Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.09.2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надавши відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором. Прийняті на себе обов'язки щодо повернення кредиту [PERSON] не виконує, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору, яка становить 29745,61 грн., в судовому порядку Представник позивача у судове засідання не зявився, подав клопотання, згідно якого просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому позовні вимоги визнала частково, просила зменшити розмір нарахованої банком пені, посилаючись на тяжке матеріальне становище та подала заяву, в якій просила застосувати наслідки пропущення строків позовної давності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що 11.09.2007 року між публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві від 11.09.2007 року. В силу ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав зобов'язання за договором, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. [PERSON] свої зобовязання за договором належним чином не виконує внаслідок чого згідно розрахунків наданих суду, станом на 30.04.2016 року загальна сума її заборгованості становить 29745,61 грн., яка складається з: 4363,13 грн. - заборгованості за кредитом, 20794,33 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2695,50 грн. - заборгованості за пенею та по комісією, а також штрафи: 500, 00 грн. - (фіксована частина), 1392,65 (процентна складова). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. До теперішнього часу сума боргу за договором в повному обсязі не повернута, у зв'язку з чим підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині розміру нарахування неустойки за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по поверненню кредиту. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). Таким чином, штраф та пеня є видами неустойки. Враховуючи майновий стан відповідача та тяжкі життєві обставини, в яких вона опинилась, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої неустойки та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 100 грн. неустойки за порушення стоків виконання зобовязань. На підставі викладеного, вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" підлягають частковому задоволенню. При цьому суд вважає доводи відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності безпідставними. Оскільки відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта етапі 267 ЦК України). Згідно вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша етапі 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки та строк дії договору не є тотожними. Разом із цим, пунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення процентів по кредиту здійснюється щомісячно, за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (а.с.14). Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). За кредитним договором від 11.09.2007 року видавалось декілька кредитних карт, остання з яких за №4149437727035998 була видана 17.07.2012 року терміном дії до квітня 2016 року. За наведених обставин банком строки позовної давності щодо стягнення заборгованості в повному обсязі не пропущено. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1378 грн.

Outcome: partial