Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клітченко Оксана Анатоліївна та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12.07.2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». 11.11.2020 року [PERSON] отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження №63491633 від 04.11.2020 року із примусового виконання виконавчого напису №32367, виданого 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 23541,64 гривень. У відповідь на адвокатський запит адвоката Губського А.В. від 07.12.2020 року, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клітченко Оксана Анатоліївна листом за вих.№74219 від 10.12.2020 року надіслала копію виконавчого напису №32367, виданого 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С., копію заяви стягувана про примусове виконання рішення, копію заяви №002-03561-100913 від 10.09.2013 року та копію постанови про відкриття виконавчого провадження №63491633 від 04.11.2020. Однак, виконавчий напис №32367, виданий 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С., вчинений із порушенням, зокрема ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», нібито правонаступник ПАТ «Дельта Банк», звернулося до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Горай О.С. для вчинення виконавчого напису про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 23041,64 гривень. 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. вчинено та видано виконавчий напис №32367 про стягнення із [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 23541,64 гривень, із яких сума простроченої заборгованості за кредитом становить 13905,19 гривень, прострочена заборгованість по несплаченим відсотками 9136,45 гривень, та плату за вчинення виконавчого напису 500 гривень. Так, 10.09.2013 року [PERSON] підписала заяву №002-03561-100913 від 10.09.2013, за змістом якої вона надає пропозицію ПАТ «Дельта Банк» на відкриття їй кредитного ліміту у розмірі 13900,00 гривень строком на 364 календарні дні. При цьому, [PERSON] не укладала кредитного договору з ПАТ «Дельта Банк». Незрозуміло, яким чином розраховано прострочену заборгованість по не сплаченим відсотками у розмірі 9136,45 гривень, адже у заяві №002-03561-100913 від 10.09.2013 року відсутні відомості про розмір та порядок нарахування відсотків. Крім цього, оскаржуваний виконавчий напис вчинений зі спливом строку позовної давності, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Згідно з п.2.4 заяви №002-03561-100913 від 10.09.2013, строк ліміту кредитної лінії становить 354 дні. Однак, стягнення заборгованості проводиться після спливу шести років після закінчення терміну дії ліміту кредитної лінії за період із 11.08.2020 року по 14.08.2020 рік. На переконання позивача, у оскаржуваному виконавчому написі неправомірно зазначено і про стягнення простроченої заборгованості по несплаченим відсотками у розмірі 9136,45 гривень, адже до таких вимог сплив річний строк позовної давності та вони нараховані після закінчення дії строк ліміту кредитної лінії. Кредитні кошти у розмірі 13905,00 гривень, як зазначено у виконавчому написі, [PERSON] не отримувала. Позивач [PERSON] суму боргу не визнає та будь-які зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заперечує. У виконавчому написі приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. зазначив, що місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Однак, [PERSON] ніколи не проживала за адресою: [ADDRESS] . Більше того, вказана адреса їй взагалі не відома, а заява №002-03561-100913 від 10.09.2013 року на відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту не містить інформації про проживання [PERSON] за вказаною адресою. Так, згідно з витягом із Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1210-1955847-2018 від 28.08.2018 року, [PERSON] з 23.06.1994 зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . Внесення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. неправдивих відомостей у виконавчий напис негативно вплинуло на реалізацію прав позивача, адже виконавчий напис звернуто до виконання не за місцем проживання/перебування/роботи позивача. Крім того, позивач звертає увагу суду про відсутність законодавчих підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович при вчиненні виконавчого напису не врахував обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі, вже не чинні і повинен був відмовити ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" у вчиненні виконавчого напису відповідно до норм Закону України "Про нотаріат", тобто нотаріус вчинив виконавчий напис про стягненням заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин - кредитних договорів та не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.99 за N 1172. Такий перелік встановлений Постановою КМУ від 29.06.99 року за N 1172, при цьому розділ 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин" даної постанови був включений до переліку документів на підставі змін, внесених постановою КМУ від 26.11.2014 за №662. Однак, постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 в справі №826/20084/14, постанову КМУ від 26.11.2014 за №662, у тому числі і в частині пункту другого, яким саме перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів доповнювався новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", визнано незаконною та нечинною. Тобто, вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі N 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - в тому числі за кредитними договорами. Таким чином, усі виконавчі написи нотаріусів, починаючи із 26.11.2014, які вчинені відповідно до розділу другого "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", є незаконними і нечинними. Крім того, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович не перевірив належним чином та не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та дотримання стягувачем вимог Закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису із часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Водночас, позивач зазначчив, що боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором у тому разі, коли фінансовою установою не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" не повідомило позивача взагалі про відступлення йому права вимоги за даним кредитним договором. Більш того, жодного листа-вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" про усунення порушень кредитних зобов`язань із повідомленням про заміну кредитора вона не отримувала, внаслідок чого була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Аланд", тобто не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Отже, відповідач не виконав свій обов`язок надати нотаріусу докази безспірності її заборгованості перед ним, не надав усіх належних документів, які в свою чергу був зобов`язаний перевірити приватний нотаріус. В зв`язку з цим, не можна вважати правомірним вчинення нотаріусом виконавчого напису. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 08.09.2020 року за №32367 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" у розмірі 23541,64 гривень. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Губський А.В. надав до суду письмову заяву, у якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" у судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, відзиву на позову та жодних письмових пояснень від нього до суду не надходило. Треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про розгляд даної справи за місцем реєстрації здійснення їх діяльності. Жодних письмових пояснень від них до суду не надходило. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.11.2020 року за заявою стягувача, (відповідач по справі ТОВ "Фінансова компанія "Аланд"), приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксаною Анатоліївною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №63491633. Вказане виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича 08.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №32367, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" у розмірі 23541,64 гривень. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 16.11.2020 року постановлено звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що порушено її законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки виконавчий напису вчинений із грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, оскільки нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. N 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. N 1172. Відповідно до ст.89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-141цс14, згідно зі ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п.10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п.2 "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, N 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічна правова позиція міститься і в постанові КЦС ВС від 06.05.2020 №320/7932/16-ц (61-38989св18). У статті 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених ним позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У часник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач не надав відзиву на викладені у позовній заяві аргументи, жодного належного та допустимого доказу, та не з`явився у судове засідання, саме таким чином розпорядившись своїми правами. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що приватний нотаріус не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню та вчинив виконавчий напис поза межами строків встановлених ст.88 Закону України "Про нотаріат", письмової вимоги про погашення заборгованості по кредитному договору вона не отримувала. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. У той же час суд зазначає, що задоволення позову у цій частині не перешкоджає ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" звернутися за стягненням зазначеної суми у судовому порядку. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. з порушенням вимог ст.88 Закону України "Про нотаріат" та гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки відсутні підстави для визнання суми заборгованості за вказаним кредитним договором безспірною, тобто нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню. Викладене свідчить про обґрунтованість позовних вимог, які слід задовольнити, визнавши таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 08.09.2020 року за №32367 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" у розмірі 23541,64 гривень. Згідно із п.1 ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. При зверненні до суду з вищевказаними вимогами позивачем було сплачено судовий збір. Відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 908 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved