Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі АТ "ПУМБ"), який є правонаступником публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між публічним акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал" та [PERSON] 10 грудня 2012 року було укладено кредитний договір №26251018722491 та видано кредит у сумі 44086,04 грн. 19.07.2016 ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинилося шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк". Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" є правонаступником усіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал". АТ "ПУМБ" свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Проте, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 23.07.2019 складає 128000 грн, з яких: 20039,39 грн - заборгованість за кредитом; 23024,56 грн - заборгованість процентами; 0 грн - заборгованість за комісією; 84936,05 грн - штрафні санкції. Відповідно до п. 6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта), за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії у терміни, передбачені графіком платежів за кредитним договором позичальник повинен сплатити банку штраф за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ "ПУМБ". Представник позивача, відповідно до вимог ст. 276-277 ЦПК України, просив розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження, про що зазначив у позові. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, про що свідчить лист-повідомлення суду від 28.10.2019 за вих.№1345 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.02.2020, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, а саме, у позовних вимогах позивач зазначає, що заборгованість відповідача станом на 23.07.2019 складає 128000 грн, з яких: 20039,39 грн - заборгованість за кредитом; 23024,56 грн - заборгованість процентами; 0 грн - заборгованість за комісією; 84936,05 грн - штрафні санкції, на підтвердження чого надає «Виписку з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором №26251018722491. Зазначені позивачем вимоги, зокрема, щодо заборгованості за кредитом у сумі 20039,39 грн протирічать наданим позивачем доказам, а саме у п. 2.3 Пропозиції вказано ліміт овердрафту - 8000 грн. Інших доказів щодо видачі відповідачу кредиту на суму 20039,39 грн матеріали справи не містять. У наданій позивачем виписці з рахунку відповідача відсутній розрахунок відсотків та неустойки та Виписка, яку надав позивач не має ніякого відношення до виписки банку, яка формується на підставі здійснених господарських операції банківською програмою автоматично без можливості втручання, а не вручну, як у даному випадку здійснено представником банку. Вказаний документ не відповідає вимогам первинного бухгалтерського документа, які передбачені у ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім цього, позивач пропустив строк позовної давності для звернення із позовом до суду. Так, відповідно до наданої позивачем Пропозиції від 10.12.2012, згідно з п. 2.4, строк Овердрафту складає 36 місяців, тобто до 10.12.2015. Відповідно до документів, що збереглися у відповідача, остання дата внесення ним готівки - 25.12.2013 (копія квитанції додається), тоді як з позовом позивач звернувся до суду 12.08.2019, тобто з пропуском строку позовної давності. Разом з цим, надаючи відзив на позовну заяву, відповідач надав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та клопотання про витребування доказів, які було вирішено судом окремими ухвалами від 21.02.2020. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 10 грудня 2012 року підписав Пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування, відповідно до умов якої, останній запропонував АТ «Банк Ренесанс Капітал», на умовах, зазначених у цій пропозиції та Розділі 3 Загальних умов Договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, укласти з ним договір страхування та договір карткового рахунку, на наступних умовах: 1. Валюта рахунку - гривня; 2. Ліміт овердрафту - 8000; 3. Строк користування овердрафтом та договором страхування - 36; 4. Розмір комісії за обслуговування овердрафту, % - 2; 5. Процентна ставка за користуванням овердрафтом % річних - 0,0001 (при здійсненні розрахункових операції в торговельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту), 24 (при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту ( в межах ліміту); 6. Процентна ставка за користування несанкціонованим овердрафтом, % річних - 24. Крім цього, відповідно до п. 6.2 Загальних умов Договорів кредитування (далі-Умови), відкриття та ведення рахунків за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії, у терміни передбачені Графіком платежів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, у розмірі 10 відсотків від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Дана пропозиція була акцептована банком. Відповідно до п. 2.1 Умов, банк надає позичальнику кредит з метою та у сумі кредиту, вказаній у Пропозиції, й в порядку, передбаченому цим розділом, а позичальник зобов`язується сплатити банку разову комісію, своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом та комісії, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору та повертати кредит банку частинами у сумах та терміни, визначені у Графіку платежів, але в будь-якому випадку не пізніше останнього дня строку кредиту, зазначеного у Пропозиції. У пункті 5.1 Умов, зокрема, зазначено що позичальник зобов`язується щомісячно частинами погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію в сумах та терміни, що визначені у Графіку платежів. Згідно з п. 5.6 Умов сторони домовились, що відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність за спорами, що виникають із Договору карткового рахунку, а саме відшкодування збитків, сплати неустойки (штрафів, пені) встановлюється тривалістю у три роки. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного 10 грудня 2012 року кредитного договору №26251018722491 відповідачу видано кредит у сумі 44086,04 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість перед позивачем, яка, згідно з розрахунком, станом на 23.07.2019 складає 128000 грн, з яких: 20039,39 грн - заборгованість за кредитом; 23024,56 грн - заборгованість процентами; 0 грн - заборгованість за комісією; 84936,05 грн - штрафні санкції. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Надані позивачем докази: копія паспорта (а.с. 4-5), копія Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків (а.с. 6-8), письмова вимога (повідомлення) (а.с. 9-10), виписка з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення (а.с. 11), в цілому підтверджують наявність між сторонами кредитних правовідносин і вказують на те, що відповідач за неналежне виконання зобов`язань повинен нести перед позивачем цивільно-правову відповідальність. Отже, надані позивачем письмові докази у своїй сукупності підтверджують наявність кредитної заборгованості відповідача перед позивачем, та вимоги про стягнення такої заборгованості є обґрунтованими та доведеними. Проте, судом встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із зазначеним позовом до суду, про застосування якої просив відповідач у своїй заяві від 20.02.2020, внаслідок чого у задоволені позову слід відмовити, з огляду на наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки, договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно в сумах та терміни, що визначені у Графіку платежів, (п. 5.1 Умов), впродовж строку кредитування - 36 місяців (п. 2.4 Пропозиції), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Так, відповідно до наданої позивачем Пропозиції від 10 грудня 2012 року, строк Овердрафту складає 36 місяців, тобто до 10 грудня 2015 року, позивач звернувся до суду з позовом 12 серпня 2019 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення неустойки за порушення зобов`язань за кредитом слід зазначити наступне. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідача неустойки задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз`яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Таким чином, позов було пред`явлено після спливу строку позовної давності, представником позивача не заявлено клопотань про поновлення строку позовної давності, та не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в позові акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" слід відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати, у вигляді судового збору, покладаються на позивача. Разом з цим, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) У відзиві на позовну заяву відповідач, серед іншого, просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу, у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». З огляду на зазначене, враховуючи відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат з боку відповідача, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Outcome: dismissed