Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

06 квітня 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] у якому просить суд, стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 106000,00 грн. станом на 09.02.2017р. за кредитним договором №LVH9AE000024996 від 14.01.2008р., яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 48 839,64 грн., пені 57 160,36 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 14.01.2008р. між сторонами було укладеного договір кредиту згідно умов якого банк зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 99116,50 грн. на термін до 11.01.2013р., а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами. Відповідач своєчасно не повернув кошти банку, а тому станом на 09.02.2017р. у нього утворилась заборгованість у розмірі 289 565,36 грн., яка складається з заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 48 839,64 грн., пені 57 160,36 грн. Також вказує, що у забезпечення виконання зобовязання за кредитом, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, а тому такий відповідач солідарно відповідає за кредитом. В судове засідання представник позивача не прибув, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі (а.с. 50). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча про час та місце його слухання повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 49, 55). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, на адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 41), а проти позову заперечив з підстав пропуску строку позовної давності (а.с. 42, 44). За таких обставин, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи без участі осіб, які не зявились на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 14 січня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №LVH9AE000024996 за умовами якого, банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначені в п.7.1. договору. Пунктом 7.1. визначено, що кредитні кошти надаються строком з 14.01.2008р. по 11.01.2013р. включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 99116,50 грн. на наступні цілі: 66950,00 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави шляхом перерахування, на сплату страхових платежів за договором страхування, у сумі 5132,25 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1339,00 грн., та у розмірі 25661, 25 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля (а.с. 12-14). Пунктом 4.1. цього договору визначено право на нарахування пені за невиконання зобовязання. Цього ж дня 14.01.2008р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки № LVH9AE00000022/1 відповідно до якого, поручитель поручився перед ПАТ КБ "Приватбанк" за виконання [PERSON] зобовязань за згаданим вище кредитним договором у сумі 99116,50 грн. (а.с. 16). Як видно із заяви на видачу готівки №1 від 14.01.2008р. [PERSON]В, отримав кошти у сумі 66950,00 грн.(а.с. 15). Із розрахунку заборгованості за договором кредиту №LVH9AE000024996 від 14.01.2008р. видно, що станом на 09.02.2017р. загальний залишок заборгованості за кредитом становить 48839,64 грн., сума нарахованої пені 240 725,72 грн. (а.с. 4-6). 15.03.2017р. ПАТ КБ "Приватбанк" надіслав повідомлення позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] повідомлення про стан заборгованості за кредитом та прохання погасити існуючу заборгованість (а.с. 7). Як видно із п. 214,215 згупованого реєстру поштових відправлень відповідачам було відправлено вказаного листа (а.с. 8-11). З позовних вимог позивача видно, що такий просить стягнути не всю заборгованість за пенею у розмірі 240 725,72 грн., а лише у сумі 48 839,64 грн., а тому суд розглядає справу виключно у межах позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за цим договором та факт їх неповернення у відповідності до умов договору та у строки визначені сторонами, то суд дійшов до висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні. Також, враховуючи факт домовленості сторін щодо розміру пені у випадку порушення зобовязання, суд вважає, що такі вимоги є теж обґрунтованими та підлягають до задоволення. В частині щодо вимог до поручителя [PERSON] суд виходить із того, що згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Водночас, згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що на забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між банком та [PERSON] поручився [PERSON] і аналіз такого договору свідчить, що поручитель відповідає у повному обсязі за порушеним зобовязанням як солідарний боржник. Тому, позивач підставно просить суд стягнути сум боргу з обох відповідачів солідарно, так як право позивача є порушеним зі сторони відповідачів. Разом з тим, до суду відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності, яка підлягає розгляду судом. Відповідач [PERSON] такої заяви не подавав. Так, як видно із обставин справи, а саме п. 7.1. кредитного договору кредитні кошти надавались в строк до 11.01.2013р. і саме із цією датою слід повязувати виникнення права у сторони позивача на звернення до суду за захистом свого права, оскільки за приписами ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Водночас, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відтак, з огляду на те, що початком перебігу позовної давності є 12.01.2013р., то визначений законом трьохрічний строк позовної давності спливає 12.01.2016р. Як видно із матеріалів справи, позивач подав позовну заяву до суду поштовим звязком 30.03.2017р. (а.с. 24), яка надійшла до суду 06.04.2017р. (а.с. 1), тобто поза межами визначеного законом строку для звернення до суду. Проте, як видно із розрахунку заборгованості наданого банком 17.04.2014р. відбулось погашення суми заборгованості за кредитним договором в результаті якого, сума боргу за тілом кредиту змінилась із 67269,64 грн. до 48839,64 грн., також міститься інформація про сплату боргу за відсотками у сумі 32515,07 грн. та за комісією4010,76 грн. (а.с. 6). Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що строк позовної давності за спірним зобовязанням переривався у звязку із вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. А оскільки такі дії мали місце 17.04.2014р., то новий строк позовної давності за спірним зобовязанням закінчується 18.04.2017р. і суд робить висновок, що до суду позивач звернувся у межах строку позовної давності. Також суд вважає за необхідне відзначити, що оскільки за приписами п. 12 договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту, тобто після 11.01.2018р. то таке забезпечення виконання зобовязання існує на момент звернення до суду і поручитель несе відповідальність перед кредитором. Проаналізувавши обставини справи та норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Одночасно із відповідачів слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved