Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 жовтня 2007 року в сумі 18 994 грн 58 коп. та судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості. В порушення умов кредитного договору відповідач кредит своєчасно не повернула, внаслідок чого утворився борг, який станом на 31 жовтня 2013 року становить 18 994 грн 58 коп., з яких: 4 417,10 грн - заборгованість за кредитом, 10 521,79 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 675 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 880,69 грн - штраф (процентна складова). Оскільки відповідачем кредитні зобов'язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Відповідно до адресної довідки, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та області. Згідно повідомлення Седнівської сільської ради Чернігівського району та області, [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання відсутня, тому не можливо їй вручити судову повістку. За таких обставин, відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, судова повістка вважається доставленою, а відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін без здійснення технічної фіксації. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника від 24 жовтня 2007 року та умов і правил надання банківських послуг, між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] 24 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит в розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 24 жовтня 2007 року. В порушення умов кредитного договору [PERSON] погашення кредиту та відсотків за його користування своєчасно не здійснювала, внаслідок чого утворився борг, відповідно до розрахунку банку, який станом на 31 жовтня 2013 року становить 18 994 грн 58 коп., з яких: 4 417,10 грн - заборгованість за кредитом, 10 521,79 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 675 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 880,69 грн - штраф (процентна складова). У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. Наведене дає підстави вважати вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірними, а відповідача такою, що на виконання умов договору № б/н від 24 жовтня 2007 року повинна відповідати за цивільними зобов'язаннями, сплативши на користь банку відповідну суму боргу. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача, як того вимагає ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved