Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом вимого якого обґрунтовує тим, що сторони у справі з 26.08.2006 до 06.10.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у сторін народився [PERSON] . Син є дитиною з інвалідністю, на даний момент повністю проживає та знаходиться на утриманні батька. Після розірвання шлюбу відповідач постійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків - не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, його навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування сина. З 2009 року сторони проживають окремо, син періодично проживав то з позивачем у справі то з відповідачем. Однак із часом відповідач перестав проявляти будь-який інтерес до сина, втратив бажання з ним спілкуватись, а тому син постійно став проживати з батьком, позивачем у справі. А тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON] . Ухвалою судді від 20.12.2018 року було відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. На адресу суду від відповідачки та її представника надійшла зустрічна позовна заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини у якій вони просять суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина - [PERSON] та встановити графік спілкування та участі матері у вихованні дитини. Ухвалою суду від 02.08.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав поданий ним позов та вказав, що мати не утримує дитину, вихованням не займається, проти задоволення зустрічного позову заперечував пославшись на його безпідставність. У відповіді на відзив позивач за первісним позовом вказує, що твердження відповідача з приводу того, що позивач створює перешкоди у спілкуванні матері із її сином є безпідставними та необґрунтованими. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримав поданий позов та просив суд задовольнити його, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні заперечувала проти задоволення пред`явленого позову та вказала, що з 2017 року вона не приймає участі у вихованні дитини, сплачує на користь позивача аліменти на утримання дитини, та додала, що дитину 2017 року вона не бачила, просила суд задовольнити зустрічний позов. Представник відповідача за первісним позовом також заперечував проти задоволення пред`явленого позову, та додав, що син відповідачки з 2015 по 2016 рік навчався в гімназії «Перспектива», та відповідачка надав кошти на дитину. Представник третьої особи до суду не з`явився. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, у заяві також вказав, що проти задоволення первісного позову не заперечує, та проти зустрічного позову також не заперечує. Суд заслухавши думку сторін, представника позивача та представника відповідача прийшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Києві. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження від 20 червня 2007 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області серія [NUMBER] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2011 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Дитина проживає разом з батьком. Дана обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї виданої 06.12.2017 року з якої вбаається що [PERSON] проживає зі своїм батьком за адресою [ADDRESS] , проживають за вказаною адресою без реєстрації (а.с.8). З характеристики [PERSON] виданої 10.09.2018 року директором школи Гайденко О.Ф. та вчителем індивідуальної форми навчання [PERSON] вбачається, що дитина навчається за програмою загальноосвітньої школи на індивідуальній формі. Батько дитини відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, періодично приводить дитину до школи, аби дитина могла спілкуватися зі своїми ровесниками та адаптуватися до умов школи. Приділяє багато часу навчанню та вихованню хлопчика. Мати дитини, [PERSON] , не проявляє інтересу до навчання сина, контакту зі школою не підтримує, участі у вихованні сина не бере (а.с.7). Батько дитини отримує державну соціальну допомогу призначену [PERSON] як дитині-інваліду підгрупи А. Дана обставина підтверджується копію посвідчення виданого Управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради серія [NUMBER] від 30 жовтня 2017 року (а.с.17). Крім цього, 09.11.2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частки всіх видів заробітку (а.с.58). У відзиві проти первісного позову представник відповідача зазначає, що відповідач у справі не ухиляється від утримання сина, оскільки у 2008 році у сторін у справі народився син [PERSON] , який повністю знаходився на утриманні матері, а син [PERSON] перебував на утриманні і позивача і відповідача, та проживав так само періодично з позивачем та відповідачем. Однак в 2014 році син Данііл тяжко захворів у зв`язку з чим помер [INFO] . Крім цього у відзиві відповідач вказує, що [PERSON] у 2015 році проживав з матір`ю та знаходився повністю на її утриманні, навчався в НВК «Гімназія «Перспектива». Так, дійсно в матеріалах справи є підтвердження вказаних відповідачем у своєму відзиві обставин, а саме копія свідоцтва про народження [PERSON] , копія свідоцтва про смерть [PERSON] , та довідка від 25.01.2019 року про те, що [PERSON] з 01.09.2015 року по 09.02.2016 рік навчався в Бориспільському НВК «Гімназія «Перспектива» (а.с.53,55-56). З довідки від 30 квітня 2019 року виданою Благодійною організацією «Іпотерапевтичний центр «Спіріт» вбачається, що [PERSON] з 2012 року відвідує вищевказаний центр. На сьогоднішній день Еммануіл проходить комплекс реабілітації в Іпотерапевтичному центрі «Спіріт» (а.с.112). Крім цього з довідки №30 від 10.05.2019 року виданою директором Інклюзивно ресурсного центру Вишгородської районної ради Київської області вбачається, що [PERSON] відвідує корекційні заняття в Комунальному закладі «Інклюзивно-ресурсний центр» Вишгородської районної ради Київської області (а.с.112 зворот). Довідкою №33 від 02.04.2019 року виданою директором Лютізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів підтверджується факт, що [PERSON] навчається у 4 класі зі індивідуальною формою навчання відповідно до розкладу навчальних занять уроки проходять і вдома і в школі кожного дня з понеділка по п`ятницю (а.с.113). З довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 29.03.2019 року №10304 виданої Бориспільським міськрайонним ВДВС у Київській області вбачається, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.02.2018 року по 28.02.2019 рік на утримання ї сина в розмірі 18 166,25 гривень(а.с. 120). З протоколу засідання опікунської ради при виконкомі Лютізької сільської ради від 13 вересня 2018 року вбачається, що опікунська рада дійшла висновку, про те, що необхідно підтримати клопотання [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] (а.с.121). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п.16 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Суд вважає доведеним, що не спростовано і самою відповідачкою, що остання протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] [INFO] , а саме, не спілкується з сином взагалі , як вона вказала протягом останніх двох років, не проявляє до нього материнської турботи, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги на виховання, навчання та лікування в тому числі. Отже, суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не піклується про неї, не забезпечує її матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи вказані обставини, з метою захисту законних прав та дотримання інтересів дитини, забезпечення умов для їх належного утримання, виховання та повноцінного розвитку, суд вважає необхідним первісний позов задовольнити та позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Щодо позиції суду, яка стосується зустрічного позову то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Натомість, позивачем за зустрічним позов не надано суду жодного доказу на підтвердження того факту, що батько, з яким проживає [PERSON] чинить будь-які перешкоди у спілкуванні матері та дитини. Крім цього, суд бере до уваги той факт, що первісний позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина задоволено, а тому дана обставина слугує додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved