Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.11.2011 року між ПАТ "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 3/05/P3GK/07-07-11/0011, згідно якого останньому було надано кредит в розмірі 6491,32 грн., із сплатою відсотків 25.00% річних на весь період надання кредиту, з кінцевим терміном повернення 09.11.2013 року. Відповідач порушив умови вказаного договору, в результаті чого утворилася заборгованість перед позивачем. Станом на 31.10.2013 року загальна сума заборгованості становить 19592,16 грн., з яких : основна кредитна заборгованість - 5713,65 грн., відсотки за користування за кредитом - 2524,42 грн., комісія за користування кредитом - 681,66 грн., пеня за кредитну заборгованість - 4842,09 грн., пеня за несплачені нараховані відсотки за користування кредитом - 2139,17 грн., штраф за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом - 3245,66 грн.. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у сумі 19592,16 грн., та сплачений судовий збір. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що Житомирське відділення ПАТ АКБ «Капітал», де був укладений кредитний договір із відповідачем, припинило свою діяльність у лютому 2012 року та всім клієнтам направлялись листи щодо зміни місця знаходження пункту обслуговування та реквізити для внесення коштів. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, пояснили, що заборгованість виникла не з вини відповідача, так, як він укладав договір та давав згоду, щоб з його пенсії робилися утримання в необхідних для погашення розмірах. Однак відділення банку змінило свою адресу і він не знав куди вносити платежі по кредиту. Тому в виникненні простроченої заборгованості, що спричинило штучне збільшення нарахованих відсотків є вина позивача. Крім того відповідач у своїх запереченнях та представник відповідача в судовому засіданні не погоджувались із нарахуванням комісії, оскільки нарахування її суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» та нарахуванням одночасно пені та штрафу, оскільки це є притягненням двічі до одного виду відповідальності. Судом встановлено, що 10.11.2011 року між ПАТ "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 3/05/P3GK/07-07-11/0011, згідно якого останньому було надано кредит в розмірі 6491,32 грн., із сплатою відсотків 25.00 % річних, з кінцевим терміном повернення 09.11.2013 року (а.с.6-8). Станом на 31 жовтня 2013 року за даним договором утворилась заборгованість, яка згідно розрахунків позивача становить 19592,16 грн., з яких : основна кредитна заборгованість - 5713,65 грн., відсотки за користування за кредитом - 2524,42 грн., комісія за корисування кредитом - 681,66 грн., пеня за кредитну заборгованість - 4842,09 грн., пеня за несплачені нараховані відсотки за користування кредитом - 2139,17 грн., штраф за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом - 3245,66 грн. (а.с. 24-25). Згідно зі ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач визнав факт укладення кредитного договору та наявність заборгованості по несплаченому основному кредиту. Відповідно до п.4.4. договору [PERSON] взяв на себе зобов»язання погашати заборгованість по кредиту , нарахованим відсоткам та комісії згідно графіку, як шляхом перерахування безготівкових коштів так і шляхом внесення готівкових коштів через касу банку в разі недостатності коштів на його пенсійному рахунку. Сплата заборгованості по кредиту, відсотків та комісії передбачена пунктами 1.1., 1.2 договору . Платежі по кредиту , процентам за користування кредитом та комісії входять до графіку платежів по договору та до сукупної вартості кредиту, зобов»язання по поверненню яких брав на себе відповідач (а.с.9.10). Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, відсотках та комісії є обґрунтованими. Згідно з п. п. 5.1, 5.2 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами банк має право вимагати у позичальника сплати пені у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу, а також сплати штрафу у розмірі 50% від суми наданого кредиту. Банк скористався своїм правом та нарахував відповідачу пеню та штраф. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема сплата неустойки. Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня), тому стягнення пені та штрафу за умовами кредитного договору є правильним, оскільки це не одне й те ж саме порушення зобов'язання, а відтак не може розцінюватися як подвійна відповідальність. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.27 постанови №5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Як встановлено в судовому засіданні Житомирське відділення №5 ПАТ АКБ «Капітал» припинило свою діяльність в лютому 2012 року. Належних доказів того, що [PERSON] був повідомлений про припинення діяльності відділення та зміну адреси і реквізитів для подальшого належного виконання ним своїх зобов»язань, позивач суду не надав. Копія листа від 08.02.2012 року, надана представником позивача, не підтверджена доказами його відправлення та отримання відповідачем. Таким чином суд вважає, що позивач своїми діями сприяв збільшенню розміру пені за кредитним договором. Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку також може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено частиною 2 ст. 616 ЦК України, згідно з якою суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Враховуючи наведене, а також те, що розмір пені значно перевищує суму заборгованості за кредитом і за відсотками, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, матеріальний стан відповідача, який отримує мінімальну пенсію, його захворювання та інвалідність, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки , яка в вигляді пені та штрафу в цілому заявлена позивачем в сумі 10672, 43 грн. ( 4842, 09 + 2139,17 + 445,51 +3245, 66 ) за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором до 3245,66 грн., що складатиме половину від суми кредиту. Проаналізувавши наведене, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та стягує з відповідача 8919, 73 грн. заборгованості по кредиту, відсотках та комісії та 3245, 66 грн. неустойки, в всього 12165, 39 грн. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 229,40 грн..

Outcome: partial