Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У червні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 26.03.2016 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ZPBGGК0000000032, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 50000,00 доларів США на термін до 26.03.2025р. Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки\~ за користування кредитними коштам в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує,\~ внаслідок чого станом на 15.04.2015р. має заборгованість в загальній сумі 46214,23 дол. США, із яких: 41200,88 дол. США - заборгованість за кредитом; 2576,14 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 32,03 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 194,11 дол. США пеня за несвоєчасне виконання\~ зобовязань за договором, 10,91 дол. США - штраф (фіксована частина); 2200,16 дол. США - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 46214,23 дол. США, що за курсом НБУ від 15.04.2015року\~ (22,92) становить 1059230,05 грн. А також стягнути судові витрати 3654,00 грн. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду додатково пояснив, що згідно кредитного договору відповідачка щомісяця мала вносити грошові кошти на погашення кредиту у розмірі 597,94 дол. США. Проте відповідачка вносила грошові кошти не у повному обсязі, із запізненням, через що станом на 15.04.2015р. мала заборгованість в загальній сумі 46214,23 дол. США., яку до цього часу вона не сплатила. Представник відповідачки [PERSON] проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що нарахована банком заборгованість значно завищена, оскільки до неї враховані показники, які повинні були списуватися за рахунок страхового резервного фонду банку. Так, у графіку погашення кредиту до щомісячного платежу зарахована комісія за резервування ресурсів, стягнення якої взагалі є неправомірним. Кредит з 2012 року повинен був розраховуватися в гривні, а не в доларах США, про що відповідачка надавала банку заяву. Банк безпідставно відмовив [PERSON] у здійсненні реструктуризації кредиту та переводу його на гривню. Банк не врахував що через події повязані з фінансовою кризою відповідач опинилася у скрутному матеріальному становищі, її доходи не змінилися відносно до курсу валюти, тому у неї не було можливості сплачувати кредит своєчасно. Оскільки банк не надав відповідачу, за його клопотанням, квитанцій про сплату кредиту і валютування квитанцій по кредиту, тому відповідач самостійно не зміг здійснити розрахунок заборгованості. А заборгованість яка визначена відповідачем є завищеною. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.\~\~\~ Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 [PERSON] 71 УК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 26.03.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», який на момент вчинення правочину мав Банківську ліцензію та Дозвіл на здійснення валютних операцій, виданих Національним Банком України (а.с.55-58), та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ZPBGGК0000000032 (а.с.10-12,108-110). За цим договором позичальник отримала кредит у розмірі 50000,00 доларів США на придбання нерухомості, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих коштів, з кінцевим терміном повернення кредиту 26.03.2025 рік ( пункт 8.1 договору). Щомісяця в період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник зобовязався надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 597,54 дол. США, згідно Графіку погашення кредиту (додаток №2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідно до п.8.1.2 договору у разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 ( в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів,- сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту ( залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені ( в повному обсязі),- в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Пунктом 8.4 встановлено, що в разі порушення зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від простроченої суми кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Пунктом 5.3 договору також встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. З додатку №1 до кредитного договору ( а.с.108), в якому розрахована загальна вартість кредиту, є примітка про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник. З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 15.04.2015р. (а.с.4-8) та розрахунку внесених грошових коштів на погашення заборгованості по кредиту за період з 22.04.2008р. по 25.05.2015р. (а.с.100-103) вбачається, що відповідачка погашення заборгованості по кредиту здійснювала з порушенням строків оплати та не в повному обсязі. За розрахунком позивача заборгованість за кредитом становить 46214,23 дол. США, що за курсом НБУ від 15.04.2015 року (22,92) становить 1059230,05 грн., із яких: 41200,88 дол. США - заборгованість за кредитом; 2576,14 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 32,03 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 194,11 дол. США пеня за несвоєчасне виконання\~ зобовязань за договором, 10,91 дол. США - штраф (фіксована частина); 2200,16 дол. США - штраф (процентна складова). Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження неправильності розрахунку заборгованості (завищення суми боргу). Разом з тим, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з наступних підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, а саме пунктами 5.1, 8.4 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час згідно з пунктами 5.3, 6.4 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015р. у справі N 6-2003цс15 Відтак, у задоволенні позову про стягнення штрафів у сумі 10,91 дол. США і 2200,16 дол. США необхідно відмовити. Доводи представника відповідача щодо того, що кредит з 2012 року мав бути реструктуризований і перерахований у гривню, а також те, що позивач неправомірно просить стягнути заборгованість в доларах є безпідставними. Так, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.05.2016 року, яке ухвалою апеляційним судом Запорізької області від 03.08.2016 року залишено без змін, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства\~\~ КБ «Приват Банк»\~\~про зобовязання відповідача провести реструктуризацію кредиту на підставах і умовах передбачених\~Законом від 27 квітня 2010 року № 2155-VI, переведення валюти кредиту у національну валюту України за курсом (8:1) по відношенню до долара США, як передбачено Законом, зміну форми погашення кредиту з ануїтетної на класичну, надання відстрочки виплати сум основного боргу строком на три роки, подовження терміну кредиту на 10 років, списання за рахунок переплати частини основного боргу за кредитом. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 24 вересня 2014 року в справі N 6-145цс14. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами, заборгованості по комісії (щомісячна винагорода за резервування ресурсів) та пені підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути компенсацію витрат на оплату судового збору у розмірі 3654,00 грн. На підставі викладено,

Outcome: partial