Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить постановити рішення про визнання [PERSON] власником розташованих по [ADDRESS] житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] , а також про визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,35 га для ведення особистого селянського господарства в такому ж порядку спадкування. Вимоги обґрунтувала тим, що після смерті [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. До складу спадщини увійшов вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами і земельні ділянки, які спадкодавцю були передані у власність рішенням Полапівської сільської ради №16/7 від 26.01.1994 року. За життя [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельних ділянок, однак її не завершив. Спадщину після його смерті прийняла в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України шляхом спільного проживання на день відкриття спадщини. Проте через відсутність реєстрації спадкового нерухомого майна у державних органах як щодо будинку, так і земельних ділянок, у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом їй було відмовлено, тому реалізація її спадкових прав можлива лише в судовому порядку. Рівненський сільський голова як представник відповідача у листі від 05.03.2020 року висловив позицію про відсутність підстав для фактичного визнання позову з огляду на невідповідність даних по-батькові спадкодавця, який у свідоцтві про смерть та про одруження записаний як " [PERSON] ", а документи на спадкове нерухоме майно (рішенні сільської ради та витяг з погосподарської книги) видані на " [PERSON] ". В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивачки в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Рівненський сільський голова засобами електронного зв`язку надіслав заяву про підтримання попередньо висловленої позиції та розгляд справи за відсутності представника Ради. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в селі Полапи Любомльського району Волинської області. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.11.2019 року стверджено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги згідно із ст.1261 ЦК України є дружина спадкодавця, позивач по справі [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Шлюб між ними був укладений 19.05.2000 року. Із копії спадкової справи №107/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено відсутність інших спадкоємців, які б в установленому порядку прийняли спадщину та претендували на спадкове майно. Відповідно до довідки Рівненської сільської ради Любомльського району від 12.11.2019 року № 895 позивач прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України шляхом спільного проживання із чоловіком до дня його смерті. Цією ж довідкою сільської ради стверджено, що після смерті [PERSON] залишилось наступне спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] ; розташована за цією ж адресою земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га в селі Полапи; грошові заощадження. Із копії витягу з погосподарської книги № 3 за 2011-2015 роки села Полапи Рівненської сільської ради Любомльського району вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами 1965 року [ADDRESS] належав [PERSON] . Із виданого Рівненською сільською радою 13.02.2019 року витягу з архівної копії з рішення № 16/7 сесії Полапівської сільської ради від 26.01.1994 року встановлено, що жителю села Полапи [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року дві земельні ділянки: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,35 га для ведення особистого селянського господарства. Постановою приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу від 12.11.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - вищевказаний житловий будинок та земельні ділянки площею 0,25 га, 0,35 га через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на це майно. Отже, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги є його дружина. До складу спадщини входить, зокрема, житловий будинок по [ADDRESS] та право на дві земельні ділянки площею 0,25 га, 0,35 га. Висловлена відповідачем позиція щодо заявлених позовних вимог не спростовує встановлених по справі фактичних обставин, у тому числі щодо обсягу спадкового майна і прав, оскільки зводиться виключно до наявності розбіжностей по документах у даних по-батькові спадкодавця " [PERSON] " та " [PERSON] ". Жодних заперечень з приводу належності спірного спадкового майна саме [PERSON] Рівненська сільська рада не висловила, належність цього майна іншій особі не довела, а навпаки підтвердила цю обставину своєю довідкою від 12.11.2019 року № 895. З урахуванням наведеного та письмових доказів у справі жодних об`єктивних сумнівів щодо заявленого у позові складу спадщини після смерті [PERSON] у суду не виникає. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відмова нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину - житловий будинок узгоджується з вимогами ст.ст.68, 69 Закону України "Про нотаріат" та підпунктів 4.14, 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5. Щодо права на спадкові земельні ділянки Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування" роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на землю на ім`я спадкоємця, але не права власності на земельну ділянку. Станом на день смерті [PERSON] набув у встановленому порядку відповідних майнових прав на передані йому у приватну власність земельні ділянки, тому в силу вищенаведених норм та роз`яснень до позивача як спадкоємця в порядку спадкування переходять усі набуті ним майнові права, в тому числі право на завершення розпочатої при житті процедури приватизації земельних ділянок. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Свої спадкові права позивач намагалась реалізувати у встановленому порядку, однак враховуючи законність підстав відмови нотаріусом у видачі їй свідоцтва про право на спадщину захист цього права можливий лише в судовому порядку. Таким чином, зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав та мотивів вважає заявлені вимоги доведеними, обґрунтованими і законними, через що позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved