Jurisdiction: commercial
Date: 2017-05-24 00:00:00

Як підтверджується матеріалами справи, товариство з обмеженою відповідальністю «КСМ-ГРУП» на підставі Договору № 17\\02\\08\\Б від 18.02.2009р., укладеного з ТОВ «ГІДРОІНЖ-БУД» (далі - Договір підряду), є Генеральним підрядником будівництва об'єкту: «Житлове та культурно-побутове будівництво на вулиці Метрологічній в Голосіївському районі міста Києва», частиною якого є будинки №30,31,32,33. Як зазначає позивач за первісним позовом, будівництво об'єкту проводиться ТОВ «ГІДРОІНЖ-БУД», як забудовником, шляхом залучення грошових коштів фізичних осіб - інвесторів до створених фондів фінансування будівництва житла у відповідності з Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві жита та операціях з нерухомістю», таким чином порушення строків будівництва будинків № 30,31,32,33 призвело б до несвоєчасного введення в експлуатацію, масового незадоволення інвесторів та застосуванню штрафних санкцій. Так, з метою виконання позивачем за первісним позовом своїх зобов'язань перед ТОВ «ГІДРОІНЖ-БУД», 14.09.2015р. між позивачем за первісним позовом (за договором - замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія У.Б.К.» (за договором - виконавець, далі - відповідач за первісним позовом) було укладено Договір №67/15, відповідно до умов п.1.1 якого виконавець зобов'язався надавати замовнику послуги баштовими кранами модифікації КБ-403А (КБ-405, КБ-408) на будівельному об'єкті замовника «Будівництво житлового комплексу за допомогою Баштових кранів модифікації КБ-403.А (КБ-405, КБ-408) по вул. Метрологічній в Голосіївському районі м. Києва (III черга, 6-й пусковий комплекс Будинки №30,31,32,33)». Як зазначає позивач за первісним позовом та не заперечує відповідач, у відповідності з Договором виконавцем було проведено монтаж двох баштових кранів: КБ-403Б, інвентарний №63 та КБ-408, інвентарний №104. В умовах пункту 4.1. Договору сторони погодили вартість послуг відповідача, зокрема, вартість послуги демонтажу одного крану КБ-403 (КБ405,408) з вивезенням з об'єкта склала 90 000,00 грн. з ПДВ, та вартість послуги демонтажу 1 ланки підкранових колій КБ-403 (КБ405.408) склала 16 800,00 грн. з ПДВ. Згідно пункту 4.2. Договору, сторони домовились, що при зміні складових вартості послуг (тариф на автотранспорт, заробітна плата задіяних працівників та ін..) вартість переглядається, уточнюється та відповідно погоджується Сторонами, шляхом підписання додаткової угоди до Договору. Згідно п.7.3. Договору, дія договору може бути припинена за згодою Сторін, про що укладається додаткова угода до Договору, яка в обов'язковому порядку підписується уповноваженими представниками та скріпляється печатками Сторін. В липні 2016 року листом за № 25/07 від 25.07.2016р. виконавець повідомив замовника про збільшення вартості послуг, до якого було додано додаткову угоду № 1 від 01.07.2016р. до договору для підписання. Однак, замовник ще у листі від 21.07.2016 року за №176 просив у виконавця надати роз'яснення причин збільшення вартості послуг. Так, відповідач за первісним позовом листом від 25.07.2016 року за № 25/07 повідомив, що в зв'язку зі зростанням вартості вузлів та агрегатів, швидкозношувальних та запасних частин, паливно-мастильних матеріалів, з 1 липня 2016 року вартість послуг буде надаватись за збільшеними цінами. 27.07.2016 року листом за №181 позивач за первісним позовом повідомив про відмову від підписання додаткової угоди про збільшення вартості послуг відповідача за первісним позовом. Згідно п.4.4. Договору у разі незгоди однією із сторін змін вартості послуг, договірні ціни рахуються з урахуванням індексу зміни вартості будівельно-монтажних робіт (розрахованих Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України) та вводяться в дію з місяці наступного за місяцем звернення однією із сторін. З огляду на викладене, відповідач за первісним позовом у листі від 02.08.2016 року направив позивачу за первісним позовом лист за №176, в якому в зв'язку з відмовою замовника підписати угоду про збільшення вартості послуг за Договором № 67/15 від 14.09.2015р., запропонував розірвати Договір та направив відповідну угоду про розірвання Договору, підписану з буку відповідача за первісним позовом. Як зазначає позивач за первісним позовом, саме на період з травня по вересень припадає найбільш напружений графік будівельно-монтажних робіт на будь-якому об'єкті будівництва, і це пов'язане зі сприятливими погодними умовами, що дозволяють максимально пришвидшити темпи будівництва. Зупинення будівельно-монтажних робіт на Об'єкті в результаті розірвання Договору № 67/15 від 14.09.2015р. потягло б порушення позивачем за первісним позовом строків будівництва, та як наслідок - припинення фінансування з боку ТОВ «ГІДРОІНЖ-БУД», накладення штрафних санкцій порушення договорів із субпідрядними організаціями щодо строків розрахунків за виконані будівельно-монтажні роботи на Об'єкті, що на думку позивача за первісним позовом, призвело б до банкрутства останнього. В подальшому, сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 від 01.07.2016р. до Договору від 14.09.2015р. № 67/15, що за умовами п.4 набирає чинності з 01.08.2016р., та згідно якої, серед іншого, вартість послуги демонтажу одного крану КБ-403 (КБ-405, КБ-408) з вивезенням з об'єкта складає 168 000,00 грн. з ПДВ, вартість демонтажу 1 ланки підкранових колій КБ-403 (КБ-405, КБ-408) - 26 400,00 грн. з ПДВ. Позивач за первісним позовом вважає, що для примушення останнього до укладання спірної додаткової угоди, відповідач за первісним позовом шляхом загрози дострокового розірвання Договору, створив такі умови, які фактично позбавили позивача за первісним позовом вільного волевиявлення та поставили його на межу банкрутства, в результаті чого останній був змушений підписати Додаткову угоду №1 від 01.07.2016р. до договору від 14.09.2015р. №67/15 «Будівництво житлового комплексу за допомогою баштових кранів модифікації КБ-403.А (КБ-405, КБ-408) по вул. Метрологічній в Голосіївському районі м. Києва (III черга, 6-й пусковий комплекс, будинки №30, 31, 32,33)». З огляду на викладене, позивач за первісним позовом вважає, що Додаткова угода №1 від 01.07.2016р. є недійсною на підставі ст.233 Цивільного кодексу України та в порядку ст. 215 Цивільного кодексу України. Відповідач за первісним позовом у своїх запереченнях вказав на відсутність доказів в обґрунтування позовних вимог щодо недійсності додаткової угоди № 1 від 01.07.2016р. до договору № 67/15 від 14.09.2015р. та звернув увагу вантажопідйомну висоту кранів за спірним договором, яка є вищою від кранів, порівняння на які містить у первісній позовній заяві. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234,235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу, представника сторони правочину або його близьких з метою спонукання його до вчинення правочину. Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача. Також, згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. В силу вимог ст. 34 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Під доказуванням в судочинстві слід розуміти діяльність осіб, які беруть участь у справі, і суду, що здійснюється у передбаченій процесуальним законодавством формі, по встановленню юридично значущих фактів. Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів створення відповідачем за первісним позовом тяжких обставин, що могли б призвести підприємство позивача за первісним позовом до банкрутства, та що такими тяжкими обставинами напряму є укладення спірного правочину. Також матеріали справи не містять доказів, що розірвання договору № 67/15 від 14.09.2015р. - це є тяжка обставина, що призведе до банкрутства. Натомість, право сторони на розірвання договору закріплено Цивільним кодексом України, зокрема, у визначених договором випадках, а також умовами п.7.3 договору № 67/15 передбачено можливість припинення договору за згодою сторін. Крім того, статтею 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, отже для таких господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін. Згідно частини першої ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. З урахуванням викладеного, зважаючи на законодавчо визначене поняття підприємництва як господарської діяльності на власний ризик, юридична особа, в т.ч. позивач за первісним позовом у справі - ТОВ «КСМ-ГРУП», самостійно відповідає за свою господарську діяльність та її результати, зокрема, щодо ознайомлення з текстом правочинів, що укладаються в її процесі та реалізуються в подальшому. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги про визнання недійсним Додаткової угоди № 1 від 01.07.2016р. до договору № 67/15 від 14.09.2015р. є необґрунтованими, недоведеними належними засобами доказування, а відтак є такими, що не підлягають задоволенню. Водночас, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, виконавець зазначає, що ним було виконано роботи по демонтажу баштового крану КБ-403, інвентарний номер 63 на суму 300 грн., які замовник не оплатив. Крім того, протягом періоду з 01.01.2017р. по теперішній час, замовник не забезпечує мінімум 8-годинний робочий день крану КБ-408, інвентарний номер 104, який перебуває на будівельному об'єкті, внаслідок чого позивач за зустрічним позовом, на підставі п.2.4 Договору № 67/15 від 14.09.2015р., просить стягнути 211 680,00 грн. за простій крана протягом 01.01.2017р. по 31.03.2017р. 14.09.2015р. між позивачем за зустрічним позовом (за договором - виконавець) та відповідачем за зустрічним позовом (за договором - замовник) було укладено договір № 67/15, відповідно до умов п.1.1 якого предметом договору є надання виконавцем послуг по виконанню будівельно-монтажних робіт на будівельному об'єкті за адресою: «Будівництво житлового комплексу за допомогою Баштових кранів модифікації КБ-403.А (КБ-405, КБ-408) по вул. Метрологічній в Голосіївському районі м. Києва (III черга, 6-й пусковий комплекс Будинки №30,31,32,33)» (далі - об'єкт). Відповідно до п.1.2 договору, виконавець надає послуги на будівельному об'єкті баштовими кранами модифікації КБ-403 (КБ-405, КБ-408), а замовник організовує надання послуг краном на об'єкті та проводить оплату наданих виконавцем послуг. Між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 01.07.2016р. до договору, якою внесено зміни до п.4.1 договору, зокрема, змінено вартість послуг. За умовами п.3.3 договору визначено обов'язок виконавця виконувати монтаж, демонтаж баштового крану, підрощування крану, ремонт підкранових колій (просадку) за письмовою заявкою замовника. Як зазначає позивач за зустрічним позовом, листом за вих. № 5 від 13.01.2017р., у зв'язку з завершенням будівельно-монтажних робіт на об'єкті, відповідач за зустрічним позовом просив провести демонтаж та вивезення баштових кранів КБ-403, інвентарний номер 63 та КБ-408, інвентарний номер 104, з будівельного об'єкту. Пунктами 5.6. та 5.7. Договору передбачено, що послуги по монтажу та демонтажу баштового крану та підкранових колій надаються виконавцем на умовах попередньої оплати, на підставі окремих рахунків, виставлених виконавцем. До початку демонтажу та вивозу крану та підкранових колій замовник проводить повний розрахунок за надані виконавцем послуги, в тому числі за демонтаж та вивезення крану та підкранових колій.

Outcome: partial