Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 19486,17 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 26.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір за яким останній отримав кредит у розмірі 5940,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на вказаному банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, визначеному договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків та комісії. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, укладений між сторонами договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 30.09.2014 року перед банком утворилась заборгованість, яка, за мінусом суми боргу задоволеного судовим наказом Шацького районного суду Волинської області від 01.10.2008 року, становить 19486,17 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати. До проведення судового засідання представник позивача Савицька Г.Р. подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглядати без участі представника банку, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить оголошення у пресі - газеті «Волинь нова» про виклик відповідача в судове засідання. За таких обставин суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197, ст.224 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством КБ "Приватбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство КБ "Приватбанк", та [PERSON] укладено кредитний договір, оформлений заявою позичальника, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку [NUMBER] «ОСНОВНАЯ», з базовою процентною ставкою 22,8% з розрахунку 360 днів в році. Розмір комісії з кредитного обслуговування визначений у 17% від суми заборгованості. Строк дії картки встановлений до червня 2011 року. Заборгованість погашається щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення коштів на картку клієнтом або списанням банком коштів з дебетної картки [NUMBER]. Строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки (а.с.11). Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання із вчасного здійснення платежів з погашення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом. Правовідносини, що виникли між сторонами, носять зобов'язальний характер. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що в порушення вищезазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник не повертає кредит та нараховані відсотки за користування кредитним договором, тобто порушує свої зобов'язання перед банком. Укладеним між сторонами договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 6.5 умов і правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 6.6 умов і правил надання банківських послуг відповідач зобов'язувався у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) та зобов'язання щодо виплати винагороди банку. Пунктом 9.12 умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір, укладений між сторонами, діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пункт 5.2. умов та правил надання банківських послуг передбачає, що у випадку порушення держателем вимог чинного законодавства України та/або умов цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань вцілому чи у визначеній банком частині. Розділом 2 умов та правил надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань держателя, які щомісячно належать до сплати держателем протягом строку дії картки. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для держателя платіжних карт, що здійснюють операції по кредитній схемі. Статтями 549-551 ЦК України регламентовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, в разі порушення відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, він зобов'язаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] користувався кредитом, проте своїх зобов'язань по погашенню суми кредиту не виконував. На підставі заяви банку, 01.10.2008 року Шацьким районним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача 7047 грн. 98 коп. заборгованості. В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 17 своєї постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 26.06.2007 року, вбачається, що відповідачем не виконується взяте на себе кредитне зобов'язання, у зв'язку із чим його заборгованість перед банком станом на 30.09.2014 року складається із заборгованості: за кредитом - в сумі 5955,96 грн.; за процентами - 13026,46 грн.; по комісії за користування кредитом - 6147,63 грн., за штрафом - 1404,10 грн. (500,00 грн. - фіксована частина, 904,10 грн. - відсоток від суми заборгованості). Загальна сума заборгованості становить 26534,15 грн. Оскільки судовим наказом Шацького районного суду Волинської області від 01.10.2008 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача 7047,98 грн., тому різниця зазначеної суми із загальною сумою заборгованості, яка утворилась у відповідача перед банком станом на 30.09.2014 року, становить 19486,17 грн., яку й просить стягнути позивач. Статтями 11, 60 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки відповідачем не надано жодних доказів на спростування поданих позивачем розрахунків заборгованості, тому суд не має підстав піддавати їх сумніву. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки ПАТ КБ „ПриватБанк" взяті на себе зобов'язання по укладеному договору №б/н від 26.06.2007 року виконав у повному обсязі, а відповідачем [PERSON] порушено умови вказаного договору, заборгованість по платежах, відповідно до умов укладеного договору, ним своєчасно не сплачувалася, тому з останнього слід стягнути на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" суму кредитної заборгованості в розмірі 19486,17 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони усі понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення №BOJ67B0КЗМ від 27.10.2014 року позивачем сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору та відповідно до платіжного доручення №BOJ61B0LWJ від 11.12.2014 року - 96 гривень витрат, пов'язаних із публікацією судового оголошення.

Outcome: approved