Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Представник позивача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення страхового відшкодування в розмірі 5688,38 грн. та судові витрати. Пред`явлені вимоги позивач мотивував тим, що між ПАТ "Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі позивач) та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №122413 від 07.11.2017 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля "Honda Civic", державний реєстраційний номер [NUMBER] . 24 лютого 2018 року в селі Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Києвської області сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля, під управлінням водія [PERSON] та автомобіля «Nissan Leaf», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Згідно з повідомленням про ДТП у формі Європротоколу від 24.02.2018 року [PERSON] є особою винною у настанні вищевказаного ДТП. Відповідно до рахунку №003409/60320181 від 06.03.2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 21 314 гривень 40 коп. Відповідно до пункту 2.1.23 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №122413 від 07.11.2017 року страхова премія - це плата за страхування, тобто грошова сума, яку страхувальник зобов`язаний сплатити страховику згідно умов договору. У пункті 10.5.5. даного договору вказано, що за Автокаско розмір страхового відшкодування розраховується за мінусом страхової премії, яку страхувальнику необхідно сплатити згідно з умовами договору страхування. Згідно умов договору страхування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» прийняло рішення про визнання ДТП страховим випадком та нарахувало до виплати суму страхового відшкодування в розмірі 19528 грн. 21 коп. При цьому позивач відповідно до п. 10.5.5. Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №122413 від 07.11.2017 року, зарахував частину страхового відшкодування в розмірі 7 256 грн. 57 коп. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку. Іншу частину суми страхового відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на розрахунковий рахунок ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» шляхом безготівкового перерахування суми у розмірі 12 271 грн. 64 коп. (19 528 грн. 21 коп. - 7 256 грн. 57 коп. = 12 271 грн. 64 коп.) Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування», на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 26.02.2018 року, страхового акту №UA201802250000/L01/01 від 16.03.2018 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням №13576 від 19.03.2018 року. Отже, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Згодом стало відомо, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ «Страхова компанія «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8231173 (надалі Поліс). ПАТ «Страхова компанія «Країна», в порядку досудового врегулювання сплатило на користь ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 13839 грн. 83 коп. Враховуючи, те що різниця між фактичним розміром шкоди (19 528 грн. 21 коп) і страховою виплатою (13839 грн. 83 коп.), яку здійснило ПАТ «СК «Країна» становить 5688 грн. 38 коп. (19 528 грн. 21 коп. - 13 839 грн. 83 коп. = 5688 грн. 38 коп.), то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна». 07.06.2019 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в досудовому порядку, дана вимога була отримана 12.06.2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення, проте дана вимога залишилась поза увагою останньої. Тому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 5688 грн. 38 коп. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921 грн.00 коп. 14.11.2019 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.57-58). 29.01.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Баннова М.М. надійшов відзив на позовну заяву згідно якого зазначає, що [PERSON] повністю заперечує щодо наведених Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» обставин та правових підстав позову з огляду на наступне. 17.12.2019 року відповідач із подивом отримала SMS на свій номер телефону [NUMBER] з ресурсу SUDPOVISTKA про те, що вона викликається у якості відповідача на 10.45 28.01.2020 року до Саксаганського райсуду м. Кривого Рогу у справі № 214/6790/19 за позовом Позивача. Оскільки відповідач не отримувала жодних ухвал суду про відкриття провадження у справі, а також жодної позовної заяви про відшкодування завданої шкоди від позивача чи суду, вона була змушена звернутися за наданням правової допомоги до адвоката АБ «Михайла Баннова» М.М. Баннова з метою недопущення порушення своїх права у справі № 214/6790/19. Представник відповідача з`ясував, що протягом 2019 року з відповідачем у телефонному режимі декілька разів виходила на зв`язок пані [PERSON] , яка назвалася представником позивача у досудових спорах позивача із боржниками. Також відповідач повідомила, що [PERSON] надіслала їй Вимогу про відшкодування завданої шкоди від 07.06.2019 року. Однак, оскільки згідно з довіреністю, яка була прикладена до цієї Вимоги, [PERSON] не уповноважувалася позивачем на представлення прав та інтересів позивача перед фізичними особами, відповідач припинила подальші контакти із [PERSON] . Як пояснювала сама [PERSON] та як випливало із вимоги, відповідач повинна була сплатити на користь позивача 5 688,38 грн. завданої майнової шкоди транспортному засобу страхувальника позивача - [PERSON] та [PERSON] , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24.02.2018 року. Вказана ДТП дійсно сталася 24.02.2018 року у Києво-Святошинському районі Київської області за участю транспортного засобу відповідача Nissan Leaf, державний номерний знак: [NUMBER] та транспортного засобу [PERSON] та [PERSON] . Honda Civic, державний номерний знак: [NUMBER] . Унаслідок ДТП її учасники склали повідомлення про ДТП згідно з формою, яка надається страхувальникам разом із полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки оцінили рівень отриманих транспортними засобами пошкоджень як незначний. Таким чином, унаслідок ДТП не було складено жодного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та не було ухвалено жодної постанови суду про адміністративне правопорушення. Так, в результаті ДТП ТЗ страхувальника позивача отримав механічні пошкодження заднього бамперу, кліп та задньої лівої направляючої, а ТЗ відповідача - механічні пошкодження переднього бамперу та номерного знаку. Як вказується у вимозі, позивач визнав ДТП страховим випадком на суму 19 528,21 грн. та виплатив страхувальнику позивача страхове відшкодування у розмірі 12 271,64 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «СК «Країна» згідно з полісом АМ № 6193014 зі страховим лімітом 100 000,00 грн., який щорічно поновлюється. Окрім того, на момент ДТП у відповідача був укладений із ПАТ «Одеська регіональна страхова компанія» договір № НТ/17-100 страхування наземного транспорту від 23.08.2017 року (КАСКО). Як зазначено у вимозі, в порядку досудового врегулювання Страховик відповідача (АТ «СК «Країна») сплатив на користь Позивача (ПАТ «СК «ПЗУ Україна») 13 839,83 грн. Вважаючи, що Відповідач зобов`язаний сплатити різницю між визнаним позивачем страховим випадком на суму 19 528,21 грн. та сплаченим страховиком відповідача страховим відшкодуванням у сумі 13 839,83 грн., позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 5 688,38 грн. Просить суд звернути увагу, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Про це було відомо позивачеві як під час надсилання Вимоги, і очевидно, що під час подання позовної заяви. Отже, відповідач не мав жодної об`єктивної можливості на отримання ухвал суду та матеріалів позовної заяви за місцем своєї державної реєстрації: [ADDRESS] , навіть, якщо такі й надходили на вказану адресу. Також просить звернути увагу на те, що відповідач не отримувала жодних інших повідомлень про справу № 214/6790/19, окрім SMS з ресурсу SUDPOVISTKA від 17.12.2019 року. Відповідач не погоджується із вказаним позовом, адже є неналежним відповідачем у цій справі, а також вимагає відмовити у задоволенні позову та/або у закрити провадження у справі з огляду на наступне. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (надалі - «ЦК України»). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником, зокрема, відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Між учасниками справи виникло декілька цивільно-правових зобов`язань: -договірне зобов`язання між Позивачем і його страхувальником - за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ № 122413 від 07.11.2017 року (КАСКО); -деліктне зобов`язання між страхувальником Позивача та Відповідачем - із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; -договірне зобов`язання між Відповідачем та Третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, згідно з яким АТ «СК «Країна» видала Відповідачеві поліс АМ № 6193014; -договірне зобов`язання між Відповідачем та ПАТ «Одеська регіональна страхова компанія» за договором добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО). Оскільки у деліктному зобов`язанні між страхувальником позивача та підповідачем цивільно-правова відповідальність обох сторін була застрахована (як в рамках обов`язкового, так і добровільного страхування цивільно-правової відповідальності), сторонами цього деліктного зобов`язання стають страховики - ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та АТ «СК «Країна». Як зазначено у вимозі, в порядку досудового врегулювання страховик відповідача сплатив на користь позивача 13 839,83 грн., тобто в межах страхового ліміту в 100 000,00 грн. згідно з полісом Відповідача АМ № 6193014 від АТ «СК «Країна». Таким чином, можна зробити висновок, що позивачем не оспорювалась у господарському суді та не піддавалась жодному сумніву виплачена страхова сума страховиком відповідача - АТ «СК «Країна». Отже, будь-які деліктні зобов`язання відповідача були повністю виконані його страховиком - АТ «СК «Країна», і припинили своє існування. Просить звернути увагу, що у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке (пункти 68-74): Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Цікавим є ще той факт, що стороною у цій справі теж був Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Натомість, у даній справі позивач не звертався до суду із вимогою до Третьої особи про виплату страхового відшкодування в межах передбаченої статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхової суми, а навпаки у досудовому врегулюванні повністю визнав сплачену суму у розмірі 13 839,83 грн. Враховуючи те, що відповідачем у справі про відшкодування завданої застрахованою особою майнової шкоди, яка не перевищує 100 000,00 грн., може бути лише страховик завдача шкоди, у позові має бути відмовлено повністю. Окрім того, просить звернути увагу на те, що спори між страховиками підлягають вирішенню в рамках юрисдикції господарських судів, а відкрита справа в порядку цивільного судочинства - підлягає закриттю. Станом на 23.01.2020 року відповідач поніс витрати у розмірі 2 000,00 грн. за договором про надання правової допомоги із представником відповідача, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (додаток № 4 до відзиву). Просить суд відмовити повністю у задоволенні позову Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування завданої майнової шкоди, та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] суму витрат на правову допомогу, які відповідач поніс у зв`язку із розглядом справи в розмірі 2 000 грн. 00 коп. (а.с. 83-91). 10.02.2020 року від представника позивача ПАТ СТ «ПЗУ Україна» Козацької Т.С. до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ «Страхова компанія «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8231173. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно положень ст. 29 Закону №1961-ІV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених умисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, відповідальність страховика відповідача обмежена не лише лімітом відповідальності, а й розміром відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Враховуючи те, що різниця між фактичним розміром шкоди (19 528 грн. 21 коп.) і страховою виплатою (13 839 грн. 83 коп.), яку здійснило ПАТ «СК Країна», становить 5688 грн. 38 коп. (19528 грн. 21 коп. - 13 839 грн. 83 коп. = 5 688 грн. 38 коп.) то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Просить звернути увагу на правові норми, а саме те що відповідно до ч.1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду №755/18006/15 від 04.07.2018 року Верховний Суд прийшов до наступного висновку: «відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-прпвової відповідальності власників наземних трапортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування». Крім того, зазначають, що страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключено в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Отже враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, з метою захисту інтересів потерпілого, на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 31.05.2017 року по справі №758/10356/14-ц. Тому просять позов задовольнити в повному обсязі. (а.с.103-105). Представник позивача, до зали судового засідання не з`явився, просив суд розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник у в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, у позовних вимогах просили відмовити в повному обсязі, та стягнути з позивача суму витрат на правову допомогу, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом справи в розмірі 2000 гривень. Представник третьої особи до зали судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Згідно ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів даної справи, 07.11.2017 року між ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 122413, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля "Honda Civic", державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9-20). Згідно до умов вказаного договору страхова компанія взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 24 лютого 2018 року в селі Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Києвської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля, під управлінням водія [PERSON] та автомобіля «Nissan Leaf», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням відповідача [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль (а.с. 21). Страхувальник [PERSON] 26.02.2018 року звернулася до ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши при цьому всі необхідні документи (а.с.22-30). Позивачем на підставі рахунку №003409/60320181 від 06.03.2018 року було складено страховий акт №UA2018022500001/L01/01 від 16.03.2018 р. та розрахунок страхового відшкодування до страхового акту (а.с. 29-30). ПрАТ "Страхова компанія "Україна" здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування на загальну суму в розмірі 19528 грн. 21 коп., а саме позивач відповідно до п. 10.5.5. Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №122413 від 07.11.2017 року, зарахував частину страхового відшкодування в розмірі 7 256 грн. 57 коп. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку, іншу частину суми страхового відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на розрахунковий рахунок ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» шляхом безготівкового перерахування суми у розмірі 12 271 грн. 64 коп. (а.с.31-32). Відповідно до полісу №АК8231173 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ «Страхова компанія «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі страховим лімітом 100 000,00 грн., який щорічно поновлюється (а.с.36). Окрім того, на момент ДТП у відповідача був укладений із ПАТ «Одеська регіональна страхова компанія» договір № НТ/17-100 страхування наземного транспорту від 23.08.2017 року (КАСКО). Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ПАТ «Страхова компанія «Країна», в порядку досудового врегулювання сплатило на користь ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 13839 грн. 83 коп. Таким чином, предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування в розмірі 5688 грн. 38 коп. Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Виходячи з цього, суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності,страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Враховуючи вищевикладене, оскільки розмір завданої [PERSON] шкоди не перевищує ліміту відповідальності відповідно до полісу, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги заявлені до страхувальника [PERSON] , який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921,00 грн. стягненню з відповідача не підлягає. Згідно з ч.1 та п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно до ч.1, ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються в разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовлено в повному обсязі, відповідачем по справі [PERSON] було здійснено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату витрат на правничу допомогу (а.с.91), тому необхідно стягнути з позивача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь відповідача [PERSON] 2000 гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved