Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання недійсними укладеного між нею та відповідачем договору страхування життя № 2161986423-С від 01.08.2017 року та підписану заяву (договір) на отримання кредиту № 2161986423 від 01.08.2017 року з додатками, а також про стягнення з відповідача в її користь внесених на погашення споживчого кредиту коштів в сумі 82 555,20 гривень. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що 01.08.2017 року між нею і ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" (далі - ТОВ ФК "ЦФР") був укладений договір страхування життя № 2161986423-С та підписана заява на отримання кредиту № 2161986423 шляхом приєднання до розміщених на веб-сайті кредитодавця умов. Відповідно до підписаного паспорту кредиту отримала кредит в сумі 40 000,00 гривень строком на 36 місяців, у ньому визначено початковий процент 4,5% - 1 800,00 гривень, які банк відразу перераховує на погашення кредиту, щомісячний процент 2,5 % від суми кредиту згідно з графіком платежів та річні проценти - 12,00% від суми боргу. До вересня 2019 року на виконання умов договору щомісяця сплачувала 3 439,80 гривень. Всього сплатила 82 555,22 гривень, тобто у подвійному розмірі отриманого кредиту. Тому вважає, що погасила кредит в повному обсязі. У вересні 2019 року на її усне звернення відповідач повідомив про відсутність підстав для припинення договору, у зв`язку із пропуском встановленого строку для подачі відповідної зави та повернення кредитних коштів, а з жовтня цього ж року на її адресу у телефонному режимі почались погрози відібранням будинку в рахунок погашення частини кредиту. Вважає, що відповідач при укладення договору неналежно проінформував її із розміром процентної ставки та орієнтовною загальною вартістю кредиту. Ні заява, ні паспорт кредиту не містять даних, що тарифи та умови зрозумілі, а вона з ними ознайомилась і погодилась. Ввівши її в оману, доручила відповідачу перерахувати за рахунок отриманого кредиту 17 280,00 гривень на користь ПАТ "Страхова компанія "ТАС" як оплату страхового платежу за договором страхування № 2161986423-С, що суперечить затвердженій розпорядженням від 20.07.2017 року № 3238 Методиці та паспорту кредиту. У кредитному договорі, окрім початкового та річних процентів, відповідач встановив щомісячні проценти в розмірі 2,5% від суми кредиту, що становить 1 477,00 гривень на місяць, однак не зазначив, які саме послуги за вказані платежі надаються позивачу. Така умова договору не є послугою зі споживчого кредиту, тому у відповідності до абз.3 ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" є нікчемною. Крім цього у договорі № 2161986423 вказано про його укладення в місті Києві, хоча фактично він укладався в місті Любомлі. Від імені кредитодавця договір підписаний [PERSON] , однак при укладенні договору він присутній не був, через що встановити обсяг його повноважень як представника кредитодавця неможливо. Вважає, що останній не мав відповідних повноважень на укладення цього договору. За викладених обставин вважає, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність, яка ввела її в оману, оскільки фонд учасників з надання позики формується виключно за рахунок внесків інших учасників без залучення коштів товариства, тобто являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву. У ньому вказала, що договір страхування життя № 2161986423-С укладався між позивачем та ПАТ "Страхова компанія "ТАС", тому ТОВ ФК "ЦФР" не є належним відповідачем за вимогою про визнання цього договору недійсним. Щодо кредитного договору № 2161986423, то позивач власноручним підписом засвідчила, що його умови їй роз`яснені та зрозумілі, а укладення договору відповідає її внутрішній волі та є прийнятним. У паспорті кредиту наведена орієнтовна вартість кредиту за увесь строк користування кредитом за умови належного виконання умов договору, проте позивач належним чином їх не виконувала, через що має заборгованість. Визначений у договорі щомісячний процент є лише одним із видів процентів (плати за кредитом), будь-яких інших послуг, окрім надання кредиту, ТОВ ФК "ЦФР" не здійснювало, тим самим дотримано вимоги ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Перерахування ж частини кредитних коштів на користь ПАТ "Страхова компанія "ТАС" мало місце виключно за власним волевиявленням позивача, на що вона надала ТОВ ФК "ЦФР" відповідне доручення. Її твердження, що цей страховий платіж включається в суму кредиту не відповідає дійсності, оскільки розпорядження кредитними коштами та доручення на їх перерахування є виключним правом позичальника. Також вказала на неприйнятність посилання позивача на банківське законодавство, оскільки ТОВ ФК "ЦФР" не має банківської ліцензії та є лише фінансовою установою. Просила відмовити у задоволенні позову. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач в канцелярію суду подала заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 01.08.2017 року позивач підписала заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ ФК "ЦФР", якою засвідчила своє приєднання до зазначених умов. Цього ж дня [PERSON] та представник ТОВ ФК "ЦФР" підписали паспорт кредиту від ТОВ "ФК "ЦФР" № 1986423, у якому з урахуванням побажань позивача як позичальника визначено суму кредиту - 59 080,00 гривень, який надається безготівковим шляхом упродовж 3-х банківських днів від дня укладення договору на будь-які законні цілі строком на 36 місяців. Також визначено реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, за якою: - початковий процент становить 4,5% від суми кредиту (1 800,00 гривень); - щомісячні проценти - 2,5% від суми кредиту; - річні проценти - 12% від суми боргу за договором; - загальні витрати за кредитом - 66 552,78 гривень; - орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом - 123 832,78 гривень; - реальна річна процентна ставка - 37,55%. Позивач своїм підписом підтвердила своє ознайомлення з порядком повернення кредиту: кількістю та розміром платежів, періодичністю їх внесення, які відповідають вищенаведеним умовам щодо процентних ставок та орієнтовної загальної вартості кредиту. У паспорті кредиту сторони також визначились з у мовами відповідальності за прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів - у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення; у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором - у вигляді неустойки, розмір якої залежить від кількості днів прострочення і становить від 100,00 до 350,00 гривень. Наведена у паспорті кредиту інформація зберігає чинність до дати припинення договору. Із заяви № 2161986423 від 01.08.2017 року на отримання кредиту в ТОВ "ФК "ЦФР", яка цього ж дня підписана позивачем [PERSON] , вбачається, що вона підтвердила свою згоду на те, що підписаний нею паспорт кредиту № 1986423 від 01.08.2017 року містить умови укладеного нею кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ ФК "ЦФР", становлять кредитний договір між ТОВ ФК "ЦФР" та нею як позичальником. У цій заяві своїм підписом позивач підтвердила, що умови кредитного договору, зокрема умови про сукупну вартість кредиту, їй роз`яснені і зрозумілі; з кредитним договором ознайомилась до його укладення та згідна з усіма його умовами; зобов`язалась виконувати кредитний договір. Цією ж заявою [PERSON] доручила ТОВ ФК "ЦФР" перерахувати за рахунок отриманого кредиту на свій банківський рахунок 40 000,00 гривень та оплатити страховий платіж на користь ПАТ "Страхова компанія "ТАС" за договором страхування № 2161986423-С від 01.08.2017 року в сумі 17 280,00 гривень. Зазначений договір страхування укладений між ПАТ "Страхова компанія "ТАС", від імені якого діяв ТОВ ФК "ЦФР" на підставі договору доручення від 23.12.2008 року, та [PERSON] , його предметом є страхування життя, здоров`я та працездатності останньої як позичальника ТОВ ФК "ЦФР". Розмір страхового платежу становить 17 280,00 гривень. Виконання умов укладеного із ТОВ ФК "ЦФР" кредитного договору до вересня 2019 року підтверджується наданими позивачем банківськими квитанціями про погашення кредиту, які у неї зберіглися, на загальну суму 64 163,40 гривень. Із наданого ТОВ ФК "ЦФР" розрахунку боргу за кредитним договором вбачається, що за кредитними зобов`язаннями [PERSON] сплатила всього 80 103,40 гривень, з яких: на повернення кредиту - 34 764,56 гривень; за щомісячними процентами - 34 408,62 гривень; за річною процентною ставкою - 10 067,30 гривень, по пені - 862,92 гривні. Сума боргу становить 54 887,15 гривень, яку складають: 24 315,44 гривень боргу по кредиту; 18 369,51 гривень щомісячної процентної ставки; 2 853,02 гривень - річної процентної ставки, 9 349,18 гривень пені. На адресу позивача департаментом примусового стягнення заборгованості ТОВ "Кредитекспрес", уповноваженого за договором доручення ТОВ "ФК "ЦФР", були надіслані: повідомлення про візит робочої групи, якою пропонувалось позивачу погасити існуючу перед ТОВ "ФК "ЦФР" заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01.11.2019 року становила 13 674,37 гривень; примірник заяви в прокуратуру із супровідним листом на адресу позивача щодо вчинення нею шахрайських дій від 06.12.2019 року (на цю дату за позивачем рахувалась заборгованість в сумі 17 843,36 гривень). Отже, дослідженими доказами встановлено, що позивачем укладено кредитний договір та договір страхування, які є самостійними правочинами. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом п.22 ч.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 положення п.22 ст.1, ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", у чинній на момент укладення кредитного договору редакції, визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування" у чинній на момент укладення кредитного договору редакції забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону. Враховуючи наведені законодавчі положення, твердження позивача про неналежне її ознайомлення з умовами договору, недостатню поінформованість з орієнтовною загальною вартістю кредиту та введення її в оману, спростовуються змістом особисто підписаних нею заяви № 2161986423 та паспорту кредиту № 1986423, які становлять кредитний договір. Із тексту цього договору вбачається, що при їх укладенні позивачу була надана вся інформація як по умовам кредитування, при цьому вона мала вибір - погоджуватись на такі умови чи ні. Позивач своїм підписом надала письмову згоду та погодилась з усіма істотними умовами кредитного договору. Із тексту заяви та паспорту кредиту не встановлено пунктів, які б ускладнювали прочитання позивачем істотних умов договору. Після підписання заяви та паспорту кредиту вона отримала їх примірники. У паспорті кредиту, яка є складовою кредитного договору, чітко визначено, що позивач як споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України "Про споживче кредитування". Проте таким своїм правом на відмову від договору вона не скористалась, тим самим ще раз підтвердила свою згоду з усіма істотними умовами кредитного договору. Таке погодження підтверджується й тим, що позивач упродовж двох років належним чином виконувала взяті на себе кредитні зобов`язання, про що вона сама зазначила у позові і це підтверджується матеріалами справи. У частині 1 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" (в чинній на момент укладення кредитного договору редакції) наведені умови договору про споживчий кредит. Зокрема, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Із наведеного слід встановлено підстави для висновку, що під час укладення кредитного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та позивач із ними погодилась. Зокрема, з кредитного договору вбачається, що у ньому зазначені: сума кредиту, строк його надання, нарахування та сплати відсотків, відповідальність за порушення зобов`язання. Позивач погодилась на отримання кредиту та була ознайомлена з умовами, що запропоновані ТОВ "ФК "ЦФР". Сторони застережень до договору не висловлювали, підписи позивача на заяві та паспорті кредиту свідчать про її згоду на укладення договорів саме на тих умовах, які в них зазначені. Позивач вважає незаконним встановлення ТОВ "ФК "ЦФР" за кредитним договором щомісячної процентної ставки на рівні 2,5% від суми кредиту, посилаючись при цьому на положення абз.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", якою визначалось, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Слід зазначити, що на момент укладення спірного кредитного договору стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" була викладена у новій редакції згідно Закону України від 15.11.2016 року № 1734-VIII (набрала чинності 10.06.2017 року) і вищенаведеного положення уже не передбачала. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У паспорті кредиту сторони чітко визначили сукупну вартість кредиту, яку, серед іншого складають, початковий процент - 4,5% від суми кредиту, щомісячні проценти - 2,5% від суми кредиту, річні проценти - 12,00 % від суми боргу. Визначення таких процентних ставок не суперечить ч.1 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування", а підстав вважати щомісячну процентну ставку іншою послугою, а ніж надання кредиту, по справі не встановлено. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, востаннє в постанові від 30.06.2020 року по справі № 552/1471/19, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У даному випадку усі види процентів як плати за кредит, так їх розміри закріплені у кредитному договорі, а тому є договірними. Перерахований страховий платіж на рахунок страхової компанії ПАТ "Страхова компанія "ТАС" позивач вважає супутньою послугою на користь третьої особи, яка включена до загальних витрат за споживчим кредитом, хоча не передбачена кредитним договором, так як у паспорті кредиту вона не надавала згоди на послуги страхування. Як зазначено у пункті 7 паспорта кредиту кредитні договірні правовідносини сторін не передбачають додаткової чи супутньої послуги страховика третіх осіб, обов`язкової для отримання кредиту. Саме ж по собі надання позивачем доручення ТОВ "ФК "ЦФР" на перерахування страхового платежу не свідчить, що ця сума включена у суму кредитування і це не підтверджується умовами кредитного договору. Це є лише власним рішенням позивача щодо розпорядження наданими йому кредитними коштами, яке в даному випадку очевидно обумовлене укладеним нею договору страхування. Посилання позивача на введення її в оману відповідачем при наданні доручення на перерахування страхового платежу за рахунок кредитних коштів є безпідставними, оскільки суд не вбачає підстав вважати, що позивач була змушена укладати договір страхування саме з метою отримання кредиту. Будучи обізнаною з обома договорами, вона мала можливість відмовитись від кредиту у ТОВ "ФК "ЦФР" та звернутись до іншого кредитора на вигідних для неї умовах. Викладені у позові доводи позивача в частині здійснення ТОВ "ФК "ЦФР" нечесної підприємницької діяльності в розумінні ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" і здійснення її діяльності по пірамідальній схемі є голослівними, оскільки наведене позивачем обґрунтування у цій частині жодним чином не підтверджене і належними доказами не доведене. Не доведене належними доказами і місце укладення кредитного договору (місто Любомль чи місто Київ) та підписання договору неуповноваженою особою кредитодавця. До того ж місце укладення договору з огляду на визнання позивачем самого факту його укладення не є істотною і такою, що могла слугувала підставою для визнання договору недійсним. Отже, позивачем не доведено та судом встановлено наявності підстав, передбачених Законом України "Про захист прав споживачів", для визнання укладеного між сторонами кредитного договору недійсним. В частині оспорювання договору страхування життя № 2161986423-С від 01.08.2017 року суд погоджується із позицією представника відповідача, що за цим договором ТОВ "ФК "ЦФР" не є його стороною, відповідно і учасником цих правовідносин, а відтак є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у позові до такого відповідача. У зв`язку із наведеним суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі за його безпідставністю.

Outcome: dismissed