Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

10 грудня 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до [PERSON] з названим позовом, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, посилаючись на те, що 25 квітня 2007 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (згодом перейменоване на ПАТ КБ „ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу, як позичальнику кредит в розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, останній складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою. Вказує на те, що [PERSON] не виконує своїх зобов'язань за вказаним договором внаслідок чого, у нього перед кредитором виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 31.10.2013 року, складає 17 211 грн. 61 коп., в т.ч. заборгованість за кредитом - 4825 грн. 74 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9362 грн. 80 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1727 грн. 28 коп.; 500 грн. - штраф (фіксована частина), та 795 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова), яку і просили стягнути на їх користь. В судове засідання представник позивача Падалка О.В. не з'явилась, надала заяву в якій просила позов задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав на те, що у зв'язку з життєвими обставинами, взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином. Погодився з вимогами позивача до нього, але просив стягнути заборгованість в межах позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що 25 квітня 2007 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (згодом перейменоване на ПАТ КБ „ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу, як позичальнику кредит в розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Укладаючи вказаний кредитний договір сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Оскільки даний договір не був визнанний судом недійсним, то він є правомірним. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з позивачем, внаслідок чого, у нього перед кредитором виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 31.10.2013 року, складає за кредитом в сумі 4825 грн. 74 коп., по процентам за користування кредитом в сумі 9362 грн. 80 коп., по комісії за користування кредитом в сумі 1727 грн. 28 коп.. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив стягнути з нього заборгованість по кредитному договору, в межах 3 років, тобто позовної давності, беручи до уваги те, що відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін, виходячи з представлених представником позивача розрахунку заборгованості, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитом в сумі 4825 грн. 74 коп. підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, а заборгованість по процентам підлягає стягненню з відповідача, в межах строків позовної давності (з 30.12.201 р. по 31.10.2013 р.), в розмірі 5004 грн. 29 коп.. Оскільки комісія є складовою частиною щомісячного платежу, передбаченого умовами договору, то з відповідача на користь позивача слід стягнути, в межах позовної давності, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 515 грн. 84 коп.. Вимоги про стягнення заборгованості по процентам та комісії, заявлені поза межами позовної давності задоволенню не підлягають. Оскільки при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, то з відповідача слід стягнути 500 грн. штрафу (фіксована частина), та 517 грн. 29 коп. - штрафу (процентна складова), виходячи з суми заборгованості по тілу кредиту, по процентам, по комісії, які стягуються з відповідача за даним рішенням суду (4825 грн. 74 коп. + 5004 грн. 29 коп. + 515 грн. 84 коп. х 5 % = 517 грн. 29 коп.). На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір в розмірі 151 грн. 45 коп. пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial