суду, підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до Дніпровського районного суду міста Києва у кількості часу 2 години на суму 1536,80 грн. має відшкодовуватись за окремо підготовлену копію аркуша паперу, а не вираховуватись виходячи з втраченого часу на копіювання, який є тотожним з підготовкою позовної заяви. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн., які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved