Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОК «Середньофонтанський 19-В» до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на балансі ОК «Середньофонтанський 19-В» перебуває будинок за адресою [ADDRESS] , заг.пл. 44\~917, 0 кв.м., а відповідач є власником квартири [ADDRESS] , розташованої в вказаному будинку. Посилались на те, що між сторонами фактично існують правовідносини з приводу надання/отримання житлово-комунальних послуг та послуг із утримання будинку та прибудинкової території. Протягом тривалого часу відповідач користувався послугами, наданими ОК, водночас не сплачував належним чином кошти за надані послуги. Згідно розрахунку позивача, у відповідача за період із листопада 2017 року до вересня 2020 року включно виникла заборгованість на загальну суму 48\~459,80 грн.. Оскільки у добровільному порядку відповідач існуючу заборгованість не погашає, вимушені звернутись до суду з дійсним позовом. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 28.10.2020р. було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено строк для надання сторонами відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, призначено дату судового засідання у справі. 15.01.2021 року Відповідач надав суду заяву про призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадженні для повного та всебічного розгляду справи, необхідністю вивчення доказів, які надані суду як обґрунтування позиції Відповідача, тому є необхідність розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Крім того, відповідач висловив намір звернутися до суду з зустрічною позовною заявою у зазначеній справі. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 25.02.2021р. клопотання Відповідача було задоволено, розгляд справи за позовом ОК «Середньофонтанський 19-В» до [PERSON] про стягнення боргу продовжити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 19.03.2021 року з ОК «Середньофонтанський 19-В» на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів (документів) до матеріалів справи. У підготовче засідання призначене на 22.03.2021 року з`явився представник позивача, просив задовольнити клопотання та долучити до матеріалів справи надані ними докази. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та приєднано докази до матеріалів справи. Також задоволено клопотання відповідача та розгляд справи відкладено на 26.04.2021 року. У підготовче засідання призначене на 26.04.2021 року з`явилася представник відповідача -\~адвокат Пудлінська Л.І., зазначила, що 24.04.2021 року на адресу суду направлені клопотання про витребування доказів та виклик свідків, просила відкласти розгляд справи. У підготовче засідання з`явилася представник позивача\~ [PERSON] , не заперечувала проти відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 14.06.2021 року. 26.04.2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про виправлення описки в ухвалі суду від 25.02.2021 року та заява про долучення доказів. 27.04.2021 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про виклик свідків та витребування доказів. На електронну адресу суду 14.06.2021 року надійшла заява ОК «Середньофонтанський 19-В» про уточнення позовних вимог (а.с.245-249, т.2), згідно якої позовні вимоги були зменшені та просили стягнути із відповідача на користь кооперативу заборгованість станом на 03.06.2021 року у розмірі 32\~894, 61 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2\~102, 00 грн.. У підготовче засідання призначене на 14.06.2021 з`явилася представник позивача\~Теплякова Т.Є., просила суд прийняти заяву про уточнення позовних вимог, у зв`язку із зменшенням суми вимог. [PERSON] та його представник у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд протокольною ухвалою прийняв зміни позовних вимог, у зв`язку з їх зменшенням, та відклав розгляд справи на 29.06.2021 року. У підготовче засідання призначене на 29.06.2021 року з`явився відповідач, зазначив, що не отримував копії документів. Також просив задовольнити клопотання про виклик свідків та витребування доказів. Позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити, питання щодо закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті залишив на розсуд суду. Представник відповідача позов підтримала, просила задовольнити, заперечувала проти клопотання відповідача. Проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті не заперечувала. Суд протокольною ухвалою згідно ст.ст.197-200 ЦПК України\~відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про виклик свідків, оскільки обставини щодо заборгованості не можуть бути підтверджені показами свідків (ч.2\~ст.178 ЦПК України); відмовив у задоволенні клопотання про витребування фінансової документації щодо руху коштів на рахунку відповідача, оскільки суду з боку позивача надана відомість щодо особового рахунку відповідача; відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування документації щодо роботи котельної та службових обов`язків, оскільки це не є предметом доказування. Ухвалою суду\~від 29.06.2021\~підготовче засідання\~по цивільній\~справі за\~позовом Обслуговуючого\~кооперативу «Середньофонтанський\~19-В»\~до\~ [PERSON] \~про стягнення\~боргу-було\~закрито\~та призначено\~до судового\~розгляду по\~суті на 10 годин 00 хвилин «07» вересня 2021 року. «07»\~вересня 2021року у судове засідання з`явився представник позивача\~Теплякова Т.Є., від відповідача- надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 09.11.2021 року. «09» листопада 2021 року у судове засідання представник позивача\~ [PERSON] не з`явилася, проте надав через канцелярію суду заяву, в якій просить слухати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву Відповідач заперечував проти вимог позовної заяви та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що ОК «Середньофонтанський 19-В» не надає йому належним чином відповідні послуги. У відповідності до ч.1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у\~справі "Пономарьов\~проти України" суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд у постанові від 1\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 17.11.2021 року. Суд, вивчивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Із матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що 22 листопада 2005 року було проведено державну реєстрацію створення Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-В» та внесено інформацію про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за номером запису 1556 6102 00000 14350 від 22.11.2005 р. та присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи 33932926. Позивач Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-В» є непідприємницьким товариством, неприбутковою організацією і не має на меті отримання прибутку для його розподілу між співвласниками. Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 18.04.2008 було прийнято в експлуатацію багатоповерховий житловий будинок із вбудованими офісами, прибудованим підземним гаражем-стоянкою за адресою: [ADDRESS] . Для реалізації статутних завдань кооперативу на баланс Позивача було передано багатоквартирний будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 44 917,0 м2., відповідно до Акту приймання-передачі другої черги житлового комплексу «Середньофонтанський» з балансу на баланс, укладеного між ТОВ «Завод ЗБК-3» та ОК «Середньофонтанський 19-В» від 02 червня 2008 року. Відповідачу по справі - [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , розташована у багатоповерховому житловому будинку, який знаходиться на балансі Позивача. Право приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за Відповідачем на підставі Договору дарування (серія та номер: 2957, виданий 10.11.2017), дата державної реєстрації: 10.11.2017. Обслуговуючий кооператив «Середньофонтанський 19-В» надає Відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території, опалення, а також забезпечує надання житлово-комунальних послуг щодо постачання електричної енергії, постачання холодної води і водовідведення, постачання гарячої води. Між Позивачем та Відповідачем існують фактичні договірні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Вказані обставини встановлені судами обох інстанцій (першої та апеляційної) за розглядом цивільних справ № 522/16365/19, рішення по якій набрало законної сили. Надані житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території оплачуються Відповідачем на підставі письмових квитанцій про житлово-комунальні послуги (які спожиті щомісячно), і які надаються ОК «Середньофонтанський 19-В» споживачу - [PERSON] . Однак Відповідач свої зобов`язання з оплати спожитих комунальних послуг належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 48 459, 80 грн, із позовною заявою про стягнення якої і звернувся Позивач. У подальшому Позивач просив уточнити свої позовні вимоги, та просив стягнути з Відповідача грошові кошти 32 894, 61 грн. та судові витрати. Зменшення розміру позовних вимог вмотивоване проведенням Позивачем аналізу зарахувань та сплат Відповідача- [PERSON] , відповідно до Оборотно-сальдової відомості ОК «Середньофонтанський 19-В» за період із 01.11.2017 по 03.06.2021 по особовому рахунку Відповідача, сума заборгованості станом на 03.06.2021 складає 32 894 (тридцять дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні), 61 копійка. На підтвердження факту того, що Позивач здійснює оплату та перераховує грошові кошти в рахунок компенсації за споживані житлово-комунальні послуги на розрахункові рахунки компаній-постачальників таких послуг Позивачем було надано до суду договори, акти приймання передачі наданих послуг із водопостачання та водовідведення, електропостачання, оплати послуг щодо обслуговування ліфтів, послуг за вивіз твердо-побутових відходів, послуг із охорони, акти ревізії фінансово-господарської діяльності, протоколи засідання правління, загальних зборів ОК «Середньофонтанський 19-В» тощо. Відповідно до п.1.3 Статуту ОК «Середньофонтанський 19-В» кооператив є непідприємницьким товариством, неприбутковою організацією і не має на меті отримання прибутку для його розподілу між співвласниками. Згідно п. 5.3 Статуту ОК «Середньофонтанський 19-В» предметом діяльності кооперативу є утримання та управління будинком. Відповідно до п. 1.8.12 Статуту ОК «Середньофонтанський 19-В» управління будинком- неприбуткова та некомерційна господарська діяльність кооперативу щодо реалізації членами та асоційованими членами прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном. Пунктом 1.8.13 Статуту ОК «Середньофонтанський 19-В» утримання будинку - неприбуткова та некомерційна господарська діяльність кооперативу, спрямована на задоволення потреб членів та асоційованих членів щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинку та споруд, утримання території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно з чинним законодавством України. У відповідності до п. п 5.5.1, 5.5.2, 5.5.3, 5.5.4 Статуту ОК «Середньофонтанський 19-В» кооператив має право визначати порядок утримання та управління будинком, встановлювати розміри паїв та внесків, порядок формування та використання фондів кооперативу, складати щорічний кошторис надходжень і витрат кооперативу на фінансовий рік. Відповідно до ЗУ «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до статті 2\~ЗУ «Про кооперацію» обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. У силу положень ст.319 ЦК України\~власність зобов`язує. Згідно з положеннями ст.322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.151 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ст.360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. На підставі ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. ОК «Середньофонтанська 19-В» як юридична особа зобов`язана забезпечувати експлуатацію житлового будинку у відповідності до вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76. Згідно пункту 1.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правила визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій шляхом - забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням. А пунктом 1.5. цих же Правил передбачено, що утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд» №150 від 10.08.2014. Окрім цього, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) \~ \~ \~ \~комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно пункту 7 частини третьої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку має право вести претензійно-позовну роботу у разі виникнення заборгованості за надані послуги в порядку і строки, встановлені законом та/або договором. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду № 211/3347/18 від 25.03.2020 року та №201/9729/18 від 22.01.2020 року. Відповідно до ст.\~68\~Житлового кодексу\~України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, передбачено щомісячне внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги. Згідно статті 162 Житлового кодексу України власники (споживачі) повинні здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені угодою сторін. Враховуючи вищенаведене, власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою тощо і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. У силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.\~1\~Закону від\~14\~травня 2015\~року «Про\~особливості здійснення\~права власності\~у багатоквартирному\~будинку» №\~417-VIII передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону від 14 травня 2015 року «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Це означає, що правовий режим такого майна встановлено відповідними положеннями ЦК України щодо здійснення спільної сумісної власності, з урахуванням спеціальних норм Закону № 417-VIII. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду, зокрема, правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, власники, а також повнолітні члени сім`ї власника квартир багатоповерхових будинків, які є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, зобов`язані за рахунок власних коштів брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території згідно своєї частки в майні будинку і вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Статтями 66, 67\~ЖК України передбачено внесення плати за користування житлом та за комунальні послуги. У положенні статті 13\~Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як випливає з положень ст. ст. 322, 360\~Цивільного кодексу\~України на власника покладено обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі за утримання будинку та прибудинкової території, інші обов`язкові внески та платежі, а також оплачувати спожиті комунальні послуги. Відповідно до ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Згідно з положеннями ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до ст. ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно висуваються. При цьому однобічне відмовлення або однобічна зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої, другої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачем не надано відповідних доказів на спростування факту надання йому, як власнику квартир у багатоквартирному будинку, відповідних послуг ОК «Середньофонтанський 19-В», або ж надання послуг іншою особою, установою, організацією, а також надання таких послуг неналежним чином чи не у повному обсязі. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті таких послуг, а також доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг. Таким чином, ОК «Середньофонтанський 19-В» фактично здійснювало управління вказаним житловим будинком та несло витрати по його утриманню, а відповідач, який є власником нерухомості у цьому будинку, не відмовлявся від вказаних послуг, отримував їх, проте не оплачував їх вартість у повному обсязі, а тому наявні підстави для стягнення заявленої позивачем заборгованості. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; пункт 29). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved