Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У липні 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» звернувся до суду за даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та [PERSON] укладено кредитний договір. За умовами даного договору було відкрито відновлювальну кредитну лінію в загальному розмірі 34 513 500 грн. на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності, а позичальник, в свою чергу, зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути позивачу кредит і сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, що передбачені кредитним договором. Договором встановлювалась процентна ставка за користування кредитним коштами, а саме з 27 грудня 2007 року процентна ставка по кредиту встановлена у розмірі 13,60 % річних, а з 01 вересня 2008 року процентна ставка по кредиту встановлена у розмірі 17 % річних і більше не змінювалася. Додатковою угодою № 2 від 01 грудня 2008 року до кредитного договору встановлені основні умови стосовно надання та повернення позичальником кредитних коштів за кредитним договором, зокрема: транш кредиту, який фактично наданий позичальнику складала 34 513 500 гривень, процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 17 % річних; позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит не пізніше 26 грудня 2012 року. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між ним та [PERSON] укладено договір іпотеки земельних ділянок: площею 1,7502га (кадастровий номер 3222480601:01:042:0024), площею 2,0002га (кадастровий номер 3222480601:01:042:0029), площею 1,7501га (кадастровий номер 3222480601:01:042:0014), які знаходяться по [ADDRESS]. [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 55 160 133,81 грн. У добровільному порядку відповідач повертати кошти відмовляється. Тому вони набули право на звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й визнання права власності на земельні ділянки. Просили суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме земельні ділянки: площею 1,7502 га, кадастровий номер 3222480601:01:042:0024, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; площею 2,0002 га, кадастровий номер 3222480601:01:042:0029, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; площею 1,7501 га, кадастровий номер 3222480601:01:042:0014, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - з метою погашення за рахунок нерухомого майна заборгованості [PERSON] за кредитним договором №49.4/169/07-Сз від 27 грудня 2007 року в загальному розмірі 55 160 133,81 грн.; визначити спосіб звернення стягнення на нерухоме майно шляхом набуття нерухомого майна у власність за ціною, визначеною на підставі висновків про експертну грошову оцінку земельних ділянок від 18 липня 2013 року, яка становить у загальному розмірі 55 097 238,15 грн.; судові витрати покласти на відповідача. При розгляді справи за заявами Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на підставі укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги було замінено сторону на правонаступника. У судове засідання представник позивача не з'явився. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. Просив суд задоволити позов. У судове засідання відповідач [PERSON], третя особа [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та у відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Кредитпромбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.4/169/07-Сз від 27 грудня 2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в загальному розмірі 34 513 500 гривень на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності, а позичальник, в свою чергу, зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути позивачу кредит і сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, що передбачені кредитним договором. Договором встановлений розмір процентної ставки за користування кредитним коштами, а саме з 27 грудня 2007 року процентна ставка по кредиту встановлена у розмірі 13,60 % річних, а з 01 вересня 2008 року процентна ставка по кредиту встановлена у розмірі 17% річних і більше не змінювалася. 01 грудня 2008 року між сторонами укладена Додаткова угода № 2 від 01 грудня 2008 року до кредитного договору, яким встановлені основні умови стосовно надання позивачем та повернення [PERSON] кредитних коштів за кредитним договором, зокрема: транш кредиту, який фактично наданий позичальнику складає 19 573 260 грн., процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 17 % річних, позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит не пізніше 26 грудня 2012 року. У п. 2.1 договору визначений обов'язок банку надати позичальнику кредит. У п. 3.1 договору визначено, що позичальник зобов'язується забезпечити повернення одержаної суми кредитів. Позичальник, також зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, і повернути позивачу суму кредиту в повному обсязі та сплатити процентні за його користування в порядку та у строки, що передбачені кредитним договором, вказані обов'язки позичальника зазначені у пунктах 3.1 - 3.17 Кредитного договору. Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, відкривши позичальнику позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі - у розмірі 19 573 260 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 4 від 28 грудня 2007 року, а також випискою щодо надання кредиту операцій та оборотів за позичковим рахунком. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Встановлено, що з 10 липня 2009 року [PERSON] повністю припинив виконання зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом, а з 27 грудня 2012 року - щодо сплати заборгованості за основною сумою кредиту. Станом на 08 липня 2013 року загальний розмір заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором складає 55 160 133,81 грн., з яких заборгованість за основною сумою кредиту становить 34 513 500 грн. та заборгованість за сумою нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить 20 646 633,81грн. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Стаття 33 даного Закону визначає що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У частині 3 ст. 33 Закону визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або відсутність застереження в іпотечному договорі). Договором іпотеки на іпотекодержателя покладається зобов'язання надіслати іпотекодавцю повідомлення, оформлене відповідно до вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Надіслання такого повідомлення є обов'язковою умовою для подальшого вчинення виконавчого напису на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Частиною 2 ст. 35 Закону встановлено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодаржателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Тобто, у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону), він має право звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону, якою передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечено іпотекою. Встановлено, що з метою забезпечення своєчасного і належного виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] був укладений іпотечний договір № 49.12/169/І739/07 від 27 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу [PERSON] І зареєстрований в реєстрі нотаріальний дій за № 3297. Відповідно до умов Договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме земельні ділянки: площею 1,7502 га, кадастровий номер 3222480601:01:042:0024, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; площею 2,0002 га, кадастровий номер 3222480601:01:042:0029, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; площею 1,7501 га, кадастровий номер 3222480601:01:042:0014, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до висновків про експертну грошову оцінку земельних ділянок від 18 липня 2013 року, проведених суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Агентство експертної оцінки" (ліцензія Державного комітету України із земельних ресурсів на проведення робіт із землеустрою, землеоцінюючих робіт Серія АД № 034269 від 12.07.2012), загальна вартість предмету іпотеки становить 55 097 238,15 грн. (а.с. 35-38). При розгляді справи судом встановлено, що 27 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договору купівлі-продажу прав вимоги. У п.1.1 даного договору визначені поняття та терміни: акт приймання-передачі прав вимоги означає письмовий акт, який укладається між сторонами та яким документально оформлюється фактична передача прав вимоги від продавця до покупця; іпотечний договір - означає кожний з іпотечних договорів, якщо такий укладався, з усіма доповненнями, додатковими договорами та додатками до них (якщо такі є), які зазначені в акті приймання-передачі прав вимоги. З поданого додатку І (Перелік договорів та купівельна ціна за право вимоги), підписаного сторонами договору купівлі-продажу прав вимоги вбачається, що було придбано право вимоги за кредитним договором № 49.4/172/07-Сз від 27 грудня 2007 року, укладеного з [PERSON] на загальний розмір заборгованості - 55 160 133,81 грн. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 зазначеного Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом визнання права власності відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Враховуючи, що представник ПАТ «Дельта Банк» надав суду належні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги за договором іпотеки, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] № 49.12/169/І740/07 від 27 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу [PERSON] І зареєстрований в реєстрі нотаріальний дій за № 3279 та відповідно до позивача перейшло право вимоги і за забезпечувальним договором - іпотечним договором № 49.12/169/І739/07 від 27 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу [PERSON] І зареєстрований в реєстрі нотаріальний дій за № 3297, тому позовні вимоги суд задовольняє позовні вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи за №348.02 від 09 липня 2013 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3441 грн.. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню.

Outcome: approved