Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування заборгованості за кредитним договором банківського обслуговування №BL_KГ100095910 від 22.02.2012р. За умовами договору ПАТ «ВіЕйБі Банк» зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 6000,00грн. строком до 22.02.2015 р. за користування коштами встановлена плата в розмірі 0,01% річних. Станом на 15.08.2015р. у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором на суму 10 810,80грн., що складається з: 5 666,10 грн. - заборгованість за кредитом; 0,37грн.. - заборгованість по відсоткам; 1 940,16 грн. - комісія за управління кредитом; 3 204,17грн. - плата за пропуск платежів. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість у розмірі 10 810,80 грн за кредитним договором №BL_KГ100095910 від 22.02.2012р., станом на 15.08.2015р. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала свої заперечення, відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позову у звязку з закінченням строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] 22.02.2012р. було укладено кредитний договір № BL_KГ100095910, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит в сумі 6000,00грн. на умовах щомісячної виплати заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 22.02.2015р. Заборгованість за кредитним договором станом на 15.08.2015р. становить 10 810,80 грн., що складається з: 5 666,10 грн. - заборгованість за кредитом; 0,37грн. - заборгованість по відсоткам; 1 940,16 грн. - комісія за управління кредитом; 3 204,17 грн. - плата за пропуск платежів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №BL_KГ100095910 від 22.02.2012р. Відповідно до договору відповідач взяв на себе обов'язок належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором, повертати кредит вчасно, сплачувати проценти за користуванням кредитом. На попередження позивача про погашення заборгованості відповідач не відреагував; позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, судом встановлено, що сторони погодили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 6.4), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 22 лютого 2015 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Проте, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків повинна здійснюватись позичальником частинами до кожного 22 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж позичальником був сплачений 21 серпня 2012 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та сплату неустойки, які виникли станом на 15 серпня 2015р., банк звернувся 17 серпня 2015 року, що відповідає відмітці на поштовому штемпелі, включивши до позовних вимог всю заборговану суму та нараховану пеню за весь час прострочення. Також, з позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що "плата за пропуск платежів" фактично є неустойкою, що відповідає вимогам ст..549 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості плата за пропуск платежів тобто неустойки була нарахована відповідачу в період з 23.03.2013 року по 22.04.2013року, отже на момент звернення позивача до суду з вимогою про стягнення плати за пропуск платежів сплив річний строк звернення з даною вимогою до суду, що відповідає ч.2 ст.258 ЦК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та комісії за розрахункові операції підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги про стягнення плати за пропуск платежів - задоволенню не підлягають у звязку із пропуском строку позовної давності. Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню прострочена до повернення сума кредиту - 5 666,10грн., прострочені проценти за користування кредитом - 0,37 грн., комісії за розрахункові операції - 1940,16грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial