Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду в якому після декількох заяв про збільшення вимог просить стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИВСТА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] суму відсотків за користування коштами банківського вкладу за весь період неповернення вкладу на суму 360 095,99 грн., інфляційних втрат на суму 179 784,18 грн. та а також 3% за весь період користування коштами на суму 51 332,99 грн. в загальній сумі 591 213,16 грн.; 3% пені у порядку виконання cт. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 02.11.2015 року по 18.03.2019 року, на загальну суму 18 773 278,34 грн.; 10 000 грн. судових витрат на надання правової допомоги; віднести за рахунок ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" суму судового збору на користь держави. Крім того, 07.10.2019 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь суму відсотків за користування коштами банківського вкладу за весь період неповернення вкладу на суму 424 089,26 грн., інфляційних втрат на суму 182276,99 грн. та а також 3% за весь період користування коштами на суму 61 849,35 грн. в загальній сумі 668 215,60 грн., 3% пені у порядку виконання ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 02.11.2015р. по 07.10.2019 р., на загальну суму 21 925 334,95 грн., 10 000 грн. судових витрат на надання правової допомоги, віднести за рахунок ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. ІД ІПН 14360570) суму судового збору на користь держави, посилаючись на те, що на день розгляду справи 07.10.2019 р. жодних додаткових стягнень державною виконавчою службою на його користь проведено не було. 18.12.2019 року позивач подав наступну заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь суму відсотків за користування коштами банківського вкладу за весь період неповернення вкладу на суму 452 123,85 грн., інфляційних втрат на суму 199 886,16 грн., а також 3% річних за весь період користування коштами на суму 66 395,50 грн. в загальній сумі 718 405,51 грн.; 3% пені у порядку виконання ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 02.11.2015року по 03.12.2019 року, на загальну суму 22 790 605,39 грн.; 10 000 грн. судових витрат на надання правової допомоги; віднести за рахунок ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" суму судового збору на користь держави. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач своєчасно не повернув депозит, у зв`язку з чим він звертався до суду. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.11.2015 року позов було задоволено і стягнуто на користь позивача банківський вклад 413 282 грн.87 коп., 3% річних в розмірі 12 623 грн. 38 коп. Оскільки рішення суду не було своєчасно виконано, просить задовольнити заявлені вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що необхідно застосувати строки позовної давності. Ухвалою судді від 26.03.2019 року відкрито спрощене провадження та призначено до розгляду. Ухвалою чуду від 12.08.2019 року розгляд справи визначено за правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 13.01.2020 року закрито провадження по справі та призначено до розгляду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд находить позов який підлягає задоволенню частково. Встановлено, що 18 вересня 2013 року [PERSON] подав заяву до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИВСТА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на оформлення вкладу «Депозит Плюс» на підставі якої був укладений договір банківського вкладу SAMDNO1000737761778, відповідно до якого [PERSON] передав банку грошові кошти в сумі 148 293,00 грн. на строк 6 місяців. Того ж дня була укладена додаткова угода до вказаного договору, якою банком встановлена надбавка у розмірі 2 % річних на строк вкладу із дорученням перерахування її на окремий бонусний рахунок. Підписавши 18 вересня 2013 року вказану заяву про оформлення вкладу «Депозит Плюс» позивач дав свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений. 13 січня 2015 року [PERSON] направив заяву про закриття депозитного рахунку за договором № SAMDNO 1000737761778 та видачу належних йому готівкових коштів в повному обсязі голові правління банк ПАТ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, яка була отримана 19 січня 2015 року. Листом від 20 січня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150116/991 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило позивачу про те, що вимушене припинення діяльності банку на території АР Крим призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та незаконного вилучення майна банку, виникнення значних матеріальних проблем. З посиланням на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» фактично відмовлено від повернення коштів. Подальше листування результатів не дало, тому Позивач вимушений був звернутися до суду для захисту своїх порушених прав і повернення суми депозитного вкладу. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року позов [PERSON] задоволено частково. Закрито основний рахунок карток № № [NUMBER] та [NUMBER] , утворених за договором від 18 вересня 2013 року № SAMDNO 1000737761778, який припинив свою дію 18 березня 2014 року, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] суму банківського вкладу за договором від 18 вересня 2013 року, яка з урахуванням інфляції складає 413 282 грн. 87 коп., та 3 % річних в якості фінансових санкцій за користування коштами за період із 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 року, що становить 12 623 грн. 38 коп., стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] відсотки за весь час користування коштами за період із 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 року у розмірі 101 759 грн. 06 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2016 року, яким було скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року, скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15.11.2017 другу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року змінено в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, зменшивши розмір судового збору який підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави до 3654 грн. У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Постановою Верховного суду від 24 вересня 2018 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишено без задоволення. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року в його незмінній апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін. Поновлено виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року. 15.11.2017 року набрало законної сили рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда та у справі за позовом [PERSON] про захист прав споживачів, закриття поточного рахунку та повернення коштів до ПАТ «ПриватБанк», рішення було передано на виконання, проте сума банківського вкладу за договором від 18 вересня 2013 року, яка з урахуванням інфляції складає 413 282 грн. 87 коп., та 3 % річних в якості фінансових санкцій за користування коштами за період із 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 року, що становить 12 623 грн. 38 коп. не повернуті позивачу до цього часу. На день подачі позову вищевказане рішення не виконано, а було виконане 03.12.2019 року, про що сторонами було зазначено в судовому засіданні, і було визнано всіма учасниками процесу. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Стаття 11 ЦК України передбачає виникнення цивільних прав з рішення суду. Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не повернув йому грошові кошти згідно рішення суду в добровільному порядку на протязі року після набрання рішенням законної сили, отже він є таким, що прострочив. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Виходячи з положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Позивач, звернувся до банку з заявою про повернення вкладу 13.01.2015 року. Банком отримана заява 19.01.2015 року (встановлено Постановою Верховного суду від 24.09.2018 року по справі №61-7003св18). Отже, з урахуванням вимоги про повернення коштів, договір є розірваним через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, що відповідає також ч.3 ст.651 ЦК України, а саме: з 22.01.2015 року. Крім того, починаючи свій розрахунок з 18.09.2015 року позивачем не врахований факт, що рішенням Кіровського районного суду від 02.11.2015 року стягнуто з банку відсотки включаючи дату 18.09.2015 року. При цьому необхідно зазначити, що згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за стягування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором закінчення терміну його дії. Вказаний договір розірваний достроково. Відповідно до наказу № 07 від 05.01.2004 року затвердженого головою Правління Банку встановлена відсоткова ставка по вкладам "На вимогу" у розмірі 1% річних. Починаючи з 04.05.2017 року відповідно до протоколу Комітету управління активами і пасивами 25.04.2017 року була встановлена відсоткова ставка по вкладам "До запитання" у розмірі 0,01 річних. Тому, розрахунок відсотків має бути наступним: за період з 18.09.2015 року по 03.05.2017 року - 148 298,00 грн. х 590 (кількість днів) х 365= 2397,14 грн. ; за період з 04.05.2017 року по 03.12.2019 року - 148298,00 грн. х 941(кількість днів) х 0,01%/365= 38,23 грн. Загальна сума відсотків складає: 2435,37 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України та правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 18.05.2016 р. у справі № 6-474 цс16 . Тому розрахунок інфляційний втрат слід рахувати за період з 03.12.2016 року по 03.12.2019 року та виходячи із тіла депозиту у розмірі 148 298,00 грн. Враховуючи індекс інфляції сума інфляційних втрат за період з 03.12.2016 року по 03.12.2019 року становить 46375,29 грн. Оскільки, позовна вимога щодо стягнення з AT КБ ПРИВАТБАНК 3% річних за ст.625 ЦК України у розмірі 66395,50 грн. була заявлена станом на 03.12.2019 року (тобто 03.12.2019р. днем звернення до суду з даною вимогою), то, відповідно, нарахування та стягнення 3% річних може бути здійснено лише за період з 03.12.2016 року по 03.12.2019 року. Таким чином, розрахунок 3% річних повинен бути здійснений наступним чином: сума грошового зобов`язання - 148298,00 грн. х період нарахування з 03.12.2016р. по 03.12.2019р.( 1095 днів ) х 3% : 365 днів = 13 346,82 грн. Статтею 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд 05 червня 2019 року прийняв постанову у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), якою залишив без змін Постанову Київського апеляційного суду від 20.12.2018 року у справі № 757/32522/17-ц, який у даній справі встановив та дійшов до висновку, що враховуючи, що розмір нарахованої позивачем пені (19562132,93 грн.) значно перевищує розмір збитків, застосовуючи принцип розумності та справедливості, беручи до уваги ч. 3 ст.551 ЦК України та те, що пеня підлягає стягненню у гривнях колегія суддів вважає вірним зменшити розмір пені до розміру суми відсотків, які були нараховані за вказаними депозитними договорами. Отже, Верховний Суд, погоджуючись з висновками апеляційного суду у справі № 757/32522/17-ц, що є аналогічною по суті в частині вимоги щодо нарахування та стягнення пені за ч.5 ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів" тієї, що заявляється наразі позивачем, встановив, що суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої у сумі 19 562 132 грн., застосувавши принципи пропорційності, розумності та справедливості - до розміру нарахованих відсотків за вказаними депозитними договорами". Враховуючи позицію Верховного Суду, який прийняв постанову від 21.02.2018 року у справі № 759/13827/15(касаційне провадження №61-5543св18), яка є аналогічною по суті в частині вимоги щодо нарахування та стягнення пені за ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає пеню розмірі 3 % вартості фінансової послуги за період розрахунку з 03.12.2018 року по 03.12.2019 року (365 днів) та яка складає 711,83 грн. Відповідно до ч.ч. 2- 4 ст. 137 ЦПК України в новій редакції, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом [PERSON] та позивачем була укладена угода про надання правничої допомоги від 12.02.2019 року(а.с.46). Сплата відповідачем гонорару адвокату підтверджується копією розрахункової квитанції серії ВААВ № 004541 від 03.03.2019 року на суму 10 000, 00 грн. ( а.с. 141). Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИВСТА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, факт того, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави 26,50 грн., а 9578, 50 грн. судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. ст. 10, 15, 17, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 11, 22, 23, 509, 549, 625, 1058 Цивільного Кодексу України

Outcome: partial