Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення вчиненого 18 січня 2017 року відповідачем, та просив стягнути з нього у відшкодування матеріальної шкоди 13 115,75 грн., та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував наступним. 18.01.2017 близько 22.00 годин, відповідач перебуваючи у квартирі [ADDRESS] , спровокував сварку з позивачем . У ході сварки відповідач наніс позивачу удар кулаком правої руки в нижню щелепу. Внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани нижньої губи зліва, перелому коронок трьох зубів на нижній щелепі (1-го зубу з права та 1,2 зліва), що відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Крім того, у ході вказаної сварки відповідач штовхнув позивача у спину, завалившись на потерпілого вагою свого тіла та разом з ним впав на підлогу зверху на нього. В результаті чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої щиколотки лівої гомілки з тромбоемболією мілких гілок легеневої артерії та після травматичного запалення в лівому гомілково стопного суглобу. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, що перевищує 21 добу. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження та 17.06.2020 року закрито ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. На відновлення здоров`я позивачем понесені матеріальні затрати в сумі 13115,75 грн. та заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, стражданні, відчутті тривоги, дискомфорту та нервового навантаження. Посилаючись на вимоги ст.ст.1195, 1168 ЦК України, позивач і просив про задоволення позову. Ухвалою від 14.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 12.04.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Соколова А.О. надала клопотання про долучення до матеріалів справи детальний розрахунок суми витрат позивача на придбання ліків, протезування, лікування зубів та діагностику. Розгляд справи просить провести за відсутності позивача та її представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи до судового засідання не з`явився, представник позивача не заперечує проти ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України. 05.01.2018 року до Центрального суду м. Миколаєва направлений обвинувальний акт на [PERSON] , за яким він обвинувачується у вчинення злочину, що передбачений частиною 2 статті 125, статтею 128 Кримінального Кодексу України. За даним актом, [PERSON] обвинувачується у тому, що 18.01.2017 близько 22.00 годин, він перебуваючи у квартирі [ADDRESS] ,спровокував сварку з [PERSON] . У ході сварки [PERSON] наніс [PERSON] удар кулаком правої руки в нижню щелепу. Внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани нижньої губи зліва, перелому коронок трьох зубів на нижній щелепі (1-го зубу з права та 1,2 зліва), що відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Крім того, у ході вказаної сварки обвинувачений штовхнув потерпілого у спину, завалившись на нього вагою свого тіла та разом з ним впав на підлогу. В результаті чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої щиколотки лівої гомілки з тромбоемболією мілких гілок легеневої артерії та післятравматичного запалення в лівому гомілково стопного суглобу. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, що перевищує 21 добу. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.06.2020 року [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, що передбачений ч.2 ст.125, ст. 128 КК України, провадження у справі- закрито. За приписами ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, за ч.4 цієї ж норми, обставини, встановлені рішенням суду , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у розгляді якої беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно виписки з історії хвороби №799, [PERSON] знаходився на лікуванні з 27.01.2017p. по 07.02.2017 p. з діагнозом: перелом зовнішньої гомілки лівої голені. Тромбоемболія легеневої артерії (мілких гілок). Хворому призначалось лікування препаратами, в тому чиcлi гепарин, ксарелто, кордарон, ізомік, деніцеф, глюкоза, інсулін, аспаркам, аритміл, мета лізе Відповідно до копій медичних записів, на стаціонарі в травматичному відділенні ЛШМД хворий знаходився з 27.01.2017 р. по 07.02.2017 p., зокрема, мав скарги на періодичні болі в грудній клітині в області серця, при фізичних навантаженнях відчував ускладнене переміщення. Зазначений діагноз «тромбоемболія легеневої артерії (мілких гілок)», «перелом зовнішньої гомілки лівої голені», хворий пересувався за допомогою костилів, i для подальшого лікування був направлений до кардіології. Згідно довідки ТОВ «Ваша стоматологія» від 14.03.2017 p. [PERSON] , 1972 р.н., проживаючий за адресою: [ADDRESS] , звернувся в стоматологію зі скаргами на наявність перелому коронок другого зуба зліва на нижній щелепі, а також у вигляді рваної рани в області нижньої губи зліва. Як зазначено в даній довідці, 24.01.2017 p. йому було проведена корекція зубів, відновлення проведено фото полімерними матеріалами. Відповідно до наданих копій чеків та квитанцій, які підтверджують витрати [PERSON] на лікування вбачається наступне: Відповідно до товарного чеку ТОВ «Ваша Стоматологія», [PERSON] за лікування та протезування зубів сплачено 2370,00 грн. Згідно квитанцій, виданих аптечними закладами, [PERSON] витрачено на медичні препарати грошові кошти в сумі 8874,73 грн. Згідно чека від 31.01.2017 року на діагностику позивачем потрачено 2000,00 грн. Таким чином, витрати позивача на лікування та діагностику складають 13 244,73 грн., що підтверджується, наданими позивачем доказами. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Однією із засад судочинства, регламентованих п.3 ч. 1 ст.129 Конституції, є змагальність сторін та свободи в наданні своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та є достатніми, якщо у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ст.ст.79,80 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На переконання суду, доводи сторони позивача про розмір матеріальних збитків, завданих йому внаслідок понесених витрат на лікування, підтверджується відповідними належними доказами. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вирішуючи питання про порядок та розмір відшкодування, суд враховує наступне. За змістом ч. 1 ст. 1195 ЦК фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати на лікування, посилене харчування, сторонній догляд. Виходячи з роз`яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами та доповненнями) при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума матеріальної шкоди, завданої здоров`ю позивача, яка підтверджена документально, підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправними діями щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 3,9 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року, із відповідними змінами, „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, ураховуючи характер і обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань, їх тривалість і, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи конкретні обставини справи, неправомірну поведінку [PERSON] , суд дійшов висновку, що на відшкодування моральної шкоди стягненню з відповідача підлягає 10 000,00 грн. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем судовий збір не сплачувався, оскільки він як постраждалий від кримінального правопорушення звільнений від сплати судового збору. Тому судовий збір за дві позовні вимоги - вимогу немайнового характеру та майнового характеру у мінімальному розмірі в силу ст.141 ЦПК України має бути стягнутий з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial