Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ДОНГОРБАНК», правонаступником усіх прав та зобовязань якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 204ДЖ/30/08И, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10800,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязання був укладений Договір поруки № 204ДЖ/30/08И-1 від 15 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобовязання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобовязанням [PERSON], визначеним кредитним договором. Стверджує, що в порушення умов договору відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконують, тому позичальник вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У звязку з чим ПАТ «Перший Український міжнародний банк» просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по зазначеному договору в сумі 6415,74 євро, що утворилася станом на 25 жовтня 2015 року та яка складається з: - 6390,54 євро - заборгованості за кредитом; - 25,20 євро - заборгованості по непогашеним відсоткам за користування кредитом, а також судові витрати по справі. Представник позивача надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідачі в судове засідання не зявивилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомили. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідачі повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.526, 610 Цивільного Кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III\~ "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який набрав чинності 06 березня 1993 року, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Згідно пункту 12 постанови №5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533\~ЦК. В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ДОНГОРБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 204ДЖ/30/08И, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10800,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом, дата повернення кредиту 13 вересня 2023 року. В забезпечення виконання зобовязання був укладений Договір поруки № 204ДЖ/30/08И-1 від 15 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобовязання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобовязанням [PERSON], визначеним кредитним договором. На день укладання кредитного договору, відповідно до Дозволу № 85-1, ЗАТ «ДОНГОРБАНК» мав банківську ліцензію за №85, видану НБУ 15 березня 2002 року на право здійснювати операції, визначені пунктами 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», тобто мав право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до статуту ПАТ «Перший Український [PERSON]», затвердженого Загальними зборами акціонерів (протокол №67 від 27 жовтня 2014 року), ПАТ «Перший Український [PERSON]» є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ «Перший Український [PERSON]» та ПАТ «ДОНГОРБАНК». Відповідно до Дозволу № 8-1, ЗАТ «Перший Український [PERSON]» має банківську ліцензію за №8, видану НБУ 02 жовтня 2006 року на право здійснювати операції, визначені пунктами 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», тобто мав право здійснювати операції з валютними цінностями. В порушення умов договору відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконують, у звязку з чим станом на 25 жовтня 2015 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 6415,74 євро, яка складається з: - 6390,54 євро - заборгованості за кредитом; - 25,20 євро - заборгованості по непогашеним відсоткам за користування кредитом. Згідно правової позиції Постанови Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором про надання кредиту № 204ДЖ/30/08И від 15 вересня 2008 року, що утворилася станом на 25 жовтня 2015 року в сумі 6415,74 євро, яка складається з: - 6390,54 євро - заборгованості за кредитом; - 25,20 євро - заборгованості по непогашеним відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, Закону України Про судовий збір підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тобто сторони, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, понесені останнім по справі, в сумі по 1209 грн. 65 коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved