Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, третя особа - Державна реєстраційна служба України. В обґрунтування вимог посилався на те, що 13 жовтня 2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та відповідачем укладено кредитний договір № 11056706000 (далі - договір). Відповідно до умов якого, останній отримав кредит в сумі 15 000 дол.США, який зобов'язався повернути у повному обсязі в строк до 13 жовтня 2027 року або достроково, зі сплатою 10,30 відсотків річних за користування кредитом. 30 січня 2009 року укладено Додаткову угоду № 2 до даного договору, за якою номер договору змінено на № 11056706001. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідач передав в іпотеку будинок [ADDRESS], що підтверджується договором іпотеки № б/н від 13.10.2006 року. 08 грудня 2011 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» перейшло право вимоги, що виникло із вищевказаного кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, які існували в первісного кредитора. Через неналежне виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 877,48 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 150 887,69 грн. Заборгованість складається із: -заборгованості за кредитом в сумі 13 474,53 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 107 701,92 грн.; -заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5 402,95 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 43 185,77 грн. Просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у розмірі 18 877,48 дол. США за кредитним договором № 11056706001 від 30.01.2009 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі позивачеві права власності на житловий будинок [ADDRESS], визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок, припинити право власності [PERSON] на цей будинок, виселити з будинку відповідача та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, витребувати у [PERSON] та передати банку технічний паспорт, правоустановлюючі документи (або їх дублікати) на цей житловий будинок та стягнути з відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом в сумі 1 508,88 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності на розгляд справи не з»явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Представник третьої особи - Державної реєстраційної служби України Болбот К.Ю. на розгляд справи не з'явилася, надавши суду письмові пояснення, просила суд розглянути справу без її участі відповідно до норм діючого законодавства України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11056706000, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 15 000 дол. США, який зобов'язався повернути в повному обсязі в строк до 13 жовтня 2027 року або достроково, зі сплатою 10,30 відсотків річних за його користування. 30 січня 2009 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 2 про надання споживчого кредиту, за умовами якої номер договору змінено на № 11056706001. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON], як іпотекодавець, передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме -житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором іпотеки № б/н від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] Предмет іпотеки належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 13.10.2006 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки в обсязі і на умовах, що існували у первісного кредитора. З довідки від 19 березня 2013 року та виписки по кредитному договору вбачається, що через неналежне виконання умов кредитного договору відповідачем [PERSON], у нього утворилася заборгованість перед банком в загальній сумі 18 877,48 дол.США, що за офіційним курсом долара США до гривні становить 150 887,69 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 13 474,53 дол.США, що за офіційним курсом долара США становить 107 701,92 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 5 402,95 дол.США, що за офіційним курсом долара США становить 43 185,77 грн. В силу ст.1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У відповідності до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальними положеннями ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Стаття 585 ЦК України передбачає, що право застави виникає з моменту укладання договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. За змістом ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобов'язань відповідача, звернення стягнення на предмет іпотеки є правом позивача, яке передбачено зокрема укладеним з відповідачем кредитним договором, договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку». Тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. У пункті 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" (далі - Постанова), звернено увагу судів на те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до п.39 Постанови, суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений п.5 договору іпотеки є обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в обраний позивачем спосіб. При цьому суд, при ухвалені рішення, враховує положення п.42 Постанови, відповідно до яких, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст.39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України. З метою захисту прав та інтересів позивача, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, існують всі підстави для припинення права власності іпотекодавця (в т.ч. право володіння, користування і розпорядження) на предмет іпотеки, оскільки за змістом ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Щодо позовних вимог про виселення [PERSON] та усих мешканців, які проживають і зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS], то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно із ч.4 ст.9, ст.109 Житлового кодексу УРСР, ст.ст.39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Однак примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивачем на ім'я [PERSON] та усіх інших мешканців житлового будинку [ADDRESS], 15 жовтня 2013 року направлено лист - вимогу про виселення із вказаного будинку. Однак не надано відповідних доказів того, що ця вимога була отримана ними та коли саме. Крім цього, суд звертає увагу на той факт, що інші особи, крім відповідача, не були притягнуті представником позивача до участі у справі у якості відповідачів. Також не підлягає задоволенню вимога банку про витребування у відповідача [PERSON] технічного паспорту, правовстановлюючих документів (або їх дублікатів) на житловий будинок та передачі їх банку, оскільки банком при розгляді справи судом відповідно до ст.60 ЦПК України не доведено факту знаходження безпосередньо саме у відповідача [PERSON] технічного паспорту, правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1 508,88 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial