Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Бондар О.Б. в поданій до суду позовній заяві просить стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" з [PERSON] суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 03 вересня 2008 року в розмірі 63 868,03 доларів США, що еквівалентно 593 813 грн. 03 к., а також сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 к. В позовній заяві вказує на те, що 03 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №11390628000, відповідно до умов якого позивач надав останньому кредит в іноземній валюті в сумі 60 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01 вересня 2023 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього кредитного договору. Позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 12 березня 2014 року заборгованість по кредитному договору становить 63 868,03 доларів США, що еквівалентно 593 813 грн. 03 к. Не погоджуючись з позовними вимогами позивача, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив об'єднати її в одне провадження з позовом ПАТ «УкрСиббанк» до нього про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, крім того, визнати кредитний договір, укладений 03 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ним недійсним. Ухвалою суду від 04 квітня 2014 року прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, вказані позови об'єднані в одне провадження. Представник позивача за довіреністю Рогатинський О.В. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив суд їх задовольнити, вимоги зустрічної позовної заяви заперечив. В обґрунтування заперечень по зустрічному позову посилається на те, що 03 вересня 2008 року відповідач [PERSON] добровільно звернувся до АКІБ «УкрСиббанк» з письмовою заявою про надання йому кредиту на споживчі цілі в сумі 60 000 доларів США зі строком повернення кредиту у повному обсязі не пізніше 01 вересня 2023 року. Останній своїм підписом погодився з умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, заперечив проти його задоволення, а зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказаний кредитний договір укладений з порушенням норм чинного законодавства, а саме: порушення прав споживача фінансових послуг: представниками банку не було надано йому повної інформації відносно наданого кредиту, представник позивача за зустрічним позовом не попередив його про можливі фінансові ризики у разі зміни курсу долару США відносно національної грошової одиниці України - гривні. Крім того, відповідачем за зустрічним позовом не дотримані вимоги щодо змісту правочину та включення до кредитного договору пунктів, що обмежують можливість мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки. Враховуючи, що відповідно до вимог кредитного договору він повинен сплачувати платежі в іноземній валюті, в доларах США, курс якої до гривні значно зріс, платежі за кредитом зросли на 100%, його фінансовий стан значно погіршився, тому всі ризики відносно зростання курсу валюти до гривні банком були покладені на нього, з чим він не погоджується. Враховуючи вказані обставини, просить визнати кредитний договір недійсним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає первісний позов підлягаючим повному задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до укладеного 03 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" ( з 21 грудня 2009 року - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №11390628000, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 60 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 01 вересня 2023 року за умови згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,5%. Сторони домовились, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених умовами договору. Відповідно до п. 1.3.4 кредитного договору погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 10 число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти. 29 квітня 2009 року між банком та відповідачем за первісним позовом укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, умовами якої змінено строки сплати процентів з 01 по 25 число кожного місяця. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. 1054 України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений в кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Позивач ПАТ "УкрСиббанк" стверджує, що виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 27 січня 2014 року позичальнику [PERSON] направлено вимогу про погашення заборгованості, однак станом на 12 березня 2014 року вимога банку залишена без задоволення. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до вимог п. 4.1 Правил, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач за первісним позовом сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Станом на 12 березня 2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 63 868,03 доларів США, що еквівалентно 593 813 грн. 03 к., з яких: - 46 664,72 доларів США, що еквівалентно 433 865 грн. 23 к. - кредитна заборгованість; - 14 986,34 доларів США, що еквівалентно 139 335 грн. 50 к. - заборгованість по процентам; - 824,10 доларів США, що еквівалентно 7 662 грн. 09 к. - пеня за прострочення сплати кердиту; - 1 392,87 доларів США, що еквівалентно 12 950 грн. 21 к. - пеня за прострочення сплати процентів. Оскільки [PERSON] свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту по сплаті процентів за користування ним не виконує, то позивач за первісним позовом звернувся до суду з даним позовом і просить задовольнити його вимоги. ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON] виконав, надавши останньому кредитні кошти на загальну суму 60 000,00 доларів США. Всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах з березня 2012 року, чим тривалий час порушує взяті на себе зобов'язання. 27 січня 2014 року позичальнику [PERSON] направлено вимогу про погашення заборгованості, однак станом на 12 березня 2014 року вимога банку [PERSON] проігнорована. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що є вимогами ст. 625 ЦК України. Оскільки відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання згідно кредитного договору, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, то на підставі вищезазначеного відповідач повинен їх виконати та сплатити заборгованість перед банком. Підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати у виді судового збору в сумі 3654 грн. 00 к. При цьому, суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову відповідача про визнання недійсним кредитного договору з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 зазначеного Кодексу, визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до п.20 Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача по зустрічному позову, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суд вважає, що твердження відповідача про те, що при отриманні споживчого кредиту [PERSON] був введений банком в оману є надуманими і безпідставними, оскільки вони нічим не підтверджені, так як жодних доказів про це ними суду не надано. В договорі про отримання споживчого кредиту детально, доступно та прозоро описані всі норми даного кредиту (видача та повернення кредиту, плата за користування та інші види оплати послуг, відповідальність, тощо). Позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами даного договору, підтвердив свої права та обов'язки та погоджується з ними. Таким чином суд приходить до висновку, що банком виконано договір належним чином, шляхом надання для [PERSON] кредиту на споживчі цілі в іноземній валюті. В свою чергу [PERSON] на день подачі позову банком, будь-яких претензій щодо несправедливого виконання договору кредиту не вносились. В зв'язку з цим вказані доводи позивача не можуть бути враховані, оскільки спірні угоди, в силу положень ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України не суперечить вимогам ст.215 ЦК України. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. А пунктами 3, 10 частини третьої даної статті визначений приблизний перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір, укладений між сторонами є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору він ознайомився та погодився з його умовами. Враховуючи цю обставину немає підстав вважати, що ці положення створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, тому при укладенні договору вимоги ст. 203 ЦК України виконані, підстав для визнання його недійсним та визнання безпідставним нарахування заборгованості з вказаних в зустрічній позовній заяві не вбачається. Згідно ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Правова природа правочину є юридичним фактом (ст. 11 ЦК України), що являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин. Вольовою обставиною у вищевказаному договорі є підпис [PERSON], чим він погодився з його умовами. Крім того, відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договору або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч. 4 ст. 652 ЦК України - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Частиною 4 ст. 652 ЦК України встановлено, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. З матеріалів справи вбачається, що в момент укладання договору його сторони не лише керувалися тим, що курс української гривні до долара США протягом строку дії договору залишатиметься стабільним, а й допускали можливість його падіння, та включаючи в договір умову відповідно до п. 7.2 Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСибБанк», відповідно до якого позичальник усвідомлює можливість виникнення курсових різниць(коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті ним за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару/робіт/послуг), яку він придбаває за рахунок кредитних коштів банку і погоджується з цим, позивач намагався уникнути ризику, пов'язаного з можливим падінням курсу гривні, а позичальник [PERSON] взяв на себе такий ризик. Таким чином, настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, оскільки економічна криза має загальний характер і стосується обох договірних сторін, отже, не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач за первісним позовом як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити. На підставі ст.ст. 6, 11, 14, 203, 215, 220, 230, 526, 625, 627, 628, 652, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved