Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.05.2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Враховуючи те, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому станом на 31.12.2014 року має заборгованість 18113,47 грн., яка складається з наступного: 4822,69 грн. - заборгованість за кредитом; 13290,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 7359,15 грн., яка була задоволена рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 14.06.2011 року на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з відповідача [PERSON], різниця становить 10754 грн. 32 коп., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 537 грн. 72 коп. - штраф (процентна складова). Отже заборгованість до стягнення становить 11792 грн. 03 коп. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11792 грн. 03 коп. за кредитним договором №б/н від 21.06.2006 року та судові витрати в розмірі 243,60 грн. Представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", за довіреністю Реуцька І.О. позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, наполягає на їх задоволенні, додатково пояснивши про те, що на підставі заяви відповідача до банку, останній було видано кредитну платіжну картку за [NUMBER] у травні 2006 року зі строком дії до 30.06.2008 року, в подальшому видано нову платіжну картку за [NUMBER] зі строком дії до 30.06.2012 року. Тому вважає, що строк давності звернення до суду не пропущено, оскільки договір діє до закінчення строку дії картки, тобто до 30.06.2012 року, а тому строк давності починаючи від останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України) спливає 30.06.2015 рік. Відповідач [PERSON] надала до суду письмове заперечення (а.с.42-43) в якому про задоволення позову заперечує з посиланням на пропуск строку позовної давності позивачем та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку із спливом строку позовної давності, зазначивши, що у 2011 році банк подав до суду заяву про стягнення з неї боргу та 14.06.2011 року судом винесено рішення про стягнення з неї заборгованості по кредитній платіжній картці, а у липні місяці 2011 року вона здійснила останній платіж. Після цього банк звернувся до суду тільки у лютому 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності. При цьому в судовому засіданні додатково пояснила, що дійсно після закінчення строку дії картки, їй було видано нову картку, але у зв'язку із заборгованістю по кредиту платіжної картки, працівником Високопільського відділення Приватбанку було роз'яснено, що картка на видачу готівки та проведення розрахунків заблокована до погашення заборгованості, тому вона тільки погашала при можливості заборгованість по кредитній картці, але з платіжної картки готівку не знімала та розрахунки не проводила. А в подальшому після прийнятого рішення суду від 14.06.2011 року вона звернулася до відділення банку, де працівник банку запропонував їй погасити тіло кредиту і після цього, як їй роз'яснили, ніяких претензій банк до неї не матиме, тому вона у липні 2011 року внесла кошти в сумі 4900 грн. на погашення тіла кредиту, квитанцію не потребувала. В той же день у неї працівник відділення банку забрав платіжну кредитну картку та знищив її шляхом перерізання ножицями. При цьому ніяких документів на знищення чи вилучення у неї картки працівник банку не складав. Більше вона платіжних карт у ПАТ "Приватбанк" не отримувала. Заслухавши представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії рішення Високопільського районного суду Херсонської області №2-145/11 від 14.06.2011 року (а.с.6) вбачається, що на користь ПАТ КБ "Приватбанк" стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 7359,15 грн. та вирішено питання щодо судових витрат. - Із копії розрахунку заборгованості (а.с.7-11, 55-67, 84-98) вбачається, що відповідач станом на 31.12.2014 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 18113,47 грн., яка складається з наступного: 4822,69 грн. - заборгованість за кредитом; 13290,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 7359,15 грн., яка була задоволена рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 14.06.2011 року на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з відповідача [PERSON], різниця становить 10754 грн. 32 коп., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 537 грн. 72 коп. - штраф (процентна складова). Отже заборгованість до стягнення становить 11792 грн. 03 коп. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем в сумі 200,00 грн. здійснено 27.07.2011 року. - Із копії паспорту громадянина України (а.с.20, 44-45) вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в с.Ольгине Високопільського району Херсонської області, зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Високопільського РС УДМС України в Херсонській області (а.с.29). - Із копії заяви позичальника №б/н від 22.05.2006 року (а.с.69, 82) вбачається, що позивач надав [PERSON] кредит, в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% у місяць із розрахунку 360 днів у році. Порядок погашення заборгованості: щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості. Строк дії картки [NUMBER] до 30.06.2008 року, згідно листа ПАТ КБ "Приватбанк" від 09.04.2015 р. (а.с.83). - Із листа ПАТ КБ "Приватбанк" від 09.04.2015 р. (а.с.83) вбачається, що карти видані за договором №SAMDN44000007604305- мають термін дії: [NUMBER] до 30.06.2008 року, та [NUMBER] до 30.06.2012 року. - Із витягу проведення платіжних операцій по банківським карткам за період з 21.06.2006 року по 25.03.2015 року (а.с.55-67, 84-98) з'ясовано, що 21.06.2006 року по платіжній картці [NUMBER] встановлено кредитний ліміт в розмірі 2000 гривень та початок проведення банківських операцій значиться з 22.06.2006 року зняттям двічі готівкових коштів через банкомат в сумі по 824 гривні із зарахуванням комісійних за кожну операцію в сумі по 24 грн. В подальшому проводились банківські операції по погашенню заборгованості по кредиту та зняття готівкових коштів. 13.08.2007 року встановлено банком кредитний ліміт в сумі 3000.00 грн. 28.03.2008 року банком встановлено кредитний ліміт в сумі 6000.00 грн. В подальшому до 19.06.2008 року проводились банківські операції з платіжною карткою по зняттю готівкових коштів та погашення заборгованості. Інформації по вилученню платіжної картки та її знищенню не має, разом з тим, 19.06.2008 року відповідачу видано нову платіжну кредитну картку за [NUMBER], строк дії якої, згідно листа, зазначеного вище, до 30.06.2012 року, оскільки така картка відсутня, як у позивача так і у відповідача та визначити дату дії картки, яка зазначена на самій картці, не має можливості. Починаючи з 19.06.2008 року по зазначеній платіжній картці проводились банківські операції по зняттю готівкових коштів до 18.07.2008 року, в тому числі зазначено про банківську операцію яка проведена через касу Високопільського відділення та зазначено про надходження готівки за платіжними картками із зазначенням однієї і тієї ж картки [NUMBER] із зазначенням про поповнення карткового рахунку з карти на карту [NUMBER] в сумі 300 грн.(а.с.95)(зазначена операція викликає сумнів, оскільки перерахування коштів на погашення заборгованості проведено з однієї і тієї кредитної картки відповідача). Аналогічна операція проведена і 18.08.2008 року на суму 300 грн.(а.с.95). При цьому 15.12.2009 року операція на суму 400 грн. зазначено про погашення заборгованості по договору з картки №4400……..4305(платіжна картка по зарплаті) на картку №4149………5390 (кредитна платіжна картка). Дана інформація руху коштів по кредитному рахунку по датам не співпадає із наданою представником банку роздруківкою руху коштів по платіжній картці заробітної плати відповідача [PERSON] (а.с.105-105), оскільки у зазначений період часу, а саме як 18.07.2008 року так і 18.08.2008 року (а.с.107) зазначено про зняття готівкових коштів з термінала банкомату, але ніяк не проведення поповнення карткового рахунку по кредиту. А в період часу з 05.12.2008 року по 27.06.2009 року по рахунку кредитної картки (а.с.96) руху коштів взагалі не зазначено при наявності заборгованості по кредиту. Разом з тим із роздруківки руху коштів по зарплатній картці (а.с.107 на звороті) за вказаний період часу відповідач отримувала заробітну плату, проводила зняття готівки з терміналу-банкомату, а також проводились банком операції зі списання коштів з платіжної картки без зазначення на які цілі, а саме:05.12.2008 р в сумі 0,37 грн., 08.12.2008 року в сумі 400 грн., 02.01.2009 року- кредит 1,5%- в сумі 0,10 грн., овердрафт 2,5% в сумі 2,76 грн., 04.02.2009 р. кредит 1,5%- в сумі 0,15 грн., овердрафт 2,5% в сумі 3,07 грн., 05.03.2009 р. кредит 1,5%- в сумі 0,08 грн., овердрафт 2,5% в сумі 1,10 грн., 26.03.2009 р. погашення в сумі 1,02 грн., 31.03.2009 р. погашення в сумі 62,85 грн., 06.04.2009 р. погашення в сумі 0,01 грн., 05.05.2009 р. погашення в сумі 2,66 грн., 15.05.2009 р. погашення в сумі 600 грн., 29.05.2009 р. погашення в сумі 247, 49 грн., 16.06.2009 р. погашення в сумі 127,85 грн. Тому такі розбіжності в наданих інформаційних роздруківках руху коштів по платіжним карткам, викликає сумнів у достовірності наданої інформації, оскільки згідно правил та договору між сторонами, банк в односторонньому порядку має можливість погашати заборгованість по кредиту шляхом списання з платіжної картки відповідача по заробітній платі, що і проводилось банком в період часу з 2006 року. Але з якоїсь незрозумілої причини в період часу починаючи з 12.11.2009 року по 26.04.2010 року (а.с.108) позивачем не проводились списання коштів на погашення кредиту по платіжній картці за наявності заборгованості, що і стало підставою для подання позову до відповідача в подальшому та постановлення судового рішення 14.06.2011 року на користь позивача. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України 1. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. 2. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України 1. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Згідно ст.1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 травня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого банк наддав [PERSON] кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється. [PERSON], підписом у Заяві, підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", складають між нею та Банком Договір (а.с.14-19, 69). Згідно з пунктами 6.5, 6.9, 8.6. Типових Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості Держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. За порушення строків платежу за будь-яким грошовим зобов'язанням згідно кредитного договору більше ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми позову. Згідно п.5.2. Типових Умов та Правил надання банківських послуг, у випадках порушення Держателем умов даного Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у визначеній Банком частині. Пунктом 2 Типових Умов та Правил надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно належать до сплати Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі. Строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам, із встановленим Мінімальним обов'язковим платежем, визначений в Пам'ятці Клієнта, яка є невід'ємною частиною Договору (п.3.5). Відповідно до умови Заяви та Типових Правил користування платіжною картою, погашення заборгованості по кредиту може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості по картковому рахунку відповідача (а.с.7-12, 57-67, 84-97 )останнє надходження готівки шляхом списання банком коштів на карту для поповнення карткового рахунку було проведено 27.07.2011 року (а.с.10 та а.с.67 на звороті), в сумі 200 грн., із зазначенням сум депозиту через термінал самообслуговування, що спростовує відповідач, оскільки самостійно терміналом самообслуговування користуватися не вміє, а також фактично підтверджує заперечення відповідача про факт відібрання представником банку платіжної кредитної картки та її знищення в присутності відповідача, тим самим банк в односторонньому порядку фактично зупинив дію платіжної кредитної картки з відповідачем щодо надання послуг із застосуванням платіжної картки відповідно Умов та Правил надання банківських послуг. Поряд зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору п.9.12 розділ 1 "Типових Умов" і "Правил надання банківських послуг" сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору (тобто п.6.5., 8.6. Типових Умов і Правил надання банківських послуг та п.5.3. Правил користування платіжною картою). Відповідно до визначеного в Заяві (а.с.69) порядку проведення повернення кредитних коштів, таке повернення може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Як зазначено вище, останнє перерахування [PERSON] коштів для поповнення карткового рахунку було проведено 27.07.2011 року, разом з тим остання повідомила про суму коштів 4900 грн., які вона передала працівнику банку для погашення заборгованості по тілу кредита, згідно рішення суду від 14.06.2011 року, але сума погашення значиться у роздруківці (а.с.97) тільки 200 грн. У подальшому, починаючи з 28 липня 2011 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів відповідачем, або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт відповідача не здійснювалося, оскільки кредитна платіжна картка була вилучена та знищена. Тому, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням дії договору. Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з 28.07.2011 року, тобто як вважає суд, з наступного дня коли працівником банку було вилучено та знищено кредитну платіжну картку, що фактично зупинило дію платіжної картки представником банку та тим самим відповідач усвідомивши у правильності прийнятого працівником банку рішення, надавши для погашення кредиту суму коштів в розмірі 4900 грн., була впевнена у відсутності кредитного боргу на користь банку з її сторони, оскільки протягом часу з 28.07.2015 року по день звернення банку до суду, 17.02.2015 року, ні один представник не звернувся до відповідача з претензією про наявність заборгованості по кредитному договору. Разом з тим позивач із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом звернувся до суду вперше у червні місяці 2011 року та судом винесено рішення від 14.06.2011 року, який набрав чинності 25.06.2011 року, на стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 7359 грн. 15 коп., тому строк позовної давності, як вважає суд, перервався (ч.2 ст.264 ЦК України), але в подальшому позивач, повторно, з порушенням строків позовної давності, звернувся тільки 17.02.2015 року із позовом про стягнення заборгованості за виключенням різниці заборгованості, яка зазначена в попередньому рішенні суду. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України), що виразилось у вилученні у відповідача достроково кредитної платіжної картки та знищення, при цьому ніяких документів на проведення такої операції не складалися, оскільки ні Правилами ні Умовами такі дії працівника банку не передбачено. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, що і було зроблено позивачем вперше у червні 2011 року, а саме позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та судом задоволено позовні вимоги, у зв'язку з чим було винесено рішення про стягнення заборгованості, яке не виконано та повторно не подано на примусове виконання до державної виконавчої служби із застосуванням інших передбачених законом заходів для належного виконання рішення суду. В подальшому позивач знову повторно звернувся до суду, а саме 17.02.2015 року, лише після спливу строків позовної давності, більш як три роки, після настання у позивача права на звернення для захисту своїх прав до суду, починаючи з 28 липня 2011 року. Зазначена правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13, яка в подальшому підтверджена Ухвалою судді Вищого спеціалізованого Суду України від 29.01.2014 року за касаційною скаргою ПАТ КБ "Приватбанк" по цивільній справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення боргу за кредитним договором, якою відмовлено ПАТ КБ "Приватбанку" у відкритті касаційного провадження, при цьому мотивом відмови було зазначено про те, що Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом. Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України), тому в зв'язку зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). Таким чином, повно та об'єктивно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази, на підставі яких суд дійшов висновку, про наявність об'єктивних підстав для відмови позивачу у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у справі, а саме відповідачем. На підставі викладеного, ст.ст.252-255, 256, 257, ч.2 ст.258, ст. 259, ч.1 ст.261, ч.2 ст.264, ст.266, ч.4 ст.267, ст.ст.526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed