Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У квітні 2019 року ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просило стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ": - суму боргу за кредитним договором № 50006556 від 26.10.2012 року за витрати, понесені позивачем відповідно до п.8.5 Договору, у розмірі 102 512 грн. 34 коп., що складається з залишку заборгованості за виставленими рахунками у розмірі 89 088 грн. 40 коп., інфляційних втрат у розмірі 10 214 грн. 15 коп. та 3 % річних у розмірі 3 209 грн. 78 коп.; - суму інфляційних втрат та 3 % річних за час прострочення виконання зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором № 50006556 від 26.10.2012 року за період прострочення з 03.03.2017 року по 28.12.2017 року у розмірі 31 978 грн. 04 коп., що складається з вимоги сплати 3 % річних у розмірі 5 848 грн. 70 коп. та вимоги сплати інфляційних втрат за час прострочення у розмірі 26 129 грн. 33 коп.; - судові витрати та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 26.10.2012 року між ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50006556, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 184 137 грн. 96 коп., що на дату укладання договору складало еквівалент 22 505,25 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Jetta NF, кузов № [NUMBER] , рік випуску 2012, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит. Відповідно до п.1.3.1 Договору розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем у повернення кредиту, визначено в гривні на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною договору. 30.10.2013 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до умов якої позивачем було надано додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 6 481,52 доларів США в українських гривнях, що на дату укладення Додаткової угоди становило 53 070,69 грн. Цільове призначення Додаткового кредиту: сплата страхових платежів за Договором страхування. Також, 20.08.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору, якою було погоджено збільшення строку кредиту та Графік погашення в новій редакції. Разом з тим, у зв`язку з систематичним невиконанням умов Договору, 22.09.2014 року позивач направив відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 17.09.2014 року з вимогою повернути суму кредиту, що підтверджується рекомендованим відправленням про вручення поштового відправлення за № 0430600522528. Вказана вимога повернулася позивачеві з відміткою УДППЗ "Укрпошта" "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується копією лицьової сторони конверту з відміткою УДППЗ "Укрпошта". 03.03.2017 року ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" звернулося до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2017 року, яке набрало законної сили 10.07.2017 року, позовні вимоги ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" було задоволено та звернуто стягнення на предмет застави шляхом його вилучення на користь ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" в рахунок погашення заборгованості [PERSON] відповідно до кредитного договору № 50006556 від 26.10.2012 року на загальну суму 293 138 грн. 68 коп., яка складається з: загальної суми основного боргу за договором у розмірі 215 495 грн. 08 коп.; заборгованості за несплаченими платежами за додатковою угодою у розмірі 21 702 грн. 22 коп.; штрафу у розмірі 36 827 грн. 59 коп.; пені у розмірі 2 797 грн. 55 коп.; 3 % річних у розмірі 13 135 грн. 45 грн.; втрат від інфляційних процесів у розмірі 3 180 грн. 79 коп. При цьому, вказане рішення суду було виконано 28.12.2017 року шляхом реалізації предмету застави та перерахування коштів з продажу на рахунок позивача. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за період з 03.03.2017 року по 28.12.2017 року. Крім того, позивач зазначав, що для забезпечення відновлення порушеного відповідачем права позивачем було укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, відповідно до якого ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" надано ТОВ "Порше Мобіліті" послуги щодо повернення боржником сум поточної заборгованості, заборгованості за кредитним договором, забезпечення звернення стягнення на предмет застави відповідно до вимог чинного законодавства України, вжиття заходів, спрямованих на представництво інтересів позивача з метою стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з зазначеним, а також посилаючись на те, що відповідно до п. 8.5 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягають стягненню збитки у розмірі 102 512 грн. 34 коп., з яких: 89 088 грн. 40 коп. - залишок заборгованості за виставленими рахунками, 10214 грн. 15 коп. - інфляційні втрати та 3209 грн. 78 коп. - 3 % річних. Ухвалою суду від 03.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.07.2019 року до суду надійшла заява [PERSON] про залучення до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи. 18.07.2019 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про зміну порядку позовного провадження зі спрощеного на загальне. 18.07.2019 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" про захист права споживача, визнання кредитного договору удаваним правочином, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності кредитного договору. 22.07.2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що визначені у рішенні суду суми боргу у розмірі 215495 грн. 08 коп. та 21 702 грн. 22 коп., визначені у мотивувальній частині рішення суду, не є грошовими зобов`язаннями відповідача, а отже вимоги ст. 625 ЦК України до них не застосовуються. При цьому, вказував, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на оплату юридично-консультаційних послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов`язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства. 24.07.2019 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залучення до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи. 01.08.2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" про спонукання на вчинення певних дій. Ухвалою від 03.09.2019 року відмовлено [PERSON] у прийнятті зустрічного позову. Ухвалою від 03.09.2019 року відмовлено [PERSON] у прийнятті позовної заяви третьої особи. Ухвалою від 13.09.2019 року вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 20.11.2019 року відповідачем було подано до суду пояснення до відзиву. 20.11.2019 року до суду надійшла заява [PERSON] про повернення судового збору, яка була задоволена ухвалою суду від 22.11.2019 року. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявні клопотання від відповідача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 26.10.2012 року між ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50006556, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 184 137 грн. 96 коп., що на дату укладання договору складало еквівалент 22 505,25 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Jetta NF, кузов № [NUMBER] , рік випуску 2012, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит. Відповідно до п. 1.3.1 Договору розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем у повернення кредиту, визначено в гривні на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною договору. 30.10.2013 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до умов якої позивачем було надано додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 6 481,52 доларів США в українських гривнях, що на дату укладення Додаткової угоди становило 53 070,69 грн. Цільове призначення Додаткового кредиту: сплата страхових платежів за Договором страхування. Також, 20.08.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору, якою було погоджено збільшення строку кредиту та Графік погашення в новій редакції. Разом з тим, у зв`язку з невиконанням умов Договору, 22.09.2014 року позивач направив відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 17.09.2014 року з вимогою повернути суму кредиту, що підтверджується рекомендованим відправленням про вручення поштового відправлення за № 0430600522528. Вказана вимога повернулася позивачеві з відміткою УДППЗ "Укрпошта" "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується копією лицьової сторони конверту з відміткою УДППЗ "Укрпошта". 03.03.2017 року ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" звернулося до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2017 року, яке набрало законної сили 10.07.2017 року, позовні вимоги ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" було задоволено та звернуто стягнення на предмет застави шляхом його вилучення на користь ТОВ "ПОРШЕ МОБІЛІТІ" в рахунок погашення заборгованості [PERSON] відповідно до кредитного договору № 50006556 від 26.10.2012 року на загальну суму 293 138 грн. 68 коп., яка складається з: загальної суми основного боргу за договором у розмірі 215 495 грн. 08 коп.; заборгованості за несплаченими платежами за додатковою угодою у розмірі 21 702 грн. 22 коп.; штрафу у розмірі 36 827 грн. 59 коп.; пені у розмірі 2 797 грн. 55 коп.; 3 % річних у розмірі 13 135 грн. 45 грн.; втрат від інфляційних процесів у розмірі 3 180 грн. 79 коп. Як встановлено вказаним рішенням, станом на 03.03.2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 293 138 грн. 68 коп. та складається з: загальної суми основного боргу за договором у розмірі 215 495 грн. 08 коп.; заборгованості за несплаченими платежами за додатковою угодою у розмірі 21 702 грн. 22 коп.; штрафу у розмірі 36 827 грн. 59 коп.; пені у розмірі 2 797 грн. 55 коп.; 3 % річних у розмірі 13 135 грн. 45 грн.; втрат від інфляційних процесів у розмірі 3 180 грн. 79 коп. При цьому, сторонами не заперечувалося, що рішення суду від 08.06.2017 року було виконано 28.12.2017 року шляхом реалізації предмету застави та перерахування коштів з продажу на рахунок позивача. Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за період прострочення з 03.03.2017 року по 28.12.2017 року. Так, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, перевіривши розрахунки позивача, наведені в позовній заяві, приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними. Однак, враховуючи те, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким визначено розмір заборгованості відповідача перед позивачем, набрало законної сили 10.07.2017 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних виключно за період з 10.07.2017 року по 28.12.2017 року у загальному розмірі 15 923 грн. 60 коп., з яких: 3046 грн. 45 коп. - 3 % річних, нараховані на суму боргу у розмірі 215 495 грн. 08 коп., 11 420 грн. 23 грн. - інфляційні втрати, нараховані на суму боргу у розмірі 215 495 грн. 08 коп., 306 грн. 80 коп. - 3 % річних, нараховані на суму боргу у розмірі 21 702 грн. 22 коп., 1150 грн. 12 коп. - інфляційні втрати, нараховані на суму боргу у розмірі 21 702 грн. 22 коп. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 102 512 грн. 34 коп., слід зазначити наступне. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вимогу. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосердковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У свою чергу, за правилами цивільного судочинства витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. Таким чином, витрати позивача на юридичну допомогу ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" не є збитками і не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України. Крім того, позивачем не надано доказів того, що понесені ним витрати, які за своєю суттю є витратами на правову допомогу, були необхідними для відновлення порушеного права та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням умов кредитного договору. За вказаних обставин, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 102 512 грн. 34 коп. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Водночас, в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 238 грн. 85 коп., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене та

Outcome: partial