Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому зазначила, що наказом відповідача № 64/л від 06.03.2017 року, її було звільнено з посади фельдшера Добровеличківської підстанції екстреної медичної допомоги з 16.03.2017 року відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України. Вказане звільнення ґрунтується на скарзі [PERSON], в якій остання звинуватила позивача у ненаданні медичної допомоги [PERSON], що призвело до її смерті. [PERSON] вважає своє звільнення незаконним, оскільки на момент констатації факту біологічної смерті [PERSON], що мало місце 07.02.2017 року о 08 годині 00 хвилин, вона лише заступила на чергування, а тому фізично не могла надавати їй будь-якої медичної допомоги . Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та обґрунтували їх обставинами, викладеними в позовній заяві. [PERSON] вважає, що дисциплінарні стягнення у виді доган та звільнення із займаної посади були накладені на неї безпідставно. Стверджувала, що обставини, які викладені в наказах про накладення дисциплінарних стягнень та документах, які стали підставою для їх видачі, не відповідають дійсності. Заявила, що допитані по справі свідки дали завідомо неправдиві показання, оскільки вони, на думку [PERSON], є зацікавленими в результатах розгляд справи . Представники відповідача, в судовому засіданні не визнали позовні вимоги у повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення, пояснили, що наказом головного лікаря ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" від 30.08.2016 року № 95-К-2, [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за порушення нею п.п.2.2, 2.17.1 власної посадової інструкції, за результатами розгляду скарги [PERSON] ( позивач, 27.07.2016 року, обслуговуючи виклик, своїми діями та висловлюваннями спровокувала конфлікт, не оглянула хвору та не оформила належним чином карту виїзду №1209 ). Наказом головного лікаря ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" від 23.02.2017 року №22/К-2, [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за порушення нею ч.1,2 ст.3, ч.4 ст.5 Закону України "Про екстрену медичну допомогу ", ст.ст. 6,8,37 Основ законодавства України про охорону здоров'я, п.2.2 власної посадової інструкції, п.1.3, 3.1.1, 3.1.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку, за результатами розгляду скарги [PERSON] ( позивач, 07.02.2017, прийнявши по лінії "103 " виклик, що відноситься до категорії екстрених викликів, відмовила у виїзді бригади Е(Ш)МД та порадила родичам звернутися до фельдшера амбулаторії ). Вказані накази позивачем не оскаржувалися та є чинними . 07.02.2017 року, близько 11 години, до пункту базування бригад екстреної медичної допомоги в смт.Добровеличківка за телефонним номером " 103 " звернувся [PERSON] з приводу виклику бригади екстреної медичної допомоги своїй матері [PERSON], у зв'язку з пониженням в останньої артеріального тиску. Однак черговий фельдшер [PERSON] прийняла виклик лише після третього дзвінка [PERSON], який зареєстровано об 11 годині 20 хвилин. Перебуваючи за місцем виклику, [PERSON], після вимірювання артеріального тиску в [PERSON], мала намір застосувати гіпотензивні препарати. На зауваження присутніх, серед яких був медичний працівник, що артеріальний тиск в хворої невірно виміряний, [PERSON] в агресивній формі відповіла, що не зобов'язана приїздити по таких дрібницях, звинуватила присутніх там осіб, що вони перебувають в стані алкогольного сп'яніння та залишила приміщення. За результатами перевірки по скарзі [PERSON] викладені вище обставини знайшли своє підтвердження, що вказує на порушення позивачем п. 2.17.7, 2.17.11 її посадової інструкції. В зв'язку з цим, після виконання вимог ст.147-149 КЗпП України, наказом головного лікаря ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" від 06.03.2017 року №64/л, [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення із займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України ( систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення ). Вказаний наказ був оголошений [PERSON] 16.03.2017 року, після закінчення її робочої зміни. Однак, остання відмовилася отримувати наказ та трудову книжку, про що було складено відповідний акт . З метою отримання позивачем вказаних документів, адміністрацією ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" вжито заходів, а саме 16.03.2017 року, на адресу [PERSON], було направлено лист з проханням отримати у відділі кадрів трудову книжку або надати згоду на її пересилку поштовим зв'язком. Вказаний лист позивач отримала 27.03.2017 року, особисто, але будь-яких дій, спрямованих на отримання наказу та трудової книжки не вчиняє . Просили суд відмовити позивачеві в задоволенні позову в зв'язку з пропуском нею строку звернення до суду з відповідним позовом, який визначений ст. 233 КЗпП України, оскільки про порушення свого права [PERSON] дізналася 16.03.2017 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові. У п. п. 22, 23 вказаної вище постанови, судам роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст.ст. 139,140,142 КЗпП та п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1984 року № 213 , порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Тобто, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому закон вимагає аби факт такого порушення був належним чином зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень . Згідно із ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Статтею 149 КЗпП України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної правової норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. У справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з його вчиненням систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як встановлено судом, наказом головного лікаря ТМО " Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області " від 01.04.2013 року № 15/л, [PERSON] було прийнято з 01.04.2013 року на станцію екстреної медичної допомоги ТМО " Центр екстреної ( швидкої) медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області " Добровеличківської підстанції екстреної медичної допомоги на посаду фельдшера станції швидкої та невідкладної медичної допомоги вищої категорії за спеціальністю "лікувальна справа" ( невідкладні стани) від 17.12.2009р.№1109, на 1 (повну) ставку, медичний підрозділ ( а.с. 100 ). Відповідно до посадової інструкції фельдшера (сестри медичної) станції швидкої та невідкладної медичної допомоги станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, яка була затверджена головним лікарем ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" 05.03.2014 року та з якою була ознайомлена [PERSON], на останню було покладено виконання завдання у штаті фельдшерських бригад забезпечувати надання екстреної медичної допомоги хворим та потерпілим на догоспітальному етапі згідно з затвердженими протоколами (Стандартами якості), та забезпечувати екстрену госпіталізацію осіб, стан яких потребує стаціонарної допомоги лікувально-профілактичних установ, а також перевезення хворих і потерпілих, стан яких потребує медичного супроводу. Правильне та своєчасне оформлення карт виїзду при поверненні бригади з виклику на підстанцію ( п.2.2 ). Згідно п.п.2.17.1, 2.17.7, 2.17.11 посадової інструкції на [PERSON] були покладені наступні обов'язки : проведення обстеження та надання екстреної медичної допомоги хворим і потерпілим на догоспітальному етапі згідно з затвердженими протоколами (Стандартами якості); забезпечення спадкоємності надання медичної допомоги на етапі виїзної бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, амбулаторно-поліклінічної служби та стаціонарів лікувально- профілактичних установ; забезпечення лікарської таємниці , дотримання правил медичної етики та деонтології у спілкуванні з хворими та колегами ( а.с.38-41). Наказом головного лікаря ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" від 30.08.2016 року № 95/к-2, фельдшеру станції швидкої та невідкладної медичної допомоги [PERSON] було оголошено догану за порушення п.п. 2.2, 2.17.1 посадової інструкції ( фельдшер [PERSON], 27.07.2016 року, обслуговуючи виклик ( карта виїзду № 1209 ) своїми діями та висловлюваннями спровокувала конфлікт, не оглянула хвору та не оформила карту виїзду ( скарга [PERSON]І.). Підставою зазначено акт комісії по розгляду скарги від 17.08.2016 року ( а.с. 42 ). Наказ був оголошений позивачеві, однак остання відмовилася від підпису в ньому, що підтверджується відповідним актом від 30.08.2016 року ( а.с. 43 ). На момент розгляду спору вказаний вище наказ [PERSON] не оскаржувався, а тому є чинним . Наказом головного лікаря ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" від 23.02.2017 року № 22/к-2, фельдшеру [PERSON] оголошено догану за порушення ч.1,2 ст. 3, ч.4 ст.5 Закону України "Про екстрену медичну допомогу", ст.ст. 6,8,37 Основ законодавства України про охорону здоров'я, п. 2.2 посадової інструкції фельдшера СЕ(Ш)МД ,п. 1.3 ,п 3.1.1 ,п. 3.1.2 Правил внутрішнього розпорядку працівників ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" ( 07.02.2017 року, близько 07 години 30 хвилин на телефон "103" Добровеличківської підстанції Е(Ш)МД надійшов виклик від родичів [PERSON], з приводу втрати останньою свідомості, який відноситься де категорії екстрених. Фельдшер [PERSON], яка на той момент вже прийняла зміну в фельдшера [PERSON], відмовила у виїзді бригади Е(Ш)МД та порадила родичам хворої звернутися до фельдшера Липнязької амбулаторії, повідомивши його номер телефону ( а.с.61) . Наказ був оголошений позивачеві, однак остання відмовилася від підпису в ньому, що підтверджується відповідним актом від 26.02.2017 року ( а.с. 62 ). На момент розгляду спору зазначений вище наказ позивачем не оскаржувався, а тому є чинним . Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач хоч і зазначає про необґрунтованість наказів, якими на неї накладались дисциплінарні стягнення у виді доган, однак не заявляла вимог про скасування описаних вище двох наказів. Враховуючи зазначене суд не перевіряє вказані два накази на предмет законності їх винесення (наявності підстав для їх винесення). Разом з тим, суд зобовязаний перевірити вказані накази в контексті наявності у роботодавця підстав вважати, що має місце систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку та наявності нового (іншого) дисциплінарного проступку за який працівника не притягнуто до дисциплінарної відповідальності, за який роботодавець вирішив її звільнити, при наявності інших дисциплінарних стягнень, по іншим фактам, що оформлено відповідними наказами. З показань свідка [PERSON], встановлено, що 07.02.2017 року, близько 11 години , він звернувся до пункту базування бригад екстреної медичної допомоги у смт. Добровеличківка за телефонним номером "103" з приводу виклику бригади екстреної медичної допомоги до його матері [PERSON], [INFO], у якої понизився артеріальний тиск . Черговий фельдшер [PERSON], яка відповіла на телефонний дзвінок, виклик не прийняла та порекомендувала випити чаю. Виклик від [PERSON] був прийнятий [PERSON] лише з третього разу. Оглядаючи хвору [PERSON], позивач невірно виміряла артеріальний тиск, а тому мала намір застосувати медичні препарати, які понижують артеріальний тиск, в той час, коли в хворої тиск був нижче норми. На зауваження присутніх, серед яких був медичний працівник, фельдшер [PERSON] в агресивній формі відповіла, що не зобов'язана приїздити по таким дрібницям, звинуватила присутніх в тому, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння та покинула приміщення. Медичної допомоги хворій [PERSON] так і не надала . Повідомлені свідком обставини, викладені в його скарзі від 17.02.2017 року, адресованій головному лікарю ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" ( а.с. 67 ). З карти виїзду швидкої медичної допомоги № 234 від 07.02.2017 року, встановлено, що виклик до хворої [PERSON] був прийнятий об 11 годині 20 хвилин. Часом прибуття на місце зазначено 11 година 30 хвилин. Часом закінчення виклику вказано 11 годину 45 хвилин ( а.с. 72 ). З пояснень [PERSON] від 22.02.2017 року, відібраних на підставі ст.149 КЗпП України, остання повідомила, що дійсно, 07.02.2017 року, прийняла виклик до матері [PERSON] Хворій було вчасно надано медичну допомогу та рекомендації. Гіпотензивні препарати хвора вжила самостійно, до приїзду швидкої допомоги . Хворій було надано заспокійливе, оскільки вона перебувала в стресовому стані через смерть близької людини . На той момент [PERSON] перебував у стані алкогольного сп'яніння, вів себе агресивно (а.с.70 ). Наказом головного лікаря ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" від 23.02.2017 року, було створено комісію для розгляду фактів, викладених у скарзі [PERSON] ( а.с. 69 ). Згідно акту комісійного розгляду скарги [PERSON] щодо надання екстреної медичної допомоги його матері [PERSON] від 24.02.2017, вирішено вважати встановленим факт, що фельдшер [PERSON] : відмовила у виїзді бригади екстреної медичної допомоги до [PERSON] не передавши даний виклик до центру первинної медико-санітарної допомоги, не зафіксувавши його в журналі відмов ; неетично поводилася на виклику. Також запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання вимог п.п. 2.17.7, 2.17.11 посадової інструкції фельдшера ( сестри медичної ) станції швидкої та невідкладної медичної допомоги станції екстреної ( швидкої ) медичної допомоги ( а.с. 75 ). Наказом головного лікаря ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" від 06.03.2017 року № 64/л, вирішено : [PERSON] - фельдшера Добровеличківської підстанції екстреної (швидкої ) медичної допомоги, звільнити 16 березня 2017 року за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України. Підставою зазначено : акт комісійного розгляду скарги [PERSON] від 24.02.2017 року, накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 95/к-2 від 30.08.2016 року та № 22/к-2 від 23.02.2017 року ( а.с. 76 ). Вказаний наказ був оголошений позивачеві 16.03.2017 року, однак остання відмовилася поставити свій підпис, а також отримати копію наказу про своє звільнення та трудову книжку, що підтверджується актом від 16.03.2017 року ( а.с. 63 ). 16.03.2017 року, за вихідним № 179, відповідачем, на ім'я [PERSON], було направлено повідомлення про необхідність прибути до відділу кадрів ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" за трудовою книжкою або надати згоду на відправлення трудової книжки поштовим зв'язком ( а.с.66 ). Вказане повідомлення отримане позивачем особисто 27.07.2017 року ( а.с. 65 ). З показань свідка [PERSON], встановлено, що 07.02.2017 року, близько 07 години 30 хвилин, її свекруха [PERSON], яка проживає в [INFO], втратила свідомість. В зв'язку з цим, свідок зателефонувала на номер "103" Добровеличківської підстанції Е(Ш)МД. Слухавку підняла жінка, яка спілкувалася на російській мові, як пізніше з'ясувалося то була [PERSON] Остання повідомила, що територія села Липняжка ними не обслуговується та порекомендувала звернутися до місцевого фельдшера, надавши номер його телефону . В зв'язку з тим, що робочий день місцевого фельдшера розпочинався о 08 годині, він прибув до хворої лише о 09 годині 15 хвилин та констатував смерть [PERSON] Свідок [PERSON], в судовому засіданні повідомила , що вона працює фельдшером швидкої медичної допомоги ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області". У липні місяці 2017 року вона виконувала обовязки старшого фельдшера . В той час від пацієнта надійшла скарга щодо неналежного виконання фельдшером [PERSON] своїх функціональних обов'язків ( остання відмовлялася приймати виклик бригади Е(Ш)МД, що надійшов на мобільний телефон медичного працівника, який знаходився на чергуванні ). Пізніше, як з'ясувалося на зборах трудового колективу, пацієнтом була медичний працівник, яка страждала від різкої болі у животі, а [PERSON] вважала, що остання симулює, крім того самостійно могла надати собі медичну допомогу. По вказаному факту позивачеві було оголошено догану . Колеги по роботі скаржилися на неналежне виконання позивачем своїх службових обов'язків . Свідок [PERSON], в судовому засіданні повідомив, що він працює фельдшером швидкої медичної допомоги ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області". В один із днів лютого місяця 2017 року він знаходився на чергуванні. Близько 06 години 50 хвилин на своє робоче місце прийшла фельдшер [PERSON], яка мала прийняти чергування. Близько 07 години 25 хвилин [PERSON] відійшов до кімнати для обробки шприців. Близько 07 години 30 хвилин він почув як спрацював телефон "103" і слухавку підняла [PERSON] Зміст розмови він не чув. Близько 07 години 40 хвилин він повернувся до кабінету, однак позивач не повідомила його про виклик бригади Е(Ш)МД в село Липняжка. [PERSON] кілька днів він дізнався, що [PERSON] відмовила в прийнятті вказаного виклику . У разі надходження виклику під час передачі зміни, фельдшер який приймає чергування повинен повідомити фельдшера, який передає чергування усно чи по телефону, про отриманий виклик. Медичні сестри [PERSON] та [PERSON] бачили коли прийшла [PERSON] на своє робоче місце та могли чути зміст розмови, оскільки знаходилися в сусідньому кабінеті . [PERSON] не справлялася зі своїми функціональними обовязками. Свідок [PERSON], в судовому засіданні повідомив, що працює відповідальним фельдшером швидкої медичної допомоги ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області" . В липні 2016 року надійшла скарга хворої [PERSON] на дії фельдшера [PERSON], суть якої полягала у тому, що [PERSON] спочатку відмовляла у прийнятті виклику до хворої [PERSON] На виклик до хворої позивач прибула без сумки фельдшера та не оглянувши її, доставила в приймальне відділення, звинувачуючи при цьому [PERSON] в симуляції хвороби . За результатами розгляду скарги [PERSON] було оголошено догану. З наказом були ознайомлені всі працівники, однак позивач відмовилася його підписувати, про що було складено акт. Крім того , 08.02.2017 року, він дізнався про скаргу [PERSON], якій [PERSON] відмовила у виїзді бригади Е(Ш)МД . На підставі вказаної скарги він відібрав пояснення від медичних сестер, адже важливо було зясувати хто прийняв телефонний дзвінок, тому що фельдшер який прийняв дзвінок повинен поїхати на виклик, або передати його іншому фельдшеру. Як повідомила медична сестра [PERSON], 07.02.2017 року, о 07 годині 30 хвилин , вона перебувала на чергуванні в приймальному відділенні . В цей час на лінію "103" надійшов телефонний дзвінок. [PERSON] відразу підняла слухавку. Оскільки телефон чергового фельдшера з'єднаний з телефоном приймального відділення, [PERSON] почула, що слухавку підняла і фельдшер [PERSON], а тому поклала слухавку. Вказаний виклик мав прийняти фельдшер [PERSON], але прийняла фельдшер [PERSON] та не зафіксувала в журналі. Під час дзвінка [PERSON] перебував у кімнаті для обробки шприців . За результатами розгляду скарги по даному факту [PERSON] було оголошено догану. З наказом були ознайомлені всі працівники, однак позивач відмовилася його підписувати, про що було складено акт. Третя скарга на позивача надійшла від [PERSON] Останній скаржився на те, що [PERSON], прибувши на виклик, невірно виміряла артеріальний тиск та не надала належної допомоги. За наслідками розгляду останньої скарги позивача було звільнено з роботи . Наказ про звільнення був доведений до відома [PERSON]. Однак остання відмовилася отримувати його копію та трудову книжку, про що було складено відповідний акт. Перезміна бригад розпочинається о 07 годині 45 хвилин . Чергування розпочинається із 08 години 00 хвилин . Якщо фельдшер прийняв виклик і не передав його черговому фельдшеру, то вказаний фельдшер прийняв на себе зобовязання щодо виїзду на виклик. Свідок [PERSON], в судовому засіданні повідомила, що працює сестрою медичною приймального відділення швидкої медичної допомоги ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області". 07.02.2017 року о 07 годині 20 хвилин вони прибула на своє робоче місце та готувалася до чергування. Черговим фельдшером на той час був [PERSON], а фельдшер [PERSON] сиділа за своїм робочим столом. О 07 годині 30 хвилин відбувся телефонний дзвінок на який відповідала [PERSON] Зміст цієї розмови чула [PERSON], яка підняла слухавку телефону з'єднаного з телефоном, по якому спілкувалася позивач. Прийнявши виклик, [PERSON] не вжила заходів щодо виїзду бригади Е(Ш)МД, а порекомендувала звернутися до місцевого фельдшера. Де на той момент був фельдшер [PERSON], свідку невідомо. Телефоні виклики на номер "103" приймає фельдшер, а у разі його відсутності - медична сестра. Перезміна розпочинається із 07 години 45 хвилин і триває до 08 години 00 хвилин. За прийом викликів несе відповідальність фельдшер. У разі якщо фельдшер який передає зміну відсутній, а фельдшер який приймає чергування прийняв виклик, то він повинен передати виклик черговому фельдшеру. [PERSON] особисто чула, що [PERSON] прийняла виклик. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні повідомила, що вона працює медичною сестрою ендокринологічного кабінету поліклінічного відділення Добровеличківської центральної районної лікарні. 27.07.2016 року о 06 годині ранку у неї погіршився стан здоровя. З метою викликати бригаду Е(Ш)МД , [PERSON], у якої свідок винаймає квартиру, близько 06 години 20 хвилин, стала телефонувати на номер "103", однак лінія була зайнята . Тоді [PERSON] зателефонувала на особистий телефон [PERSON], яка в той день чергувала в складі бригади Е(Ш)МД та повідомила про виклик. Однак черговий фельдшер [PERSON] відмовилася приймати вказаний виклик. Лише після наступного дзвінка на номер "103 " позивач прийняла виклик . Прибувши на місце, [PERSON] навіть не взяла із собою фельдшерської сумки. Будь-яких оглядів не проводила, а натомість стала кричати та ображати [PERSON]. Потім, позивач, не надавши будь-якої допомоги [PERSON], доставила її в лікувальний заклад. Фактично медичну допомогу їй надавав черговий лікар [PERSON]. Позивач в цей час звинувачувала свідка в симуляції хвороби. Медичну документацію [PERSON] стала заповнювати вже після огляду [PERSON] черговим лікарем . Свідок [PERSON], в судовому засіданні повідомила, що вона працює медичною сестрою приймального відділення швидкої медичної допомоги ТМО "ЦЕМД та МК у Кіровоградській області". 27.07.2016 року, о 06 годині 43 хвилин, коли свідок перебувала на чергуванні, на її особистий мобільний телефон зателефонувала [PERSON] та попросила прийняти виклик бригади Е(Ш)МД до її колеги, оскільки лінія "103 " була зайнята . Про вказане [PERSON] повідомила чергового фельдшера [PERSON] Однак остання відмовилася приймати виклик, мотивуючи тим, що особисто їй ніхто не телефонував. В зв'язку з цим, [PERSON] була вимушена повторно телефонувати на номер "103 ". На вказаний виклик [PERSON] поїхала без необхідного медичного приладдя, оскільки фельдшерська сумка залишилася у приміщенні швидкої допомоги . Після доставки хворої в лікарню, її огляд здійснював черговий лікар [PERSON], а позивач, в цей час, звинувачувала хвору в симуляції . Крім того, 07.02.2017 року, о 07 годині 30 хвилин , вона перебувала на чергуванні в приймальному відділенні. В цей час на лінію "103" надійшов телефонний дзвінок. Свідок відразу підняла слухавку. Оскільки телефон чергового фельдшера з'єднаний з телефоном приймального відділення, свідок почула, що слухавку підняла і фельдшер [PERSON] Свідок особисто чула, як [PERSON] здійснювала виклик бригади Е(Ш)МД у село Липняжка. Однак позивач відмовила у виїзді та порекомендувала звернутися до місцевого фельдшера. Вказаного дня [PERSON] прийшла на роботу близько 07 години 00 хвилин та прийняла зміну, оскільки вона одягла формений одяг, сіла за свій робочий стіл та прийняла телефонний дзвінок по лінії "103 ". Згідно графіку чергування до 08 години 00 хвилин 07.02.2017 року повинен був чергувати фельдшер [PERSON] Показання свідка [PERSON] суд вважає неналежним доказом, оскільки повідомлені нею факти не стосуються предмету спору . Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів та належна їх оцінка дають підстави для висновку про доведеність трьох фактів неналежного виконання [PERSON] без поважних причин своїх трудових обовязків, передбачених її посадовою інструкцією. Вказані дії позивача є протиправними та винними . Наявність у [PERSON] на момент вчинення третього дисциплінарного проступку двох доган за попередні два дисциплінарні проступки, які не втратили свою юридичну силу, вказує на наявність в її діях систематичного порушення трудової дисципліни. У наказі про звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків чітко конкретизовано, які саме порушення позивачем посадових обов'язків мали місце і чим це підтверджується, зазначено про попереднє притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Відповідачем було додержано передбачені ст.ст.147(1),148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення . З огляду на вказане, суд вважає, що звільнення позивача із займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України було вчинене з дотриманням норм діючого законодавства. Також, судом звертається увага на ті обставини, що порушуючи питання про поновлення на роботі, позивач не оскаржує наказ про її звільнення, який на момент розгляду спору є чинним. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають . Доводи сторони відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору у справі про звільнення, який визначений ст.233 КЗпП України, суд вважає обґрунтованими, оскільки про порушення свого права [PERSON] дізналася 16.03.2017 року ( в день оголошення їй наказу про звільнення ), а доказів про наявність поважних причин пропуску цього строку не надала. Відсутність у позивача на день розгляду спору копії наказу про її звільнення та трудової книжки є наслідком саме умисних дій [PERSON], яка свідомо ухилилася від отримання вказаних документів у визначений законом строк . Однак, зважаючи на необґрунтованість позовних вимог по суті спору, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову саме із вказаних підстав. На підставі ст.ст. 40,232,233 КЗпП України, п.22,23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду трудових спорів ",

Outcome: dismissed