Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

06 травня 2015 року до Брусилівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Позов обгрунтований тим, що 23 листопада 2011 року між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" та відповідачем [PERSON] було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/821683. Відповідно до даного полісу була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем [NUMBER]. 06 липня 2012 року на 27 км автодороги Київ-Чоп [PERSON], керуючи транспортним засобом «Ауді» державний реєстраційний номер [NUMBER], допустив зіткнення з транспортним засобом «Renault» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2012 року [PERSON] було визнано винним у порушенні вимог Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Страхова компанія потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди особи після виплати страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування звернулася до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АВ/821683. Позивач визнав вказану подію страховим випадком, відповідно до чого здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 9190грн. 94коп. Відповідачем було порушено умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/821683 та Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення позивача про настання страхового випадку. Право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 25 січня 2013 року, що підтверджується платіжним дорученням №64 від 25.01.2013 року. З метою досудового врегулювання спору відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. До цього часу відповідачем не було проведено ніяких дій щодо вирішення питання в досудовому порядку та відшкодування збитків. Посилаючись на ст.ст.993, 1166, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просить стягнути з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 9190,94 гривень та витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача надіслав до суду клопотання про підтримання позову в повному обсязі та можливість розгляду справи за відсутності представника ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія". Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав надані ним письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", тому дана страхова компанія виплатила АТ «СК «АХА Страхування» страхове відшкодування в розмірі фактично завданих збитків - 9190,94грн. Право на подання регресного позову до [PERSON] позивач обгрунтував несвоєчасним повідомленням про скоєння ДТП відповідачем, що на його думку передбачено п.«г» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Але позивач у позовній заяві як на підставу своїх позовних вимог замість підпункту 33.1.2 пункту 33.1 ст.33 посимлається на всю статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не на один підпункт даної статті. Стаття 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентує дії осіб у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. Зазначена норма права не надає страхувальнику право на подання регресного позову. Представник відповідача [PERSON] додатково пояснив, що обставини, викладені в позовній заяві, та надані на їх підтвердження докази не оспорюються, підтвердив, що відповідач [PERSON] дійсно не повідомляв страхову компанію про даний страховий випадок, просив відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові пояснення представника позивача та інші матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з слідуючих підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та [PERSON] 24 листопада 2011 року укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Поліс №АВ/821683, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу автомобіля [NUMBER] (а.с.13). 06.07.2012о 08 годині 55 хвилин на 27км + 251м автодороги Київ-Чоп [PERSON], керуючи автомобілем «Ауді», державний реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожні умови, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, та здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2012 року визначено, що ДТП трапилася внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля [NUMBER] [PERSON] (а.с.17-20 ). Автомобіль «Renault Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER], був застрахований в АТ «СК «АХА Страхування» згідно договору добровільного страхування № 1382а/11к від 08.11.2011 року. Внаслідок ДТП [PERSON] була завдана шкода, розмір якої згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку вих.№2970 від 18.07.2012 року складає 9190,94 гривень. Відповідно до умов договору добровільного страхування № 1382а/11к від 08.11.2011 року АТ «СК «АХА Страхування» відшкодувало згідно страхового акту (аварійного сертифікату) №2012/V/OMOD06271/VESKO16521 від 16 липня 2012 року 10118,46 гривень.( а.с.26-54) Оскільки цивільно-правова відповідальность власника транспортного засобу «Ауді» державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", тому АТ «СК «АХА Страхування» після виплати страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування звернулася до ПрАТ «УПСК» з претензією про виплату страхового відшкодування за Полісом №АВ/821683. ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" було визнано вказану подію страховим випадком та здійснено в виплату страхового відшкодування в розмірі 9190,94 гривень відповідно до платжного доручення №64 від 25 січня 2013 року. (а.с.14-16) Відповідач [PERSON] із письмовою заявою про настання ДТП до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" не звертався, що ним не заперечується. Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. 01 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38). Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Відповідно до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який зазнав незначних змін і був викладений у такій редакції : невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 30 жовтня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих акті України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року по справі № 6-1цс14, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно ст.360-7 ЦПК України. Отже, заперечення представника відповідача позову тим, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим. Оскільки відповідачем не надано доказів письмового повідомлення страховика про настання ДТП у триденний строк, а також документально підтверджених доказів поважності причин невиконання вказаного обов'язку, тому за встановлених судом обставин позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 243 гривень 60 копійок на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved