Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь банку 83490,20 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 13.08.2010 року та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.08.2010 року, на той час, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, погодили, що кредитний ліміт [PERSON] має право зменшити або збільшити в будь-який момент. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у звязку із чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 83490,20 грн., з яких: 4998,81 грн. заборгованість за кредитом; 70104,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3934,52 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3951,91 грн. штраф (процентна складова). Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково, позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, стягнуто із [PERSON], [INFO], номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [INFO] на користь Публічного акціонерного товариства [PERSON] "ПриватБанк", заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 серпня 2010 року у розмірі 79 038,29 грн. з яких: 4998,81 грн. заборгованість за кредитом; 70104,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3934,52 грн. заборгованість за пенею та комісією. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 04 жовтня 2017 року було задоволено. Заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та призначено справу до розгляду в судовому засіданні в загальному порядку. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є обґрунтованими та доведеними і такими, що підлягають задоволенню. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, зазначає, що в 2012 році відповідачці було перевипущено кредитну картку та строк її дії встановлено до жовтня 2015 року, позивач же звернувся до відповідача 06.07.2017 року до спливу строку позовної давності. Матеріали справи також містять відповідь на відзив позивача. /а.с.202/ Відповідач у судове засідання не зявилась, надавши відзив на позовну заяву, заяву про застосування строку позовної давності та клопотання про зміну прізвища відповідача з [PERSON] на [PERSON], надавши відповідні докази цьому. Так, відповідач не заперечує отримання нею кредиту у ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 5000 грн., однак вважає, що заборгованість у неї перед позивачем виникла з 25.10.2013 року. Таким чином з жовтня 2013 року позивачу було відомо про прострочену заборгованість та не виникнення умов щодо внесення щомісячних платежів. Оскільки позовна заява подана позивачем в липні 2017 року, то на заявлені позивачем вимоги строк позовної давності закінчився. Подала письмову заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності (а.с.180 т.1). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18.08.2018 року, актовий запис №133, відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Сорокіна» (а.с.185). В свою чергу і ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив свою назву на АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено новою редкацією статуту, погодженого НБУ 11.06.2018 року. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до положень\~ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до\~ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено відповідно до укладеного договору № б/н від 13.08.2010 року, на той час, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому сторони погодили, що кредитний ліміт [PERSON] має право зменшити або збільшити в будь-який момент. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат згідно Умов. Згідно з витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлені умови кредитного договору, а саме: пільговий період до 30 днів, базова % ставка на місяць 3,0%, обовязковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (а.с.9). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за Договором, і на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» між банком та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: 5577212702506968 дата відкриття 11.03.2011 року термін дії 11/14 та номер картки 5211537404946845 від 11.01.2012 року термін дії 10/15 (а.с.191). Отже на виконання анкети-заяви, підписаної відповідачем 13.08.2010 року, їй була видана кредитна картка 5577212702506968 дата відкриття 11.03.2011 року з терміном дії 11/14. 11.01.2012 року картку було перевипущено та видано відповідачці картку № 5211537404946845 з терміном дії до жовтня 2015 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 13.08.2010 року [PERSON] має заборгованість у розмірі сумі 83490,20 грн., з яких: 4998,81 грн. заборгованість за кредитом; 70104,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3934,52 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3951,91 грн. штраф (процентна складова). (а.с.5-7). Крім того, на підтвердження заборгованості [PERSON] банком надано виписка по картці № 5577212702506968 та №5211537404946845 за період з 01.08.2010 року по 31.07.2018 року, з якої вбачається користування відповідачем даною карткою до жовтня 2013 року, а саме 28.10.2013 року перерахунок коштів між рахунками (а.с.161 т. 1 на звороті). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, суд вважає, що позивачем підтверджено належними та допустимим доказами факт користування відповідачем кредитними коштами, підтверджено заборгованість за умовами кредитного договору та є підстави для застосування ст.1054 ЦК України. Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку з пропуском позивачем позовної давності, про яку письмово заявлено відповідачем, з огляду на наступне. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов'язання" та "термін виконання зобов'язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов'язання" і "термін виконання зобов'язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з базовою процентною ставкою 3,0% з обовязковим щомісячним платежем 7% від заборгованості але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У\~випадку спливу\~позовної давності\~заява про\~захист цивільного\~права або\~інтересу приймається\~судом до\~розгляду,\~проте сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові\~(частини\~друга та\~четверта статті\~267\~ЦК України). Згідно копії поштового відправлення ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з даною позовною заявою про захист свого порушеного права 06 липня 2017 року (а.с.40). З наданого представником позивача витягу про рух коштів по картковим рахункам відповідача, вбачається, що з жовтня 2013 року остання жодного разу не вносила коштів на погашення заборгованості, погашення заборгованості здійснювалось самим банком шляхом автоматичного списання коштів з рахунку. Оскільки із виписки по рахунку, наданої позивачем, вбачається, що дії на погашення заборгованості відповідачем не вчинялися, а погашення заборгованості було здійснено шляхом автоматичного списання коштів, що не може бути взято до уваги як підстава для переривання перебігу строку позовної давності. Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, враховуючи дану позицію Верховного Суду строк позовної давності для позивача по даній справі сплив у жовтні 2016 року. Посилання позивача на той факт, що відповідачем було отримано перевипущену карту зі строком дії до 10/15, а тому перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з жовтня 2015 року, а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, суд не приймає до уваги, тому, що такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для позивача. Крім того, суд наголошує, що строк дії договору та позовна давність, яка була застосована судом не є тотожними поняттями і початок перебігу позовної давності не може в даному випадку збігатися саме з закінченням строку дії картки. Перевипущення карти або автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22.10.2014 року у справі №127 цс14. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» слід відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed