Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

04.09.2020 року представник ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Бондарук І.Ю. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 53880,00 грн. та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2102,00 грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.11.2020 року, позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу - задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] , ( [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (код ЄДРПОУ 24175269, банк: Столична філія ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», IBAN № [NUMBER] , місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, 44) суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 53880,00 грн. (п`ятдесят три тисячі вісімсот вісімдесят грн. 00 коп.) та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.02.2021 року, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.11.2020 року по справі №466/6717/20 за позовом ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу - скасовано. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 10.08.2016р. між [PERSON] та ПрАТ "УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АК/6062053, забезпечений транспортний засіб Suzuki New Grand Vitara д.н. [NUMBER] (далі - забезпечений ТЗ), строк дії з 11.08.2016 р. до 10.08.2017 р. Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 27.02.2017р. в м. Львів, по вул. Промислова, відбулося зіткнення забезпеченого ТЗ під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Peugeot Boxer, д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Peugeot Boxer, д.н. [NUMBER] був пошкоджений. Зіткнення відбулося в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України та перебування в стані алкогольного сп`яніння, після чого він самовільно залишив місце пригоди. Це встановлено та підтверджується Постановами Шевченківського районного суду м. Львова від 17.05.17 р. у справі № 466/1491/17, від 17.05.17 р. у справі №466/1485/17 та від 23.05.17 р. у справі № 466/1508/17, які набрали законної сили. Транспортний засіб Peugeot Boxer, д.н. [NUMBER] був застрахований за Договором добровільного страхування наземного транспорту № ЦО-05-015086 від 30.04.2016р. в ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ Страхування». У зв`язку з цим, ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» на виконання умов даного Договору страхування було виплачено страхове відшкодування в розмірі 53880,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 255 від 03.04.2017р. 26.06.2017 року позивачем була отримана Претензія від представника ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, в розмірі 53880,00 грн. відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, згідно яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток. У зв`язку з цим, та згідно ст. ст. 29, 12, 9, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі Претензії ПрАТ «СК «ДІМ Страхування», згідно Рахунку №17 від 13.03.17 р. ФОП [PERSON] , позивач здійснив виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» за пошкодження автомобіля Peugeot Boxer AT А 210.58 д.н. [NUMBER] в розмірі 53880,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЗР052068 від 05.09.2017 року. Ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (п.п. а) п.З8.1.1 ст.З8 Закону); якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за йо участю самовільно залишив місце пригоди (п.п. в) п.З8.1.1 ст.38 Закону). Водій забезпеченого ТЗ [PERSON] керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, що підтверджується Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.05.17 р. у справі № 466/1485/17 та Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.05.17 р. у справі № 466/1508/17, які набрали законної сили. Крім того, відповідно до п.1 cт. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. 20.09.2017 року відповідачу направлялася претензія щодо добровільної сплати коштів в порядку регресу. Однак станом на сьогодні кошти на рахунок позивача не надходили. З врахуванням вищевикладеного, змушені звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду додаткові письмові пояснення у справі та заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в яких підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представники відповідача, адвокат Краснопольський В.О. в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмову заяву про застосування строку позовної давності, долучену до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що між Приватним акціонерним товариством "УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АК/6062053, предметом якого є страхування транспортного засобу марки Suzuki New Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] , строк дії з 11.08.2016 р. до 10.08.2017 р. 27.02.2017 року о 00:15 год. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Suzuki Grand Vitara» д.н.з. [NUMBER] на вул.Промислова,29 у м.Львові під час випередження був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не реагував на її зміну, не вибрав безпечного бокового інтервалу здійснив зіткнення з транспортним засобом «Пежо боксер» А 210.58 д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень та матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху. Так, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ "УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" автомобіль. Як вбачається з постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 17.05.2017 року, особою винною у вчиненні ДТП, що сталась 27.02.2017 року, є водій [PERSON] - відповідач по справі. Крім того, згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 17.05.2017 року по справі №466/1485/17, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, оскільки 27.02.2017 року о 00:15 год. він керував автомобілем марки «Suzuki Grand Vitara» д.н.з. [NUMBER] на вул. Промислова, 29 у м. Львові в стані алкогольного сп`яніння. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні згаданого ДТП доведена та доказуванню не підлягає. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до положення п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Транспортний засіб Peugeot Boxer, д.н.з. [NUMBER] був застрахований за Договором добровільного страхування наземного транспорту № ЦО-05-015086 від 30.04.2016р. в ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ Страхування». У зв`язку з цим, ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» на виконання умов даного Договору страхування виплачено страхове відшкодування в розмірі 53880,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 255 від 03.04.2017р. 26.06.2017 року позивачем була отримана Претензія від представника ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, в розмірі 53880,00 грн. відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, згідно яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток. У зв`язку з викладеним та на підставі Претензії ПрАТ «СК «ДІМ Страхування», позивач здійснив виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» згідно Рахунку №17 від 13.03.17 р. ФОП [PERSON] , за пошкодження автомобіля Peugeot Boxer AT А 210.58 д.н.з. [NUMBER] в розмірі 53880,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЗР052068 від 05.09.2017 року. Ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (п.п. а) п.З8.1.1 ст.З8 Закону); якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за йо участю самовільно залишив місце пригоди (п.п. в) п.З8.1.1 ст.38 Закону). Так, судом встановлено, що водій забезпеченого ТЗ [PERSON] керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.05.2017 р. у справі №466/1485/17 та постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.05.17 р. у справі №466/1508/17, які набрали законної сили. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ "УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" виникло право вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 53880 грн. 00 коп. Однак, суд враховує подання відповідачем заяви про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Приписами ч. 1 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що регресна вимога може бути пред`явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Так, в судовому засіданні встановлено, що ДТП з вини відповідача [PERSON] мало місце 27.02.2017 року. 03.04.2017 року ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» на виконання умов Договору страхування виплатило потерпілому страхове відшкодування в розмірі 53880,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 255 від 03.04.2017р. 05.09.2017 року на підставі Претензії ПрАТ «СК «ДІМ Страхування», позивач здійснив виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» згідно Рахунку №17 від 13.03.2017р. за пошкодження автомобіля Peugeot Boxer AT А 210.58 д.н.з. [NUMBER] в розмірі 53880,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЗР052068 від 05.09.2017 року. Тобто право на звернення у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виникло з моменту виплати коштів потерпілому 03.04.2017 року, а позивач звернувся до суду лише 04.09.2020р., тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого ч. 6 ст. 261 ЦК України. Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №200/13392/13-ц, «таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16». Тобто, з вищевикладеного слідує, що строк позовної давності при регресній вимозі починає обчислюватися з моменту, коли страховик виплатив відшкодування. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесенням ним рішення. Згідно з приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Разом з тим, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з спливом строку позовної давності, а отже з урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed