Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

12 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідачаТернопільського Б.Й. на його користь 14080 гривень 02 копійки на відшкодування матеріальної шкоди, 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 245,00 гривень. В обгрунтування позову зазначив, що 30 жовтня 2012 року близько 11 години 30 хвилин [PERSON] власник автомобіля [NUMBER] рухаючись з смт.Брусилів в напрямку м.Фастів на 29 кілометрі між смт.Брусилів та с.Хомутець Брусилівського району Житомирської області, порушуючи вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, не надавши переваги автомобілю «Рено» державний номерний знак [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, скоїв з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно матеріальну шкоду так як автомобілю «Рено» державний номер [NUMBER] спричинено механічні ушкодження. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №127-12 від 12.11.2012 року розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 13580 гривень 02 копійки. Позивач зазначив, що розмір майнової шкоди становить 13580 гривень 02 копійки (за пошкодження автомобіля) +500 гривень (кошти за проведення експертного дослідження), всього -14080 гривень 02 копійки. Позивач вважав, що пошкодженням автомобіля йому також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в тому, що під час аварії було пошкодженно його автомобіль, що призвело до порушення нормальних життєвих звязків, так як він вимушений ремонтувати автомобіль та втратив засіб для пересування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 5000 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON], та його представник підтримали позов у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, в письмових запереченнях на позов зазначив, що його відповідальність щодо завдання шкоди майну позивача повинна забезпечуватись страховою компанією ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс», у якій від 12.01.2012 року до 11.01.2013 року була застрахована його цивільно-правова відповідальність. 31 жовтня 2012 року на другий день після ДТП ним було подане повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, яке зареєстроване за вх.№311012. [PERSON] із відповідною заявою про відшкодування завданих збитків до страхової компанії не звертався. Відповідач посилається на п.16 Постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до якого «непредявлення вимог до страховика за навності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі». Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі / право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку / стаття 1187 ЦК України/. Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати /страхового відшкодування/ для повного відшкодування нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою / страховим відшкодуванням/. Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК. Згідно до ст.6 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 жовтня 2012 року близько 11 години 30 хвилин на 30 км автодороги Фастів-Брусилів-Кочерів водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], рухаючись в напрямку м.Фастів, здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який виконував маневр лівого розвороту в попутньому напрямку. Внаслідок пригоди ніхто тілесних ушкоджень не отримав, обидва автомобілі були механічно пошкоджені. Згідно з постановами судді Дарницького районного суду м.Києва від 04 жовтня 2013 року в діях водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] та в діях водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] вбачається обоюдна вина, яка призвела до вказаної ДТП. Суддя постановив визнати винним [PERSON] за ст.124 КУпАП і провадження закрити за закінченням строку накладення адміністративного стягнення, визнати винним [PERSON] за ст.124 КУпАП і провадження закрити за закінченням строку накладення адміністративного стягнення. На підтвердження розміру спричиненої матеріальної шкоди позивач подав висновок №127-12 експертного товарознавчого дослідження від 12 листопада 2012 року, згідно з яким, матеріальний збиток, завданий [PERSON] як власнику автомобіля [NUMBER] становить 13580,02 гривень. Цивільна відповідальність водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] на той час була застрахована страховою компанією ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» полісом №АВ/1392962 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з строком дії з 12.01.2012 року до 11.01.2013 року ( а.с. 50/. На підтвердження наявності вказаного полісу відповідачем [PERSON] також надані повідомлення начальника Центру безпеки дорожнього руху та автоматитзованих систем МВС України від 06 липня 2015 року, копія вступної та резолютивної частини рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 вересня 2015 року, яке на час розгляду даної справи ще не набрало законної сили, яким встановлено факт, що має юридичне значення, укладення 11.01.2012 року полісу №АВ/1392962 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між [PERSON] та ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс». Водій [PERSON] після ДТП, яка сталася 30 жовтня 2012 року, звернувся до страхової компанії ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» з заявою-повідомленням про настання страхового випадку 31 жовтня 2012 року, його заява встановленого зразку прийнята та зареєстрована страховою компанією / а.с. 38-40/. Постановою №4 від 01 березня 2013 року Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" визначено наступне. Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Враховуючи те, що відповідач [PERSON], відповідальність якого була застрахована, надав страховику письмову заяву-повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, шкода повинна відшкодовуватися страховою компанією ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» або у випадку недостатності коштів та майна страховика члена МТСБУ, що визнаний банкрутом або ліквідований, виконання такого зобов'язання покладається на МТСБУ. Однак, позовні вимоги до страхової компанії позивачем не заявлялися. При розгляді справи страхова компанія в порядку ст. 33 ЦПК України не була залучена до участі у справі в якості співвідповідача, оскільки відповідно до вказаної ст.33 ЦПК суд може залучити до участі в справі іншу особу як співвідповідача, або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Позивач [PERSON] такого клопотання не заявляв. Окрім того, суд вважає позов в частині відшкодування моральної шкоди необгрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, з якими він пов'язує заподіяння моральної шкоди, а саме порушення його нормальних життєвих зв'язків внаслідок виконання ним ремонту автомобіля, втрати засобу для пересування. За таких встановлених судом обставин та з урахуванням роз'яснень, які викладені в Постанові №4 від 01 березня 2013 року Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкордування матеріальної та моральної шкоди не підлягає задоволенню повністю. Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню з відповідача [PERSON] Відповідачем [PERSON] документально не підтверджені понесені ним судові витрати, які можуть бути відшкодовані з позивача [PERSON]

Outcome: dismissed