Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

20.02.2015року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON], третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія АСКО - Донбас Північний" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Позивач [PERSON] у судове засідання не з*явився, просить задовольнити позовні вимоги, про що надав суду відповідну заяву. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО - Донбас Північний" у судове засідання не з*вилися, про час та місце розгляду справи були попереджені належним чином. Тому, відповідно до приписів ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача прийшов до висновку про необхідність ухвалення заочного рішення. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з*ясувавший всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини регулюються положеннями ст.ст. 23, 1166, 1167, 1172 ЦК України та положеннями Закону України "Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 19.05.2010року виданого ВРЕВ м. Слов*янська при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області, належить на праві власності автомобіль ВАЗ 2109 [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). 23.02.2012року о 17годині відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21013, реєстраційний номер [NUMBER], по вулиці Воровського в місті Красний Лиман Донецької області, не вибрав безпечну швидкість руху, виїхав на смугу зустрічного руху в районі будинку № 173 зазначеної вулиці, де скоїв наїзд зі стоячим автомобілем ВАЗ 2109 [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], в результаті чого автомобілі зазнали механічні пошкодження. Як вбачається з вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ч.1 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Тобто, для вирішення питання цивільно-правової відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду суд перш за все встановлює хто з водіїв був винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.03.2012року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в результаті якого було пошкоджено автомобіль позивача. Постанова набрала законної сили (а.с.9). Згідно приписів ч.4 ст. 61 ЦПК України однією з підстав звільнення від доказування являється вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які обов*язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до виновку про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 23.02.2012року о 17годині по вулиці Воровського в місті Красний Лиман Донецької області сталася з вини водія [PERSON], який керуя транспортним засобом ВАЗ 21013, реєстраційний номер [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, виїхав на смугу зустрічного руху в районі будинку № 173 зазначеної вулиці, де скоїв наїзд зі стоячим автомобілем ВАЗ 2109 [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі викладено саме відповідач [PERSON] повинен нести матеріальну шкоду. Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21013, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована шляхом укладення з ПАТ "Страхова компанія АСКО - Донбас Північний" 06.10.20011р договору обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА / 6517606, терміном дії до з 06.20.2011р до 05.10.2012р, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000грн, та франшизою 1000грн (а.с.28). Тобто, дорожньо-транспорта пригода мала місце в період вказаного договору. Відповідно до ст. ст. 22.1, 29, 32.7 Закону України "Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004р при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика (згідно п.2 договору) відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров*ю майну третьої особи, пов*язану з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, за мінусом втрати товарного виду і франшизи. Відповідно до вказаного закону та ст.ст. 979, 988, 990 ЦК України страховик зобов*язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату третій особі. При цьому страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності ( страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. З матеріалів цивільної справи встановлено, що позивач [PERSON] в березні 2012року отримав від ПАТ "Страхова компанія АСКО - Донбас Північний" суму страхового відшкодування в розмірі 9 519.50грн, яка визначалась таким чином: вартість матеріальної шкоди - 12 623.40грн за мінусом урахування ПДВ: 12 623.40грн /1.2 = 10 519.50грн; та франшизи: 10 519.50грн -1000грн= 9 519.50грн (а.с.26-27). Однак позивач вважає розмір відшкодування таким, що не відповідає реальній матеріальній шкоді та посилається на висновок № 058 автотоварознавчого дослідження від 27.02.2012р, відповідно до якого розмір втрати товарного виду траспортного засобу складає - 2 027.80грн; матеріальної шкода складає - 12 623.40грн, загальна сума складає - 14 651.20грн. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи При винесенні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності. Позивач для підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, а відповідач, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не заперечує проти цього розміру, тому суд відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України визнає загальний розмір матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди доведеним позивачем - 14 651.20грн ( реальна шкода з урахуванням розміру втрати товарного виду транспортного засобу, матеріальної шкоди без мінуса франшизи), а позивні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 6 131.70грн, частковому задоволенню у розмірі 5 131.70грн. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного: відповідно до чинного законодавства України, особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реаліхації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов*язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 1167 ч.1 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди [PERSON] посилається на душевні страждання, які він визнав у зв*язку з пошкодженням його майна - автомобіля, знищення товарної вартості; необхідностю докладати зусилля йому, учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС другої категорії, страждаючому артрозом правого тазо-берцового суставу, для організації свого життя та відпочинку та своєї сім*ї, що привело до постійного знаходження в стресовому стані, що впливало на його працездатність. Враховуючи всі обставини по справі і виходячи із засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, однак вважає за можливе зменьшити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу відповідачем і стягнути на користь позивача на відшкодування моральної шкоди - 2000грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні,на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджен і судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial