Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

12 вересня 2014 року, відповідно до ПАТ "ПУМБ" звернулося до Слов`янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що 02 жовтня 2008 року між ЗАТ "Донгорбанк", правонаступником якого є ПАТ "Перший український міжнародний банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 309/08А, згідно із яким відповідачка отримала кредитну суму у розмірі 27891,46 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом. Строком повернення згідно із графіком повернення кредиту з остаточною датою повернення - 01 жовтня 2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ "Донгорбанк", правонаступником якого є ПАТ "Перший український міжнародний банк", та [PERSON] був укладений договір поруки № 309/08А від 02 жовтня 2008 року за яким [PERSON] поручився перед банком за виконання зобов`язань з боку [PERSON] за користування кредитом. Повернення суми кредиту до 02 грудня 2013 року погашено повністю в розмірі 20 255, 05 доларів США. З 02 грудня 2013 року [PERSON] погашала кредит з порушенням графіку повернення суми кредиту. Починаючи з 31 січня 2014 року [PERSON] не здійснює погашення заборгованості за основною сумою кредиту. У зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08 вересня 2014 року складається із: - заборгованості за сумою кредиту у розмірі 7114,72 доларів США; - заборгованості за непогашеними процентами за користування кредитом у розмірі 974,91 долар США; - суми пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором складає еквівалент у розмірі 32,69 доларів США; У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитом в солідарному порядку, а також просить стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 105 грн. 99 коп.(а.с.1-4). 03 липня 2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, де відповідач не погоджується з доводами позивача щодо стягнення заборгованості по штрафним санкціям та пені за кредитним договором, а саме відповідно до норм статті 2 Закону У країни № 1669-УІІ « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Згідно п. п. 5 п. 1 Переліку населених пунктів де проводиться антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року вказано, що - Донецька область, міста обласного значення м. Горлівка (Горлівська міська рада). Відповідачі є мешканцями м. Горлівка, отже в частині позову про стягненні пені слід відмовити. Окрім того з довідки начальника міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Амельченко В.П. яка знаходиться в матеріалах цивільної справи про погашення заборгованості по виконавчому листу від 20 листопада 2014 року станом на 19 лютого 2019 року нестягнута сума складає в розмірі 58 562,81 грн. Тобто сума заборгованості за кредитними зобов`язаннями відповідача [PERSON] на час розгляду справи в загальному порядку складає 58 562,81 грн. Згідно виписки по картковому рахунку № [NUMBER] який належить відповідачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості було стягнуто 19 661 грн. 10 коп. та згідно виписки по картковому рахунку № [NUMBER] який належить відповідачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості було стягнуто 30 267 грн. 66 коп. Тобто заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 309/08А від 02 жовтня 2008 року, яка утворилась станом на 08 вересня 2014 року складається із заборгованості по кредиту за сумою кредиту у розмірі 7114 (сім тисяч сто чотирнадцять) доларів США 72 цента, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 108242 (сто вісім тисяч двісті сорок дві) грн. 50 коп. Вважає, що на час розгляду справи в порядку загального провадження відповідач в повному обсязі та належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Перший Український міжнародний банк»(а.с.171-176). 08 липня 2019 року відповідач [PERSON] подав до суду доповнення до відзиву, де зазначив, що 08 липня 2019 року ним отримано лист від державного виконавця, про те, що на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень надійшли гроші, що надмірно стягнуті з боржника за виконавчим листом № 2/243/1848/2019. За таких обставин вважає, що зобов`язання за договором виконані у повному обсязі, а тому у задоволенні позову слід відмовити(а.с.181-182, 205-206). 09 липня 2019 року представником позивача Куриловою О.А. було надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості з якої слідує, що у вказаному відзиві відповідач [PERSON] зазначає, що на час розгляду справи в повному обсязі та належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором відповідно до заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2014 р. Також у відзиві відповідач посилається на довідку начальника міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Амельченко В.П. від 20 листопада 2014 року станом на 19 лютого 2019 року, відповідно до якої нестягнута сума складає 58 562,81 грн.. Представник позивача не погоджується з позицією відповідача, зазначеною у вказаному відзиві, оскільки будь-яких заперечень щодо правильності нарахування сум заборгованості за кредитним договором № 309/08А від 02 жовтня 2008 року, заявлених до стягнення відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, відповідачем не заявляється. Отже, цей розрахунок є вірним. Окрім того, заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2014 року з відповідача на користь позивачів стягнута заборгованість за кредитним договором № 309/08А від 02 жовтня 2008 року, яка утворилася станом на 08 вересня 2014 року, та складається із заборгованості по кредиту за сумою кредиту у розмірі 7114 (сім тисяч сто чотирнадцять) доларів США 72 цента, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 108242 (сто вісім тисяч двісті сорок дві ) грн. 50 коп., заборгованості за непогашеними процентами за користування кредитом у розмірі 974 (дев`ятсот сімдесят чотири) доларів США 91 цент, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 14769 (чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн. 88 коп.; пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 32 (тридцять два) долари США 69 центів, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 495(чотириста дев`яносто п`ять) грн. 25 коп., а всього у розмірі 8089 (вісім тисяч вісімдесят дев`ять) доларів США 63 цента, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 122577 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн. 89 коп. Отже, загальний розмір заборгованості, визначений рішенням суду від 20 листопада 2014 року складає 8 089,63 долари США. Розмір заборгованості, погашений відповідачем після ухвалення рішення суду, складає 3 597,95 доларів США. У зв`язку, станом на дату розгляду справи, загальний розмір заборгованості складає 4 491.68 долар США (8 089,63 - 3 597,95). Згідно з ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У ст. ст. 47 та 49 цього закону визначені операції банків щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно з ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у ст.533 ЦК України, зокрема в ч. 3 цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом. Таким чином, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивачі просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, це відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК. Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом мало здійснюватися в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ч. З цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого переказування стягувану. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Враховуючи викладене, державний виконавець був зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями указаної статті, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом також в іноземній валюті. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». При ньому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає. що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі 1№б-10б3цс17; постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №638/1841/14-ц. Все вищевикладене свідчить про те, що заборгованість за кредитним договором погашена відповідачем частково, залишок заборгованості складає 4 491,68 долари США. Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. У другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Враховуючи, що розрахунком заборгованості визначена заборгованість в такому розмірі: за сумою кредиту у розмірі 7114 (сім тисяч сто чотирнадцять) доларів США 72 цента; за непогашеними процентами за користування кредитом у розмірі 974 (дев`ятсот сімдесят чотири) доларів США 91 цент; а всього у розмірі 8089 (вісім тисяч вісімдесят дев`ять) доларів США 63 цента, то зі сплаченої відповідачем суми у розмірі 3 597,95 доларів США погашені в повному обсязі проценти за користування кредитом у розмірі 974,91 долари США, а також частково погашена сума кредиту в розмірі 2 623,04 долари США. Залишок заборгованості за сумою кредиту складає 4 491,68 долари США. З огляду на викладене просила суд ухвалити рішення, яким стягнути на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк в солідарному порядку з [PERSON] та з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 309/08А від 02 жовтня 2008 року, та договором поруки № 309/08А від 02 жовтня 2008 р. за сумою кредиту в розмірі 4 491,68 доларів США а також судові витрати в сумі 1051 грн.(а.с.185-187, 196-202). 10 липня 2019 року відповідачем [PERSON] було надано відзив (доповнення), де відповідач зазначає, що ним в установленому законом порядку погашена заборгованості належним чином за кредитним договором № 309/08А від 02 жовтня 2008 року укладеним між Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] та [PERSON] . Крім того відповідачем було надано доповнення до відзиву від 10 липня 2019 року, в якому він просить суд врахувати в рахунок сплати основного боргу за кредитним договором № 309/08А від 02 жовтня 2008 року сплачені суми відповідачами за обслуговування цього кредиту в період з жовтня 2008 року по січень 2014 року тому що в цьому кредитному договорі N° 309/08А від 02 жовтня 2008 року не вказано за що саме позивачем нараховується заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 974 (дев`ятсот сімдесят чотири) доларів США 91 цент, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 14769 (чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн. 88 коп. Вважає дії позивача незаконними які не відповідають вимогам справедливості та суперечать положенням ч. 1 статті 18 Закону України «Про захист споживачів». (Постанова від 27.12.2018 року КЦС/ВСУ по справі № 695/3474/1 7). Відповідно до ст. ст. 257, 267 ЦК України просив суд застосувати позовну давність щодо стягнення заборгованості за кредитним договором N 309/08А від 02 жовтня 2008 року, яка утворилась станом на 08 вересня 2014 року. Крім того просив суд звернути увагу до так званого спеціального строку давності по кредиту, а саме норм п. 1 ч 2 статті 258 ЦК України, який обмежує кредитора в часі вимагати стягнення штрафів та пені по простроченій заборгованості Цей строк складає 12 місяців. Це означає, що по спливу одного року банк втрачає право відсуджувати у позичальника усі штрафи та пеню, які нараховані на основний борг. Просив суд враховувати що заборгованість по основному боргу та штрафним санкціям та пені з [PERSON] . [PERSON] за кредитним договором № 309/08 А від 02 жовтня 2008 року згідно позовної заяви позивача утворилась станом на 08 вересня 2014 року. Вважає, що станом на 10 липня 2019 року у позивача по справі сплинув строк позовної давності щодо пред`явлення позову по стягнення заборгованості по основному боргу та штрафним санкціям та пені з [PERSON] . [PERSON] за кредитним договором № 309/08А від 02 жовтня 2008 року(а.с. 191-194, 211-213). 15 липня 2019 року представником відповідача [PERSON] було надано заперечення на відповідь щодо позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме звертає увагу суду, що відповідно до етапі 61 Конституції України передбачено заборона на подвійну цивільно-правову відповідальність зокрема за кредитними зобов`язаннями одного виду й те саме правопорушення. (Постанова ВСУ від 06.02.2019 року по справі №175/4753/15-ц) У відповіді представника позивача на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач посилається на норми статті 99 Конституції України згідно якої грошовою одиницею України є гривня. Тобто в даному випадку, що не заперечується представником позивача застосування судом норм Конституції України, як норми прямої дії. Згідно із п. 2 Постанови ПВСУ № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказується оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Тобто норми ч. 1 ст. 533 ЦК України де вказано, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях не суперечить нормам статті 99 Конституції України, а тому норма Конституції є норма прямої дії. А тому посилання представник позивача на стягнення з відповідача загального розміру заборгованості 4 491,68 доларів США не ґрунтується ні нормах Конституції України ні на нормах норм Цивільно-процесуального кодексу України тому, що сума позовних вимог вказуються в розмірі національної валюти України, а не в національній валюті іноземної держави. Також у відповіді представника позивача увага вказується на вже виконання ще не винесеного рішення суду по цій справі, також посилання представника позивача на постанову ВСУ від 01 листопада 2017 року по справі № 6-1063цс17 та постанову ВСУ від 15 березня 2018 року по справі № 638/1841/14-ц взагалі не стосується предмету цієї цивільної справи тому, що у вищевказаних постановах предметом спору були оскарження дій державного виконавця щодо виконання рішення суду тобто вже були прийнятті рішення та здійснювалось примусове виконання рішення суду та оскаржувався спосіб виконання рішення суду. Також представник позивача дуже велику увагу у відповіді надає майбутнім діям державного виконавця щодо виконання ще не існуючого рішення суду по цій справі(а.с.209, 218). В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 19 вересня 2014 року провадження у справі відкрито, справу призначено до попереднього судового засідання(а.с.33). Ухвалою суду від 30 вересня 2014 року справу призначено до судового розгляду(а.с.35). Ухвалою суду від 20 листопада 2014 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку(а.с.46). Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2014 року, позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] , [PERSON] було задоволено. З [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 309/08А від 02 жовтня 2008 року, яка утворилася станом на 08 вересня 2014 року, та складається із заборгованості по кредиту за сумою кредиту у розмірі 7114 (сім тисяч сто чотирнадцять) доларів США 72 цента, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 108242(сто вісім тисяч двісті сорок дві ) грн. 50 коп., заборгованості за непогашеними процентами за користування кредитом у розмірі 974 (дев`ятсот сімдесят чотири) доларів США 91 цент, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 14769(чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн. 88 коп.; пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 32 (тридцять два) долари США 69 центів, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 495(чотириста дев`яносто п`ять) грн. 25 коп., а всього у розмірі 8089 (вісім тисяч вісімдесят дев`ять) доларів США 63 цента, що по курсу НБУ станом на 20 листопада 2014 року складає 122577(сто двадцять дві тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн. 89 коп., а також судовий збір у розмірі по 526 грн. 00 коп. з кожного(а.с.47-50). Ухвалою суду від 07 березня 2019 року залишено заяву відповідача [PERSON] про скасування заочного рішення без руху(а.с.76-77). Ухвалою суду від 22 березня 2019 року заяву про скасування заочного рішення прийнято до розгляду(а.с. 84-85). Ухвалою суду від 29 травня 2019 рокузаочне рішення суду від 20 листопада 2019 року скасовано, по справі призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання(а.с.153) Ухвалою суду від 18 липня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду(а.с. 222-223) У судове засідання представник позивача Курилова О.А. що діє на підставі довіреності від 06 грудня 2018 року № 1829 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії :ДН.№5176 не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідачка [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] подав до суду відзиви та заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі договору № 52 від 06 лютого 2019 року, а також ордеру серії ДН № 00041334 на надання правової допомоги в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій просив суд справу розглядати без його участі, наполягав на відмові у задоволенні позовним вимог позивача, з підстав викладених у відзивах на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з копії кредитного договору № 309/08А від 02 жовтня 2008 року, між ЗАТ «Донгорбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит у сумі 27891,46 доларів США строком до 01 жовтня 2015 року (а.с.8-13) У забезпечення кредитного договору між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 309/08А від 02 жовтня 2008 року, у відповідності до якого [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність за невиконання кредитного договору(а.с. 14) Згідно із Статутом ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ЗАТ «Донгорбанк»(а.с.23, з.с) За умовами кредитного договору [PERSON] була нарахована кредитна сума у розмірі 27891,46 доларів США, за виключенням послуг страхування, послуг нотаріуса та комісії за видачу кредита( а.с.11, з.б.). Повернення суми кредиту до 02 грудня 2013 року погашено повністю в розмірі 20 255, 05 доларів США. З 02 грудня 2013 року [PERSON] погашала кредит з порушенням графіку повернення суми кредиту. Починаючи з 31 січня 2014 року [PERSON] не здійснює погашення заборгованості за основною сумою кредиту. У зв`язку з тим, що відповідачами не дотримувалися умови кредитного договору щодо погашення кредиту, банком 08 травня 2014 року вих № 61-05-369 було надіслано на адресу [PERSON] вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом(а.с.19) Також, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, на підставі Договору поруки Банк 24 червня 2014 року Вих № 61-05-498 направляв [PERSON] вимогу про виконання зобов`язання, що забезпечене порукою, у повному обсязі. Відповідно до представленого розрахунку, внаслідок порушення зобов`язання за кредитним договором станом на 08 вересня 2014 року заборгованість складає 8089,63 доларів США, з яких: заборгованість за сумою кредиту у розмірі 7114,72 доларів США; заборгованість за непогашеними процентами за користування кредитом у розмірі 974,91 долари США, також, сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором складає у розмірі 32,69 долари США.(а.с.5-6). 27 листопада 2018 року позачерговими загальними зборами акціонерів відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» було вирішено змінити найменування позивача з Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про що 07 грудня 2018 року було затверджено статут Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с.97-102). Згідно із випискою по картковому рахунку № [NUMBER] який належить відповідачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості було стягнуто кошти у розмірі 30 267,66 грн.(а.с.170-171). Представником позивача було надано до суду розрахунок офіційного курсу долара США за 2017, 2018, 2019 роки відповідно до якого позивачем було розраховано загальний розмір заборгованості відповідачів перед банком розмірі 4491,68 доларів США(а.с.179-180). Вирішуючи питання щодо встановлення розміру заборгованості по кредитному договору, суд виходить з таких міркувань. У своїй відповіді на відзив, представник позивача визнав ту обставину, що в період виконання заочного рішення суду з відповідача [PERSON] було стягнуто кошти в рахунок заборгованості по кредитному договору. У вказаній заяві представник просить стягнути з відповідачів солідарно кошти в сумі 4 491, 68 доларів США, що становить розмір заборгованості по тілу кредиту. Виходячи з аналізу норм чинного ЦПК України, позивач має право впродовж підготовчого судового засідання зменшити розмір позовних вимог(п.2 ч.1 ст.49 ЦПК України). Враховуючи, те, що така заява до суду подана під час підготовчого судового засідання, суд приймає її до уваги та вважає, що позивачем зменшено позовні вимоги, за якими він просить стягнути з відповідачів наведену суму коштів в рахунок заборгованості по кредитному договору та з урахуванням укладення договору поруки. Надаючи оцінку доводами сторін викладеним у письмових процесуальних документах, суд виходить з таких міркувань. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Щодо пред`явлення позову в іноземній валюті, то у відповідності до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках та порядку встановлених законом. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. В судовому засіданні достовірно встановлено і вказані обставини не оспорюють ся сторонами, що дійсно 02 жовтня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, останній строк сплати коштів за яким становить 01 жовтня 2015 року. Як видно, із позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача кошти за кредитним договором у доларовому еквіваленті, і сума коштів за рішенням суду визначена в доларовому еквіваленті, із зазначенням її у гривнях станом на момент винесення рішення суду. За таких обставин, суд приймає до уваги доводи представника позивача в тій їх частині, що кошти, які були повернуті відповідачем в рахунок погашення кредиту під час виконання заочного рішення суду повинні бути розраховані в доларовому еквіваленті на момент їх повернення. Отже судом встановлено, що відповідачами у повному обсязі борг по кредитному договору не погашений. Вирішуючи питання про розмір заборгованості по кредитному договору, суд виходить із таких встановлених в судовому засіданні обставин, відповідних ним доказів та норм діючого законодавства. Згідно із умовами кредитного договору, позивач надав кошти відповідачці в сумі 27891 доларів США на споживчі цілі:придбання автомобіля марки Skoda Superb (п.2.1 договору). Як видно із умов договору та представлених суду документів, [PERSON] була надана вказана сума коштів за вирахуванням 1920, 86 доларів США(страхування), 154, 27 доларів США(послуги нотаріуса), 488, 10 доларів США (комісія за видачу кредиту), тобто фактично [PERSON] отримала 25328, 23 доларів США. Відповідно до п.3.4.4 договору, відповідачка була зобов`язана протягом десяти днів з дня видачі кредиту сплатити комісію за ведення кредитної справи у розмірі 1.75 % від суми кредиту, виходячи з офіційного курсу НБУ на день сплати. За положеннями ч.5 ст.11, чч.1, 2, 5, 7 ст.18 закону «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 №1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати винагороди за резервування ресурсів, і це є підставою для визнання такого положення недійсним. Оскільки в спірному договорі сплата винагороди за резервування ресурсів визначена в процентах від суми зарезервованих ресурсів, тобто є змінною величиною, то такі умови суперечать положенням ч.5 ст.11 закону. Крім того, відповідно до ст.55 закону «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10 травня 2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із ч.ч.1, 2, 4 та 5 ст.18 цього закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 №6-80цс12 та підтверджений в постанові Верховного Суду від 07лютого 2018 року в справі №175/1543/16-ц. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Виходячи з аналізу ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», несправедливі умови не включаються до договорів зі споживачами. За висновками Верховного Суду умови про сплату комісії за перерахування кредитних коштів є несправедливими умовами. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві фактично заявив клопотання про застосування наслідків нікчемного правочину в частині стягнення комісії(а.с.191з.б, 211). Відповідно, до ч.5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що умова договору, визначена в п.3.4.4, по якій з тіла кредиту була вирахувана сума в розмірі 488, 10 доларів США, як комісія за видачу кредиту, в силу прямих вимог ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», не повинна бути включена у спірний кредитний договір як несправедлива, а тому на вимогу відповідача [PERSON] , суд вважає за можливим застосувати наслідки нікчемності вказаної умови (п.3.4.4) кредитного договору. Щодо доводів відповідача [PERSON] відносно стягнення пені по договору, то слід зазначити, що представник позивача при зменшенні розміру позовних вимог, просив стягнути лише тіло кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що інші виплати вже були сплачені відповідачами під час виконання рішення суду та вимог договору, за яким кошти сплачуються у такій послідовності: пеня, проценти, а потім тіло кредиту. Так у своїй відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що розрахунком заборгованості визначена заборгованість в такому розмірі: за сумою кредиту у розмірі 7114 (сім тисяч сто чотирнадцять) доларів США 72 цента; за непогашеними процентами за користування кредитом у розмірі 974 (дев`ятсот сімдесят чотири) доларів США 91 цент; а всього у розмірі 8089 (вісім тисяч вісімдесят дев`ять) доларів США 63 цента, то зі сплаченої відповідачем суми у розмірі 3 597,95 доларів США погашені в повному обсязі проценти за користування кредитом у розмірі 974,91 долари США, а також частково погашена сума кредиту в розмірі 2 623,04 долари США. Залишок заборгованості за сумою кредиту складає 4 491,68 долари США. З огляду на викладене просила суд ухвалити рішення, яким стягнути на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк в солідарному порядку з [PERSON] та з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 309/08А від 02 жовтня 2008 року, та договором поруки № 309/08А від 02 жовтня 2008 року за сумою кредиту в розмірі 4 491,68 доларів США. Суд приймає до уваги розрахунок коштів, які були сплачені відповідачами під час виконання заочного рішення суду, зроблений представником позивача, за яким враховано час повернення коштів та відповідний валютний курс гривні по відношенні до долара, при цьому звертає увагу на те, що представник позивача, зменшуючи розмір позовних вимог, не просить стягнути пеню взагалі. З огляду на викладене, з врахуванням заяви відповідача, суд приходить до висновку, про те, що сума боргу по кредитному договору станом на день розгляду справи становить: 4003, 58 доларів США(4491, 68 доларів США -488, 10 доларів США по п.3.4.4), що за ставкою НБУ на час розгляду справи становить 101090 грн. 40 коп. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно п. 1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язання. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Суд не приймає до уваги заяви відповідачів щодо застосування позовної давності, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Строк виконання кредитного договору становить 01 жовтня 2015 року. 08 травня 2014 року позивачем направлено відповідачам вимогу про виконання простроченої заборгованості по кредиту(а.с.19-22). 12 вересня 2014 року, згідно із штемпелем на конверті, позовну заяву подано до суду. Отже підстави вважати, що був пропущений строк позовної давності, як до боржника по договору, так і до поручителя у суду немає. З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та стягує з відповідачів на користь позивача 4003, 58 доларів США солідарно. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із роз`ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Відповідно до ч.2 ст.6 ЗУ «Про судовий збір», у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до ч.7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується повернення судового збору. В судовому засіданні встановлено, що позивачем зменшено розмір позовних вимог, з підстав повернення частини коштів відповідачами, разом з тим, позивач відмову від позову в цій частині не заявляв, зменшивши розмір позовних вимог. З огляду на викладене, суд вважає за можливе повернути зайве сплачену суму коштів, виходячи із таких розрахунків. Суд виходить із суми коштів, сплаченої позивачем при поданні позову. 4491, 68 доларів США від 8122, 32 доларів США становить 55 відсотків, отже 55 відсотків від 1051, 99 грн., сплаченого судового збору становить 578,59 грн.. За таких підстав сума, що підлягає поверненню становить 473, 40 коп.(1051, 99 грн. - 578, 59 грн.) Враховуючи те, що судом позов задоволено частково, при вирішенні питання про стягнення судового збору із відповідачів на користь позивача, суд виходить із таких розрахунків. 4003, 58 доларів США становить 89 відсотків від 4491, 68 доларів США, отже 514, 95 грн. становить 89 відсотків від 578, 59 грн. За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 257, 48 грн. з кожного. Враховуючи ту обставину, що представником відповідача [PERSON] . [PERSON] був сплачений судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп.(а.с. за подання заяви про скасування заочного рішення суду, суд вважає, що на його користь з відповідача підлягають стягненню кошти в сумі 21 грн. 13 коп., що становить 5,5 % від 384 грн. 20 коп., та відповідає пропорційно задоволеному розміру позовних вимог його довірителя. На підставі наведеного,

Outcome: partial