Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] 02.06.2020 року звернулась до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрованого 21.02.2015 року Виконавчим комітетом Коростівецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, за актовим записом №2; також просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище " [PERSON] ". У позовній заяві [PERSON] викладена наступна позиція. Від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Між ними постійно виникали сварки і скандали. Рік тому відповідач забрав свої речі і залишив сім`ю, повернувшись до місця попереднього проживання в помешканні своєї матері, де наразі проживає. З того часу вони мешкають окремо і фактично припинили шлюбні відносини, спільного бюджету не мають та господарства не ведуть. Оскільки сім`я повністю розпалася, сімейні відносини з відповідачем припинилися і шлюб існує лише формально, вважає, що за таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить її інтересам та інтересам дітей та унеможливлює примирення з відповідачем, тому за її переконанням надалі підтримувати сімейні відносини з відповідачем недоцільно (а.с.1-2). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 06.07.2020 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої визначено провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Як вбачається з поштового повідомлення відповідач [PERSON] від 10.07.2020 року отримав копію ухвали про відкриття провадження, разом з копіями доданих документів; позивачу копію ухвали про відкриття провадження вручено 13.07.2020 року. Відповідач [PERSON] 20.07.2020 року подав до суду заяву, за змістом якого повністю визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу між ним та позивачем [PERSON] . У визначений судом строк сторони клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.02.2015 року. Дошлюбне прізвище відповідача " [PERSON] " (а.с.4). З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] вбачається, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Згідно ч.1,2 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно вимог ч.1 ст.110 СК України один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спору про майно та щодо виховання дітей між сторонами за змістом заявлених позовних вимог не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам позивача та інтересам дітей сторін у справі, відповідачем визнані безумовно. Як встановлено судом, сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб існує лише формально та зберегти сім`ю неможливо за сталим переконанням позивача та визнанням цих обставин відповідачем. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу, оскільки він може ґрунтуватись лише на засадах добровільності, тобто вільної згоди чоловіка та жінки, чого позивач наразі не виявляє, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу сторін підлягають задоволенню судом. Разом з тим, вимога позивача щодо відновлення після розірвання шлюбу її дошлюбного прізвища " [PERSON] ", стосовно чого визнання позову відповідачем не має вирішального значення, задоволенню не підлягає, оскільки дана цивільна справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності підстав її розгляду в порядку окремого провадження, виключно в межах якого законом передбачено відповідне право суду лише за особливостями розгляду спеціальної категорії цивільних справ, що визначаються положеннями ч.3,8 ст.294 ЦПК України, внаслідок чого позов у цій частині вимог слід залишити без задоволення, що не позбавляє позивача права на зміну свого ім`я, складовою якого є прізвище фізичної особи, у загальному порядку. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого нею при поданні позову (а.с.3), що становить 420,40 грн. Решта 50 відсотків судового збору, що становить 420,40 грн., згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved