Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад "Криворізький національний університет" (далі - ДВНЗ "Криворізький національний університет") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги наступними обставинами. 17 серпня 2015 року між ДВНЗ "Криворізький національний університет" та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг (далі - Договір). Згідно з п. 1.1 Договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання, а саме: за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, починаючи з 1 курсу 1 семестру, за напрямком електромеханіка, форма навчання заочна (зі скороченим терміном навчання). На підставі п. 1.2 Договору строк надання освітньої послуги з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2018 року. Відповідно до п. 3.1 Договору, відповідач зобов`язався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у терміни, що встановлені цим договором. Згідно з п. 4.1 Договору вартість освітньої послуги за перший навчальний рік на час укладання договору становить 6082,00 грн. Відповідно до наказу ДВНЗ "Криворізький національний університет" №1359 су від 03.10.2017, відповідача було відраховано зі складу студентів закладу за порушення умов договору про платне навчання. Так, відповідач у порушення умов Договору в період з 01.06.2017 по 27.03.2019, не оплатив за надані позивачем освітні послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Із зазначеного убачається, що відповідач не виконуючи зобов`язання по оплаті за навчання, систематично порушував умови договору. Внаслідок протиправних дій відповідача, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, утворилась заборгованість, яка станом на день подачі позову становить 1513,11 грн, з яких: - 1216,40 грн - сума основного боргу; - 231,12 грн - інфляція; - 65,59 грн - три відсотки річних. У порядку досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №37 від 15.02.2018 з вимогою про сплату боргу, яка була проігнорована останнім. Тому, вказану суму заборгованості та судовий збір позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. 08 жовтня 2019 року на підставі ухвали суду, з метою виконання вимог частини 1 статті 189 Цивільного процесуального кодексу України розпочато підготовче провадження у справі, розгляд якої здійснюється у загальному порядку. Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Балахтар К.Г. , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу за відсутності представника закладу, про що надала письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву та заперечень проти позову не надав. Будь-яких заяв та клопотань зі сторони відповідача до суду не надходило. Разом з цим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач викликався в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України із опублікуванням оголошення, яке відбулося - 24.01.2020 та 15.04.2020. Крім цього, за останнім відомим місцем проживання відповідача останньому за допомогою поштової кореспонденції було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатків до неї, яку відповідач отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.02.2020. (а.с. 31) У зв`язку з цим, зі згоди представника позивача, за наявності умов належного повідомлення відповідача про час та дату розгляду справи, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до вимог ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються виконання зобов`язань за договором про надання послуг. Судом встановлено, що 17 серпня 2015 року між ДВНЗ "Криворізький національний університет" та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг № 891 (а.с. 6). Згідно з п. 1.1 Договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання, а саме: за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, починаючи з 1 курсу 1 семестру, за напрямком електромеханіка, форма навчання заочна (зі скороченим терміном навчання). На підставі п. 1.2 Договору строк надання освітньої послуги з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2018 року. Відповідно до п. 3.1 Договору, відповідач зобов`язався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у терміни, що встановлені цим договором. Згідно з п. 4.1 Договору вартість освітньої послуги за перший навчальний рік на час укладання договору становить 6082,00 грн. Відповідно до наказу ДВНЗ "Криворізький національний університет" №1359 су від 03.10.2017, відповідача було відраховано зі складу студентів закладу за порушення умов договору про платне навчання.(а.с. 8) Відповідач у порушення умов Договору у період з 01.06.2017 по 27.03.2019, не оплатив за надані позивачем освітні послуги. Таким чином, у зв`язку з порушенням умов укладеного договору з боку відповідача, позивачем було здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми (а.с. 9-11), на загальну суму 1513,11 грн, з яких: - 1216,40 грн - сума основного боргу; - 231,12 грн - інфляція; - 65,59 грн - три відсотки річних. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що оплату за фактично отримані відповідачем освітні послуги в добровільному порядку позивачу не здійснено, що свідчить про порушення прав позивача, він вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з оплати вказаних послуг. Таким чином, відповідачем було порушено зобов`язання з оплати за отримані освітні послуги, внаслідок чого, вимога позивача щодо стягнення заборгованості є обґрунтованою. Разом з цим, позивач, пред`являючи вимоги про відшкодування заборгованості за надані освітні послуги просив, у тому числі, стягнути інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До позову позивачем надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який був перевірений судом та суд вважає його цілком прийнятним, тому вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних саме у такому розмірі та за вказаний період, а саме інфляційні втрати - 231,12 грн. та 3% річних - 65,59 грн. Таким чином, оскільки у зв`язку із несплатою відповідачами за отримані освітні послуги позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до наданих розрахунків також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що мало місце порушення умов укладеного договору з надання послуг з боку відповідача, а тому обставини порушення оплати за освітні послуги є доведеними у повному обсязі, внаслідок чого позивач отримав право на відшкодування завданих йому збитків в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved