Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача релігійної громади Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви села Малинськ, Березнівського району Рівненської області звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Сарненська Єпархія Української православної церкви про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Свої позовні вимоги мотивує тим, що релігійній громаді с.Малинськ Православної церкви України належить на праві приватної власності будівля церкви за адресою: [ADDRESS] . Позивач не в змозі здійснювати свої речові права щодо зазначеного нерухомого об`єкту, власником якого є, оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні належним їм на праві приватної власності будівлі церкви. При цьому будь-яких правових підстав для перебування у приміщенні храму він не має, а добровільно звільнити його відмовляється. Неодноразово прихожани храму зверталися до [PERSON] з проханням звільнити неналежне йому приміщення, проте [PERSON] застосовує фізичну силу. Просить суд усунути перешкоди в здійсненні права власності релігійної громади Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви села Малинськ, Березнівського району Рівненської області, на будівлю церкви за адресою: [ADDRESS], шляхом її звільнення [PERSON] . Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач вказував про те, що він не чинить перешкоди у користуванні культовою спорудою для позивача, вважає, що останній вчинив рейдерське захоплення майна, що належить на праві власності релігійній громаді Петро - Павлівської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви с. Малинськ Березнівського району Рівненської області. До того ж, станом на сьогодні, Свято - Петро - Павлівський храм відкритий, та будь - хто може вільно відвідувати богослужіння. Право власності та правокористування у Сарненської Єпархії Української православної церкви на будівлю церкви виникло на законних підставах, оскільки саме 31.03.2005 року виконавчим комітетом Малинської сільської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будівлю церкви, Свято - Петро - Павлівський храм за адресом: [ADDRESS]., власником вказано релігійну громаду УПЦ Свято - Петро - Павлівської парафії Сарненської єпархії. При цьому вважає неправомірним прийняття 26 березня 2019 року головою Рівненської обласної державної адміністрації розпорядження про реєстрацію статуту Релігійної громади у новій редакції, яким було змінено підлеглість, її назву та керівника через підроблення протоколу парафіяльних зборів, заяви про реєстрацію статуту у новій редакції, статуту у новій редакції та копії чинного статуту. Позаяк, на його думку, відбулася протиправна зміна конфесійної приналежності, тому і спроби позбавити його, як члена релігійної громади права користуватися будівлею церкви, вважає незаконними. Релігійна громада, пред`являючи позов та підтримуючи його в подальшому, вказувала про необхідність звільнення спірної будівлі церкви з метою усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача, адвокат Виноградова - Мацьнєва Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими та доведеними, просила суд їх задоволити в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві та матеріалах справи. Відповідач та представник відповідача, адвокат Приходько Р.П. заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Вважають, що позов є необґрунтованим, безпідставним та не може бути задоволений. В судовому засіданні вказували, що до позовної заяви не додано жодного належного доказу, що підтверджує фактів викладених в позовній заяві. Представник відповідача вважає, що право його клієнта користування спірною будівлею церкви виникло на законних підставах, оскільки він є настоятелем Свято - Петро - Павлівського храму с. Малинськ, Березнівського району, Рівненської області. Фізична особа [PERSON] є неналежним відповідачем, і як наслідок це є підставою для відмови в задоволенні позовної заяви Релігійної громади Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви. На думку представника відповідача, зміна підлеглості релігійної громади відбулася з порушенням вимог Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", внаслідок чого були здійсненні спроби захоплення культової будівлі та здійснюються спроби виселення настоятеля. Правомірність перереєстрації релігійної громади встановлюється органами національної поліції. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Сарненська Єпархія Української православної церкви в судові засідання не з`явився, про час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є кумою відповідача [PERSON] , коли були зареєстровані документи, відповідно до розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації, щодо реєстрації статутів релігійних громад в новій редакції, 07 квітня 2019 на Благовіщення, Релігійна громада Петро-Павлівської парафій Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Малинськ, Березнівського району, Рівненської області вирішили зібратися та провести службу на 12 годину, вони думали, що попередня служба вже завершилася та помилилися. [PERSON] та [PERSON] не дозволяли їхній громаді зібратися, отець [PERSON] стояв на сходах, була злива, вони мерзли, їхній групі людей не дозволяли зайти до церкви. Вони пішли відправляти у клуб, тому що було свято Благовіщення. Потім у них були переговори у сільській раді, де був присутній відповідач [PERSON] , [PERSON] та декілька односельчан, вони говорили про почергове богослужіння у церкві, наближалося свято. 03 вересня 2019 їхня релігійна громада вирішили відспівати богослужіння, оскільки вони є офіційно зареєстрованими. Свідок пояснює, що коли прийшла до церкви, її дівчата вже співали, згодом почали збиратися інші люди і почалися бійки, крики, проклинання, дівчата залишилися у середині церкви. Відповідач [PERSON] став перед дверима у коридорі у зв`язку з цим не можна було вийти з церкви, в дверях теж вже зібралися люди, вона вирішила взяти телефон та відзняти події того дня, після того як вона взяла телефон до рук, на неї почали нападати, [PERSON] сказав: «Кума моя рідна мене з хати виганяє, беріть її». Після цих слів на неї напали хлопці, вона неодноразово падала на підлогу, на спині були синці, згодом після вказівки [PERSON] її викинули з церкви. Зазначає, що після 03 вересня 2019 вона не намагалася потрапити до церкви, злякалася, оскільки 09 вересня був обстріл будинку голови сільської ради, до неї відразу зранку прийшла поліція та почала все розпитувати. Свідок зазначає, що була членом української православної церкви, у їхньої громади немає ніяких посвідчень, представники просто записані у список, хто приходив на збори. Аналогічні за змістом показання в судовому засіданні дали свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є прихожанами «Релігійної громади Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Малинськ Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Березнівського районного суду від 27 травня 2020р. вказану позовну заяву до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Сарненська Єпархія Української православної церкви про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Березнівського районного суду від 26.04.2020р. провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 28.07.2020 року. До суду 06.10.2020 року надійшли письмові клопотання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача. До суду 13.10.2020 року надійшло письмове клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] та Службу у справах дітей Березнівської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 22.10.2020р. у задоволенні клопотання відповідачів про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] та Службу у справах дітей Березнівської районної державної адміністрації було відмовлено. Ухвалою суду від 27.10.2020р. судове засідання у справі призначене на 14 годину 00 хвилин на 03 листопада 2020 року було вирішено провести в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 04.12.2020р. судове засідання у справі призначене на 11 годину 00 хвилин на 14 грудня 2020 року було вирішено провести в режимі відеоконференції. До суду 02.02.2021 року надійшов відзив від відповідача в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що після внесення Верховною Радою України змін до законодавства у сфері свободи совісті та про релігійні організації, на підставі підробленого невстановленими особами протоколу Парафіяльних зборів Релігійної громади села, Статуту та інших документів змінено підлеглість релігійної громади, її назву та керівника. За таких обставин громада була змушена звертатися за захистом до правоохоронних органів, а також до суду з приводу скасування рішень державного реєстратора, якими внесено зміни до установчих документів Релігійної громади, а тому позивач не є належним власником спірного об`єкту нерухомого майна, яке він отримав від Релігійної громади УПЦ для проведення богослужінь. Відзив був поданий із пропуском строків на подання відзиву. Відповідь на відзив позивач та представник позивача не подали. Ухвалою суду від 22.02.2021 року у задоволенні заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було відмовлено та підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 03.03.2021 року. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін встановив, що спірні правовідносини між сторонами виникли щодо будівля церкви за адресою: [ADDRESS] , яка належить релігійній громаді села Малинськ, Березнівського району, Рівненської області, при цьому право власності за релігійною громадою Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви, відповідачем не визнається через порушення, на його думку, порядку зміни підлеглості релігійної громади, її назви та керівника, будівля церкви на праві власності належить релігійній громаді УПЦ Свято - Петро - Павлівської парафії Сарненської єпархії. Судом встановлено, що державним реєстратором Вітковець Тетяною Володимирівною, Відділу «Центру надання адміністративних послуг» Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області 17.05.2019 року було зареєстровано право приватної власності на будівлю церкви за адресою: [ADDRESS] у формі приватної власності за релігійною громадою Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви села Малинськ, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 171434034. 28.08.2019 року державним реєстратором Панасюк Валерією Олегівною, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, серії та номер: ЯЯ № 273585, виданого 03.02. 2010 року Малинською сільською радою зареєстроване право будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, за адресою: [ADDRESS] за релігійною громадою Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви села Малинськ, що підтверджуються витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 179178187. Обставини втрати оригіналу свідоцтва про право власності на спірну будівлю церкви відповідач заперечує та з наданого представником відповідача, адвокатом Приходько Р.П., оригіналу свідоцтва, виданого виконавчим комітетом Малинської сільської ради Березнівського району Рівненської області від 31 березня 2005 року, вбачається, що будівля церкви за адресою [ADDRESS], належить релігійній громаді Петро - Павлівської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви с. Малинськ. Рішенням Рівненської обласної ради народних депутатів від 25.09.1991 року № 173 "Про реєстрацію статутів релігійних громад та передачу культових будівель" вирішено зареєструвати статут Релігійної громади Української Православної Церкви у населеному пункті: с.Малинськ Березнівського району (п. 1.1), вказане підтверджується свідоцтвом про реєстрацію статуту релігійної громади № 25. 31.03.2005 року виконавчим комітетом Малинської сільської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будівлю церкви, Свято - Петро - Павлівський храм за адресою: [ADDRESS], власником вказано релігійну громаду УПЦ Свято - Петро - Павлівської парафії Сарненської єпархії. Отже спірні правовідносини між сторонами виникли щодо будівлі церкви за адресою: [ADDRESS], при цьому право власності за релігійною громадою Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви, відповідачем не визнається. Норми права, які застосував суд. Згідно з ч.ч. 1,2,3,4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями). Релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. Релігійні організації можуть бути обмежені у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, передбачених законом. Релігійні організації мають право власності на майно, придбане або створене ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, передбачених законом (стаття 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»). Згідно частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Мотиви суду. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Залишаючи вимоги Релігійної громади без задоволення, суд виходить із того, що відповідно до положень ст.2 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації » в Україні усі правовідносини, пов`язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього. Згідно ст.1 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» завданнями цього Закону є, зокрема, гарантування права на свободу совісті громадянам України та здійснення цього права; забезпечення відповідно до Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та норм міжнародного права, визнаних Україною, соціальної справедливості, рівності, захисту прав і законних інтересів громадян не залежно від ставлення до релігії; подолання негативних наслідків державної політики щодо релігії і церкви; гарантування сприятливих умов для розвитку суспільної моралі і гуманізму, громадянської злагоди і співробітництва людей незалежно від їх світогляду чи віровизнання. Статтею 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійні організації згідно частин 1, 3 ст.18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. У власності релігійних організацій можуть бути будівлі, предмети культу, об`єкти виробничого, соціального і добродійного призначення, транспорт, кошти та інше майно, необхідне для забезпечення їх діяльності. Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» у чинній редакції вбачається, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Аналіз вказаних норм законодавства про релігійні організації свідчить про те, що у разі зміни підлеглості, громадяни, які не згідні з таким рішенням, не втрачають свого права на користування культовою будівлею і майном релігійної громади, яке перебуває у їхній спільній власності. Такі висновки узгоджуються з ч.2 ст.319 ЦК України, відповідно до якої власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. При цьому, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (ч.5 ст.319 ЦК України). Суд погоджується з доводами позивача, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Разом з тим, Конституцією України передбачено також і захист права інших громадян на свободу сповідувати будь-яку релігію, вільного віросповідання, на користування культовою будівлею, храмом, церквою. Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Суд не вправі обмежувати будь яку особу у праві доступу до будівлі храму, церкви, відповідач [PERSON] , як фізична особа, громадянин України наділений всіма правами і обов`язками визначеними Конституцією України та законодавством України, будь яка дискримінація заборонена. Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті2, стаття11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача. Тому суд вважає, що така крайня ступінь втручання в права особи не буде справедливою і пропорційною, а буде надмірною при оцінці даних обставин. Крім того, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б у свій сукупності дали змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме що відповідач [PERSON] порушує права позивача, що, в свою чергу, з врахуванням принципів змагальності цивільного процесу, повинно бути підтверджене відповідними належними та допустимими доказами. Так, в ході розгляду справи відповідач [PERSON] пояснив суду про те, що він особисто не вчиняв жодних дій , які б перешкоджали позивачу, членам релігійної громади села чи іншим чином користуватись спірним майном. Суд вважає, що позивачем не надано доказів, які б спростовували заперечення відповідача. Із показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з досліджених в судовому засіданні відеозаписів подій, наданих представником позивача вбачається, що в с.Малинськ, Березнівського району, Рівненської області, відбулося протистояння та спір за будівлю храму між релігійною громадою Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви та релігійною громадою Петро - Павлівської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви с. Малинськ. Учасниками вказаної події були члени релігійних громад, жителі села Малинськ, свідки та відповідач [PERSON] , який висловлював свою позицію. До показань свідків, про те що відповідач вчиняє протиправні дії щодо членів релігійної громади Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви суд ставиться критично, оскільки вказані свідки є заінтересованими особами у справі, крім того вказали, що після сутичок між прихильниками двох релігійних громад, не намагалися зайти до храму чи вчиняти будь які інші дії, стосовно приміщення храму. Із письмових доказів наданих представником позивача, а саме відповіді про розгляд звернення з Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області від 26.12.2019р. № 10354/213/01-2019 встановлено, що нікому не заборонено прийти до Петро - Павлівського храму (а.с. 19). Суд, критично відноситься до посилань представника позивача стосовно того, що позивачу чиняться перешкоди в користуванні церковною спорудою та церковним майном під час проведення богослужінь, оскільки в матеріалах справи немає належних і допустимих доказів, які б вказували на зазначений факт. Позивач, звертаючись до суду, не обґрунтував свою позовну заяву тими обставинами, що члени громади позбавлені права вільно відвідувати церкву, сповідувати обрану релігію, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні переконання, брати участь у релігійних обрядах, навчатися релігії, оскільки будь-які якого рішення про заборону відвідувати храм, заборону на свободу віросповідання не приймалось. На думку суду, надані позивачем докази, якими він обґрунтовує свої вимоги, зокрема, відповідь на звернення Малинської сільської ради Березнівського району № 974/02-29/19 від 12.11.2019р., відповідь на звернення Рівненської обласної ради № 12-2133/01 від 15.10.2019р., відповідь на звернення Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області № 01/9-19/898 від 25.11.2019р., відповіді про розгляд звернення з Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області від 26.12.2019р. № 10354/213/01-2019 (а.с. 16-19) жодним чином не підтверджують наявність будь-яких дій, які перешкоджають користуватись позивачу спірним майном, саме з боку відповідача [PERSON] . Також, надані позивачем докази, якими він обґрунтовує свої вимоги, зокрема, заява до органів поліції, витяги з кримінального провадження №12019180060000454 від 03.09.2019 року, з кримінального провадження №12019180060000471 від 04.09.2019 року, жодним чином не підтверджують наявність будь-яких дій, які перешкоджають користуватись позивачу спірним майном. Згідно із ч. 1, п. 5 ч. 3, ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. В позовній заяві взагалі не зазначено, які саме існують перешкоди у користуванні спірним майном, докази, що існують перешкоди у користуванні майном відсутні. Цивільний позов Релігійної громади Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви був заявлений до [PERSON] , як до фізичної особи, громадянина України, а не як до керівника чи представника релігійної громади Петро - Павлівської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви, настоятеля храму, який має право діяти в правовідносинах від імені юридичної особи, за таких обставин суд рахує помилковим посилання позивача на положення господарського кодексу України. Щодо підстав для звільнення відповідачем приміщення храму, відповідно до положень ЦК України, які застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами, то позивачем наведено не було, матеріали справи їх не містять, тому суд дійшов до переконання, що позов не ґрунтується на законі та обставинах справи, а відтак суперечить змісту права, про захист якого заявлено Релігійною громадою. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази порушення прав та інтересів саме позивача - Релігійної громади Петро - Павлівської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви щодо проведення релігійних обрядів відповідачем. Правовідносини які виникли між сторонами зводяться виключно до спору за право власності на будівлю церкви в [ADDRESS] , а саме спору між двома релігійними громадами, як юридичними особами. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 ст. 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття "майно" у першій частині ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв"язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в позові слід відмовити. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed