Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

в квітні 2020 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто", Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ СЕРВІС", згідно з яким просила: - визнати недійсним з моменту укладення Договір фінансових послуг № 800528 від 09.07.2008 року з Додатком № 1, Додатком № 2, укладений між [PERSON] та ТОВ "Авто Просто"; - стягнути з ТОВ "Авто Просто" на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 76 768 грн. 48 коп.; - визнати недійсним з моменту укладення Договір доручення № 800528 від 09.07.2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ "АТ Сервіс"; - стягнути з ТОВ "АТ Сервіс" на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 17 348 грн. 26 коп.; - судовий збір у повному обсязі стягнути солідарно з відповідачів на користь держави. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.07.2018 року між [PERSON] та ТОВ "Авто Просто" було укладено Договір № 800528, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему "Автофонд". Договір укладено шляхом підписання сторонами Договору та Додатку № 1, Додатку № 2, які є невід`ємною частиною Договору. Метою підписання цього Договору було отримання автомобіля марки/моделі Chery Tiggo, вартість якого 361 422,00 грн. У той же день між [PERSON] , як довірителем, та ТОВ "АТ Сервіс", як повіреним, було укладено Договір доручення № 800528, предметом якого є зобов`язання сплатити повіреним винагороду ТОВ "Авто Просто" у сумі 17 348,26 грн. за рахунок довірителя. При цьому, на виконання умов договорів позивач сплатив 76 768 грн. 48 коп. на рахунок ТОВ "Авто Просто" та 17 348 грн. 26 коп. на рахунок ТОВ "АТ Сервіс", які останнім перераховано до ТОВ "Авто Просто". Разом з тим, позивач вказує, що Договір фінансових послуг № 800528 від 09.07.2018 року укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема: він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. При умові належного роз`яснення йому усіх умов та наслідків оспорюваного договору, він не погодився б на його укладення. При укладенні оспорюваного правочину сторонами не встановлений строк, після якого договір припиняє свою дію, не встановлено строків (термінів) отримання автомобіля та не визначено ціну автомобіля. Також, зазначає, що умовами Договору фінансових послуг № 800528 від 09.07.2018 року встановлено жорсткі обов`язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом відповідача, оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору. Так, у випадку розірвання договору за ініціативою учасника йому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за договором, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Тобто не підлягають поверненню вступний внесок, внески в оплату послуг. Несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що погоджена на момент укладення договору. Крім того, здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики полягає в тому, що під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, тобто оспорюваний договір укладено під впливом обману. Ухвалою від 14.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 05.08.2020 року до суду надійшов відзив ТОВ "Авто Просто" на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у діяльності ТОВ "Авто Просто" під час укладення оспорюваного правочину ознак нечесної підприємницької практики які б свідчили про несправедливість умов договору, зокрема, не доведено, що його умовами порушується принцип добросовісності, вони призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдають шкоди споживачеві. Ухвалою від 21.08.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.09.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ "Авто Просто" у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача ТОВ "АТ Сервіс" у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 09.07.2018 року між [PERSON] та ТОВ "Авто Просто" було укладено Договір № 800528 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі із Додатками № 1, №2 , які є його невід`ємною частиною. Предметом вказаного Договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд, спрямованих на придбання автомобілямарки/моделі Chery Tiggo, вартість якого 361 422,00 грн. Відповідно до Додатків № 1, 2 до договору фінансування послуг від 09.07.2018 року сторони погодили, що учасник системи сплачує: винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до Системи Автофонд та формування групи у % + ПДВ - 17 348 грн. 26 коп.; періодичний платіж - 0,8333%; щомісячну винагороду - 0,415% + ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3% + ПДВ. 09.07.2018 року між [PERSON] , як довірителем, та ТОВ "АТ Сервіс", як повіреним, було укладено Договір доручення № 800528, предметом якого є зобов`язання сплатити повіреним винагороду ТОВ "Авто Просто" у сумі 17 348,26 грн. за рахунок довірителя. Згідно з визначеннями, що містяться у договорі фінансових послуг від 09.07.2018 року, поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватися протягом строку дії договору про адміністрування, що відповідно зумовлює зміну грошового розміру несплачених періодичних платежів та винагороди товариства. Пунктом 2.1 статті 2 розділу 2 договору фінансових послуг від 09.07.2018 року встановлено, що поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства, та інших платежів, передбачених договором, протягом всього строку існування групи, та повідомляється Авто Просто постачальником щонайменше щомісяця. За положеннями п. 2.5 ст. 2 розділу 2 договору фінансових послуг від 09.07.2018 року періодичні платежі та щомісячна винагорода, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля дійсної у місяці, в якому здійснювалась оплата, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля, та не підлягають перерахунку. Відповідно до Додатку № 1 до договору фінансових послуг від 09.07.2018 року позивач зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних внесків. На виконання умов договору фінансових послуг від 09.07.2018 року сплатив на користь ТОВ «Авто Просто» 76 768,48 грн. та через ТОВ «АТ Сервіс» 17 348,26 грн. винагороди за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «Автофонд» та формування групи. Під час укладення договору фінансових послуг позивач отримав його примірник та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто» та підписав усі примірники вказаного договору та додатки до нього. Відповідно до п. 19.2 ст. 19 розділу 2 договору фінансових послуг підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору, додатків до нього. Згідно з п.п. 12.1.4 п.12.1 ст. 12 розділу 2 договору фінансових послуг, якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, цей договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів сплачена за договором про адміністрування. Для цього протягом зазначених 14 днів учасник зобов`язаний письмово повідомити про односторонню відмову від договору шляхом подання заяви в центральний офіс Авто Просто . Доказів того, що Позивач звертався із заявою про розірвання угоди у 14-денний строк до ТОВ «Авто Просто», матеріали справи не містять. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, посилався на те, що умови оспорюваного договору є несправедливими та цей правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману. Так, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг), є фінансовою послугою. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Водночас, положеннями ч. 1 ст. 626, ст. 627 та ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору фінансових послуг, підписаного позивачем, сторони під час укладення оспорюваного договору із додатками погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, такі умови викладені чітко та ясно, в той час як позивачем не надано належного підтердження того, що під час укладення угоди йому не надана інформація у повному обсязі. При цьому, оскільки позивач своїм підписом у договорі засвідчив своє добровільне волевиявлення, суд вважає, що він був обізнаний щодо умов виконання договору, усвідомлював їх правові наслідки, обсяг своєї відповідальності та заперечень не мав. Посилання позивача на несправедливість умов оспорюваного договору у зв`язку з тим, що у ньому не визначено строку, після якого договір припиняє свою дію, строків отримання учасником автомобіля, є безпідставними, оскільки у ст. 5 розділу 1 договору фінансових послуг сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором. Крім того, у розділі II п. 1.2 договору фінансових послуг зазначено, що право на отримання автомобіля надається на найближчому розподілі товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов`язання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов`язань за договором. Щодо посилань позивача на несправедливість умов оспорюваного договору у зв`язку з тим, що розмір кожного платежу постійно змінюється і залежить від поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати, слід зазначити, що саме такі умови погоджені сторонами при укладенні договору і вони є зрозумілими. За змістом таких умов кожна поінформована, розсудлива людина могла розуміти, що поточна ціна автомобіля, яка згідно з умовами оспорюваної угоди, є ціною автомобіля, яка встановлена постачальником в останній робочий день кожного місяця, є змінною величиною, яка може змінюватись, як у бік збільшення, так і у бік зменшення. Натомість, визначення розміру щомісячних платежів у прив`язці до поточної ціни автомобіля, отриманого позивачем, а не у прив`язці до інших чинників, наприклад зміни курсу валют, підвищення облікової ставки Національного банку України, рівня інфляції, які також можуть впливати на вартість товарів та послуг на ринку, не можна вважати несправедливими умовами договору. Твердження позивача про те, що умовами оспорюваного договору передбачено можливість відповідача збільшувати ціну товару порівняно з тією, що погоджена сторонами на момент укладення договору, суд вважає безпідставними, оскільки ціна товару визначена сторонами у договорі та складає узгоджений відсоток від поточної ціни автомобіля на весь період дії договору, відповідач не має змоги самостійно встановлювати поточну ціну автомобіля, оскільки відповідно до умов договору поточна ціна автомобіля щомісячно повідомляється постачальником/виробником/імпортером автомобіля в останній робочий день кожного місяця. При цьому, такі умови договору узгоджується із вимогами Положення про обов`язкові критерії та фінансові нормативи, а також вимоги, що обмежують ризики в діяльності фінансових компаній при наданні фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затвердженого розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 08.08.2017 року № 3384, у п.34 якого передбачено, що у разі зміни поточної ціни товару адміністратор може змінювати розмір періодичних платежів та винагороди, які мають надалі вноситися учасниками групи з дати зміни поточної ціни товару, на умовах, у порядку та строки, визначені у договорі про адміністрування, при цьому раніше сплачена учасниками групи сума періодичних платежів та винагороди не перераховується і не підлягає додатковій оплаті у зв`язку зі зміною поточної ціни товару. Відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами, позивач отримає у власність обраний ним автомобіль до виплати його повної вартості, отже, за кошти, сплачені іншими учасниками системи, які ще не отримали автомобілі, проте мають потенційне право на це. Оскільки такі автомобілі можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого позивачу раніше, визначення щомісячних внесків та інших платежів у відповідності до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.05.2019 року у справі № 285/1777/17 (провадження № 61-39721св18), від 17.04.2019 року у справі № 357/13841/16-ц (провадження № 61-30638св18), від 30.10.2019 року у справі № 141/480/17 (провадження № 61-31528св18), від 21.01.2020 року у справі 590/1087/17 (провадження № 61-37322св18). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним з моменту укладення Договору фінансових послуг № 800528 від 09.07.2008 року з Додатком № 1, Додатком № 2 та стягнення з ТОВ "Авто Просто" на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 76 768 грн. 48 коп., не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити Щодо вимог позивача про визнання недійсним з моменту укладення договору доручення від 09.07.2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс», та стягнення з ТОВ "АТ Сервіс" на користь позивача сплачених коштів, то такі вимоги суд також вважає є безпідставними, оскільки позивач не навів жодного обгрунтування щодо наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed