Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] в м. Бершадь помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] Позивачка [PERSON], як дружина, відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON], як діти є спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого [PERSON] Позивачка [PERSON] у визначений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини був зареєстрований за однією адресою з батьком, але не мав наміру приймати спадщину та на даний час на неї не претендує. Заяву про відмову від прийняття спадщини, до шестимісячного строку, не подав з незалежних від нього причин, так як 09.03.2011 року вироком Бершадського районного суду Вінницької області був засуджений до трьох років шести місяців позбавлення волі. Позивачка стверджує, що вона неодноразово зверталася до державного нотаріуса з метою оформлення спадкового майна , але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку з тим, що між спадкоємцями виник спір щодо розподілу спадкового майна, оскільки на думку нотаріуса [PERSON] також прийняв спадщину після смерті [PERSON] Позивачка [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] до початку судового розгляду надали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляду справи у їх відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке видане 29.11.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області. Позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER]. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] та спадкоємцями першої черги за законом, що підтверджується їх свідоцтвами про народження. За життя [PERSON] був власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 11.12.1988 року та реєстраційним посвідченням Тульчинського бюро технічної інвентаризації від 20.01.2003 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно, зокрема на належний йому житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивачка у визначений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а третя особа [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини , що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копією заяви [PERSON] про відмову від спадкового майна. Позивачем в позовній заяві стверджується та не оспорюється відповідачем у заяві про визнання позову, що відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини був зареєстрований з спадкодавцем за однією адресою, але не мав наміру приймати спадщину та на даний час на неї не претендує. Заяву про відмову від прийняття спадщини, до шестимісячного строку, не подав з незалежних від нього причин, так як 09.03.2011 року вироком Бершадського районного суду Вінницької області був засуджений до трьох років шести місяців позбавлення волі. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ст. 1297 ЦК України передбачає обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Ст.ст. 34, 66 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що видача свідоцтв про право на спадщину відноситься до повноважень нотаріусів, у встановлений законом строк для оформлення спадкової маси, до складу якої входить нерухоме майно, спадкоємці зобов'язані звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та з пакетом документів, які підтверджують такі факти: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, надавши свідоцтво про смерть спадкодавця, документи, підтверджуючі родинні зв'язки з померлим та правовстановлюючі документи на спадкове майно, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Так, відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2015 року № 285/02-31 яка винесена державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Касевич М.В., підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві стало те, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виник спір з приводу розподілу спадкового майна. Однак дану постанову суд оцінює критично, оскільки матеріалами справи встановлено та визнається сторонами , що третя особа [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася і така відмова відповідно до ч. 5 ст.1273 ЦК України є безумовною і беззастережною, а відповідач [PERSON] на спадкове майно не претендує, що свідчить про відсутність спору між спадкоємцями. Зі змісту постанови вбачається, що після заведення спадкової справи нотаріусом не вчинено будь-яких дій для з"ясування позицій спадкоємців щодо спадкового майна. Європейський суд з прав людини не раз висловлювався, що право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Спорронґ і Льоннрот проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул'янов проти України)). Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Крім того, відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, може відбуватися оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії або ж нотаріального акта. Оскарження нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що така дія була вчинена неправомірно. Оскарження ж відмови у такому вчиненні матиме місце у разі, якщо особа вважає, що нотаріус неправомірно відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено підстав на звернення до суду з даним позовом, оскільки заявлені позовні вимоги не є належним способом захисту її порушених прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed