Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 18.09.2011 року близько 21 год. на 47 км. автодороги Чернігів-Київ сталася ДТП, під час якої автомобіль «Шевроле Лачетті», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], котрий перебував у стані алкогольного сп»яніння, здійснив наїзд на нього та його сестру [PERSON], які знаходилися, як свідки на місці іншої дорожньо-транспортної пригоди, що сталася в цей же час внаслідок наїзду автомобіля Мазда на чоловіка. В позові вказує, що в результаті ДТП він зазнав струсу головного мозку, отримав тілесні ушкодження голови, обличчя та ока. За необхідною медичною допомогою позивач звертався до КМЛШД, після чого лікувався амбулаторно під наглядом лікарів студентської поліклініки НУБІП та з 26.11.2011 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Бобровицькій ЦРЛ за місцем свого проживання. Протягом чотирьох місяців здійснював лікування за рекомендацією лікарів, при цьому проходив томографічне обстеження, вживав ліки, приймав фізпроцедури. Внаслідок пошкодженого правого ока та понівеченого обличчя переніс декілька хірургічних втручань з накладенням косметологічних швів. Вказує, що в результаті отриманих травм в ДТП він поніс моральні та душевні страждання, які порушили його звичайний спосіб життя, створили незручності на психологічному рівні та комплекси неповноцінності. Через шрами на обличчі постійно комплексує та докладає додаткових зусиль для його відновлення. Окрім того, позивач вказує, що в результаті наїзду на нього автомобілем «Шевроле Лачетті», яким керував [PERSON], були пошкоджені його особисті речі, а саме: кросівки « New Balance» вартістю 560 грн., штани Adidas вартістю 480 грн., спортивна куртка Adidas вартістю 600 грн., футболка Reabok, вартістю 180 грн. та телефон Samsung вартістю 1200 грн. Автомобіль «Шевроле Лачетті», державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], проте фактично належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] повинні відповідати за заподіяну шкоду солідарно. Оскільки, відповідачі майже за два роки в добровільному порядку не вчинили будь-яких дій для відшкодування шкоди, то позивач просить в судовому порядку стягнути з них солідарно 3420 грн. матеріальної шкоди, 1800 грн. витрачених на правову допомогу та 20 000 грн. завданої моральної шкоди, а також просить стягнути судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] просять повністю задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позові. Позивач не побажав залучити до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ "Страхова компанія "ЛАФОРТ", вказавши, що ПрАТ "Страхова компанія "ЛАФОРТ" судовим рішенням визнана банкрутом. Крім того, [PERSON] керував автомобілем в стані алкогольного сп»яніння і ПрАТ "Страхова компанія "ЛАФОРТ" не буде нести відповідальності як страховик. Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що підстави для солідарного стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди відсутні, так як, під час ДТП, про яку йде мова в позовній заяві, за кермом автомобіля «Шевроле Лачетті», державний номерний знак [NUMBER], знаходився відповідач [PERSON], який на законних підставах керував цим транспортним засобом, а згідно чинного законодавства завдана джерелом підвищеної небезпеки шкода відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. [PERSON] постановою Броварського районного суду Київської області від 27.02.2012 року притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, тому відповідач [PERSON] не може нести цивільну відповідальність за винні дії [PERSON] Крім того, на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] у відповідності до чинного законодавства, була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». І оскільки, розмір страхового відшкодування не виходить за межі суми страхового ліміту, то суму матеріальної та моральної шкоди, яку просить стягнути позивач з відповідачів, має відшкодовувати страхувальник ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином за його юридичною адресою, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідачів, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою суду від 02 жовтня 2014 року в якості третьої особи залучено ПрАТ «Страхову компанію «Лафорт», оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, а позивач не побажав скористатися правом передбаченим ст.33 ЦПК України. Судом встановлено, що постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2012 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася 18.09.2011 року близько 21 год. на 47 км. автодороги Чернігів-Київ, під час якої автомобіль «Шевроле Лачетті», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], здійснив наїзд на [PERSON] і [PERSON], та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно акту судово-медичного дослідження №155 від 05.01.2012 року у [PERSON] маються тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забійної рани голови, гематоми вік і субконьюктивального крововиливу правого ока, ссаден тулуба, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров'я та виникли від дії тупих предметів. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що автомобілем «Шевроле Лачетті», державний номерний знак [NUMBER], на момент ДТП керував відповідач [PERSON], який має посвідчення водія відповідної категорії. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Шевроле Лачетті», державний номерний знак [NUMBER], належить [PERSON] Отже, відповідальність за скоєну ДТП повинен нести відповідач [PERSON], який на законних підставах керував автомобілем і шкода, завдана позивачеві з вини відповідача [PERSON] підлягає відшкодуванню за рахунок останнього. В ході розгляду справи, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами застрахована ПрАТ Страхова компанія «Лафорт», згідно інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, поліс серії АА №6751323, терміном з 07.09.2011 року по 06.09.2012 року, з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. та за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 грн. з нульовою франшизою. Згідно ст.3 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як визначено ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки, відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Отже, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. Як встановлено, такої згоди відповідачем [PERSON] надано не було. Тому, оскільки згідно полісу серії АА №6751323 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт», а вказаний позивачем розмір завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Лафорт», то обов'язок по відшкодуванню матеріальної та частково моральної шкоди позивачу покладається на ПрАТ «СК «Лафорт». Відповідно до вимог ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Проте, в ході розгляду справи, позивачем таке клопотання заявлене не було, незважаючи на те, що ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» було залучено до участі у справі за ініціативою суду в якості третьої особи у зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована саме у цій компанії. Відповідно до п 23.1. ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при вирішенні вимог про стягнення витрат на лікування судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Доказів, які б вказували на те, що витрати на ліки понесені позивачем пов'язані з лікуванням, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суду не надано, з наданих до суду копій чеків з аптек не вбачається хто саме купував вказані в них ліки, не надано суду також і рецептів лікарів, які б вказували на те, що придбані ліки призначені для відновлення здоров'я, яке було ушкоджено внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Отже, і правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди також немає. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. За загальним правилом, передбаченим ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 Постанови ПВСУ, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач моральну шкоду обґрунтовує тим, що отримані ним при ДТП тілесні ушкодження спричиняють незручності та створюють комплекс неповноцінності, до теперішнього часу стан здоров»я не відновився. Шрам на обличчі додає додаткових незручностей у спілкуванні з іншими особами. В процесі лікування позивач змушений був приймати препарати небажані для організму. Крім того, вказує, що йому довелось змінювати уклад свого життя, економлячи гроші, щоб придбати собі новий одяг і мобільний телефон, так як його речі були пошкоджені під час аварії, але будь-яких доказів наявності шрамів після травм та проведення косметологічного лікування обличчя, приймання шкідливих ліків, пошкодження одягу позивачем суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували завдання йому такої шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed