Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

02 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 17.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за №37929 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 200982002901 від 19.02.2018 року, що утворилася за період з 23.09.2019 року по 22.09.2020 року в загальному розмірі 37624,21 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 250,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. Крім того, просить стягти з відповідача на його користь судові витрати. Також просить звільнити його від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Позивач вважає вищевказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що жодних відносин з відповідачем - Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний Банк» він не мав, тому очевидно, що заборгованість за вказаним виконавчим написом не є безспірною. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що нотаріус вчинив вищевказаний напис з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5, та вимог Закону України «Про нотаріат». Зокрема, зазначає що нотаріус при вчиненні вищевказаного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання вимоги про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції та п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Позивач вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. №37929 від 17.11.2020 року є безпідставним, незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено з порушенням статей 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат». Також, 04 лютого 2021 року представник позивача адвокат Шапошник Є.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (а.с. 25-55). Ухвалою від 11 лютого 2021 року вжито заходів по забезпеченню позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні №64222934 від 21.01.2021 року з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 17.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за №37929 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. № 4, а/с №81, п/ [NUMBER] , МФО 334851, код. ЄДРПОУ14282829) заборгованості за кредитним договором в розмірі 37624,21 грн., що утворилася за період з 23.09.2019 року по 22.09.2020 року, до набрання судовим рішенням по справі законної сили. (а.с. 57-58, 59). Ухвалою судді від 11 лютого 2021 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі (а.с. 60). Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року постановлено витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи про вчинення 17.11.2020 року виконавчого напису, зареєстрованого за № 37929 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 200982002901 від 19.02.2018 року, що утворилася за період з 23.09.2019 року по 22.09.2020 року в загальному розмірі 37374,21 грн (а.с. 74). Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Позивачем подано через канцелярію суду заяву, у якій зазначено, що позивач позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити та проводити розгляд справи без його участі. Також у заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача АТ «Перший Український міжнародний Банк» у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна у судове засідання не з`явилася, на адресу, вказану в єдиному реєстрі нотаріусів судом було направлено судові документи, в тому числі судову повістку, однак відповідно до довідки АТ «Укрпошта» приватний нотаріус судову повістку не отримав через неможливість вручення: "за закінченням терміну зберігання", "інші причини". Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 19.02.2021 року №5, у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства, грубими порушеннями закону, які завдали шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, за умови, що такі порушення встановлені рішеннями судів, а також набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій, Міністерством юстиції України анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 17.01.2008 за № 6685 на ім`я [PERSON] (підтверджується повідомленням, що міститься в матеріалах справи та розміщене на офіційному сайті Міністерства юстиції України - Єдиний державний реєстр нотаріусів), таким чином суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки, заяв та клопотань не надав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 листопада 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна вчинила виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за №37929) про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 200982002901 від 19.02.2018 року, на підставі якого приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович 21 січня 2021 року відкрив виконавче провадження №64222934 та зобов`язав боржника подати декларацію про майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також, стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі - 3762,42 грн. 21 січня 2021 року приватний виконавець Говоров П.В. виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 228,10 грн., про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 41614,73 грн., про арешт коштів боржника, що підтверджується копіями виконавчого напису, та копіями відповідних постанов (а.с. 36-43). Крім того, 21 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Постанова направлена по місцю роботи позивача, а саме до Головного управління Національної поліції в Київській області (а.с.44-45). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що такий порушує його законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів. Суд приймає до уваги усі подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст.18 ЦК нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст. 39 цього закону). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок). Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України№1172 від 29 червня 1999 року, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений розмір заборгованості. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість, не були спірні. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до абзацу 3 пункту 4 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та абзацу 4 частини першої статті 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 14 серпня 2019 року по справі №569/8884/17, вбачається, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком Так, за клопотанням позивача судом, ухвалою суду від 01 квітня 2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни (01033, м. Київ, вул. Тарасівська, буд. № 18, 12 офіс 1 поверх) було витребувано належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи про вчинення 17.11.2020 року виконавчого напису, зареєстрованого за № 37929 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 200982002901 від 19.02.2018 року, що утворилася за період з 23.09.2019 року по 22.09.2020 року в загальному розмірі 37624,21 грн, що підтверджує безспірність заборгованості, на підставі яких приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис. Копії ухвали було надіслано приватному нотаріусу, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями, однак станом на 05.05.2021 року (дата призначення справи до судового розгляду) та станом на день винесення рішення ухвала суду від 01.04.2021 року залишилися без виконання. Відповідно до ч.4 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таку вимогу позивач не отримував. Лише після намаганні зняти власні кошти з картки та отриманні постанови про відкриття виконавчого провадження, позивачу стало відомо про існування виконавчого напису, про звернення стягнення кредитної заборгованості в сумі 37624,21 грн. Позивач наголошує на тому, що відповідач перед зверненням до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису не направляв йому вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, а також не надав приватному нотаріусу доказів направлення цієї вимоги та її одержання позивачем. Відповідач не довів протилежного та не надав суду доказів того факту, що боржнику направлялось повідомлення про порушення основного зобов`язання. На підставі чого суд визнає доведеним, що виконавчий напис №37929 від 17.11.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. № 4, а/с №81, п/ [NUMBER] , МФО 334851, код. ЄДРПОУ14282829) заборгованості у розмірі 37624,21 грн. вчинений на підставі документів, які не свідчать про безспірність заборгованості. Разом з тим, суд позбавлений можливості витребувати копію виконавчого напису №37929 від 17.11.2020 року та документи на підставі яких він був вчинений від приватного нотаріуса, який його видав, оскільки рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 19.02.2021 року №5, у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства, грубими порушеннями закону, які завдали шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, за умови, що такі порушення встановлені рішеннями судів, а також набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій, Міністерством юстиції України анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 17.01.2008 за № 6685 на ім`я [PERSON] (підтверджується повідомленням, що міститься в матеріалах справи та розміщене на офіційному сайті Міністерства юстиції України - Єдиний державний реєстр нотаріусів). Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за №6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом було визнано ту обставину, що при вчиненні напису нотаріус не отримував від АТ «Перший Український міжнародний Банк» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також встановлено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом заборгованість не була безспірною. Крім того, з огляду на те, що відповідач АТ «Перший Український міжнародний Банк» на виконання свого процесуального обов`язку не надав суду підтвердження повідомлення [PERSON] про наявність заборгованості перед Банком та безспірності заявлених банком вимог, та враховуючи заперечення позивача проти наявності кредитних відносин з АТ «Перший Український міжнародний Банк», звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості перед банком у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса застосовано бути не може. Отже, на переконання суду, в даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушено норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення, а наданих приватним нотаріусом на вимогу суду документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис недостатньо для з`ясування наявності безспірності заборгованості, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до АТ «Перший Український міжнародний Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи положення ч. 7 ст. 158, п.8 ч. 1, ст. 264 ЦПК України, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року у виді зупинення стягнення у виконавчому провадженні №64222934 від 21.01.2021 року з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 17.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за №37929 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. №4, а/с №81, п/ [NUMBER] , МФО 334851, код. ЄДРПОУ14282829) заборгованості за кредитним договором в розмірі 37624,21 грн., продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнений, як особа що має статус учасник бойових дій. Судові витрати по справі становлять 908 гривень 00 копійок - судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений, тому такі витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. № 4, а/с №81) на користь держави. Водночас вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень - є обґрунтованими та підтвердженими відповідними доказами, та підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved