Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.12.2007 року у розмірі 3800,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 13.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладений кредитний договір №б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 3800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив своїм підписом згоду, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою складає між сторонами Договір. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач належним чином зобов'язання за даним договором не виконує та у зв'язку з порушенням зобов'язань має заборгованість перед позивачем у розмірі 12404,33 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 13.12.2007 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-10). Відповідно Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в "ПРИВАТБАНК" від 01.03.2008 року, відповідач погодився, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають Договір про надання банківських послуг, ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку (а.с. 6). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.10.2013 року, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 12404,33 грн., яка складається з: 3050,56 грн. заборгованості за кредитом; 8525,00 грн. заборгованості по процентам в тому числі: 0,00 грн. несплачені проценти на поточну заборгованість; 8525,00 грн. несплачені проценти на прострочену заборгованість; 00,00 грн. нарахована комісія; 00,00 прострочена комісія; 828,77 грн. заборгованість по судовим штрафам (а.с. 4-5). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного кредитного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved