Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно за [NUMBER] від 15.11.1991 року, житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], належить до суспільної групи колгоспний двір, отож належить його членам на праві спільної сумісної власності якими станом на 15.04.1991 року були: [PERSON], [PERSON] та він, [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], який приходився йому, [PERSON], рідним батьком. [INFO] померла його мати [PERSON] Після смерті батьків відкрилась спадщина у вигляді часток у житловому будинку що розташований в [ADDRESS]. Після смерті батьків позивач спадщину прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцями. Проте при зверненні до нотаріуса позивачеві було відмовлено в оформленні спадкового майна у вигляді вказаного об'єкта нерухомості, оскільки він належав до спільної сумісної власності та визначити, яка частка належала спадкодавцям не можливо. Зважаючи на наведене позивач просить суд здійснити захист його порушених прав, оскільки спадщина належить спадкоємцям з момен6ту відкриття спадщини, а таке його право не визнається. В судове засідання позивач не з'явився, однак до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому також зазначено, що заявлені позовні вимоги він підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач - представник сільської ради в судове засідання не з'явився, в заяві, яку направив суду вказав, що вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить суд розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Зважаючи на те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку дійшов висновку про таке. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок за [NUMBER] від 15.11.1991 року виданого на підставі рішення виконкому Липовецької районної ради депутатів трудящих №131 від 30.05.1995 року (а.с.11), житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON]. Відповідно до записів Технічного паспорту виданого КП «Вінницке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 21.04.2017 року за №136 (а.с.13), власником будинку значиться [PERSON]. За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСРу редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"(зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності, що узгоджується з правилами ст.71 ЦК УРСР. Згідно відомостей виконавчого комітету Новоприлуцької сільської ради Липовецького району (довідка від 19.06.2017 року за №351 (а.с.14), станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору [ADDRESS] були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], в графі суспільна група господарства з 01.01.1991 по 01.01.1995 років зроблена відмітка «колгоспне». Відповідно до рішення 4 сесії 7 скликання Новоприлуцької сільської ради від 26.02.2016 року, [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] з відповідними номерами домогосподарства. Наведене свідчить, що об'єкт нерухомості відносився до групи колгоспний двір, отож належав на праві спільної сумісної власності його членам, відтак розмір їх часток складав по 1/3 частці кожного, оскільки докази того, що вони ставили питання про витребування чи виділ часток з майна колгоспного двору, в результаті чого ними втрачено право на частку у майні колгоспного двору, відсутні. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] встановлено, що [INFO] в смт. Турбів помер [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після смерті вказаних осіб відкрилась спадщина за законом, оскільки за життя вони не вчинили особистого розпорядження. Згідно інформації наданої приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу, відповідно до якої судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористався син спадкодавця - позивач у справі [PERSON], подавши заяву відповідного змісту. Дочка спадкодавця [PERSON] від свого права відмовилась, подавши нотаріусу заяву про це. Крім цього, за матеріалами цивільної справи встановлено, що із спадкодавцем на час відкриття спадщини [INFO] постійно проживали в [ADDRESS], його дружина [PERSON] та син [PERSON], які вступили в управління та володіння спадковим майном шляхом обробітку земельної ділянки, поточних ремонтів житлового будинку (довідка виконавчого комітету Новоприлуцької сільської ради від 28.04.2017 року за №231, від 27.03.2017 року за №253, №255) За правилами діючого на той час законодавства, а саме ст.548, 549 ЦК УРСР, особи, які фактично вступив в управління або володіння спадковим майном вважаються такими, що прийняли спадщину якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини вони не відмовились від неї, отож вона належить їм з моменту відкриття. Зібрані у справі докази підтверджують, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли: дружина [PERSON] та син - позивач [PERSON], відтак спадкове майно, що належало спадкодавцеві розподілилось між спадкоємцями по 1/2 кожному. Згідно інформації, яка була надана нотаріусом за запитом суду, спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заведена. Відповідно до відомостей Новоприлуцької сільської ради (довідка за №355 від 19.06.2017 року (а.с.17), на час смерті [PERSON] з нею був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS], [PERSON], тобто позивач у справі. За правилами діючого на час відкриття спадщини законодавства (ст.1268 ЦК України), позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, інші спадкоємці за матеріалами справи відсутні. Зібрані у справі докази свідчать про те, що позивач успадкував частки спадкодавців в об'єкті нерухомості, що є предметом даного спору, отож спадщина належить йому з моменту відкриття, однак його таке право оспорюється. Визначити частки в нерухомому майні в нотаріальному порядку у праві спільної сумісної власності позивач позбавлений можливості, так як інші співвласники померли. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він покликається у позовній заяві та підтверджують факт, що позивач став одноосібним власником спірного майна, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1241, 1268 -1270 ЦК України,

Outcome: approved