Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

28 серпня 2015р. представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Хрещатик" звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 14.06.2013р. між ПАТ КБ "Хрещатик" та [PERSON] був укладений договір №1Z0870/10284947201-КЛ про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у формі відновлювальної кредитної лінії за картковим рахунком з лімітом кредитування в сумі 3000,00 (три тисячі) грн. та кінцевою датою погашення не пізніше 13.06.2015р. зі щомісячним графіком зменшення кредитного ліміту на 125,00 грн. (сто двадцять п'ять) грн., починаючи з липня 2013 року. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит у формі відновлювальної кредитної лінії. Відповідачем не виконані належним чином зобов'язання за кредитним договором. Позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за сумою кредиту у розмірі 595,65 грн. 65коп. та судові витрати у розмірі 243,60грн (а.с. 2-4). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши обставинами, що вказані в позовній заяві, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Клопотання представника позивача про заочний розгляд задоволено і цивільна справа розглянута заочно. Розглянувши клопотання представника позивача, дослідивши письмові докази, що у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Судом встановлено, що 14.06.2013р. між ПАТ КБ "Хрещатик" та [PERSON] був укладений договір №1Z0870/10284947201-КЛ про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у формі відновлювальної кредитної лінії за картковим рахунком з лімітом кредитування в сумі 3000,00 (три тисячі) грн. та кінцевою датою погашення не пізніше 13.06.2015р. зі щомісячним графіком зменшення кредитного ліміту на 125,00 грн. (сто двадцять п'ять) грн., починаючи з липня 2013 року (а.с.5-6). 01.06.2013р. відповідачем підписано заяву, відповідно до якої останній просив банк відкрити йому кредитну лінію для проведення операцій з платіжною карткою (а.с. 17). Згідно розрахунку заборгованості за договором №1Z0870/10284947201-КЛ від 14.06.2013р. станом на 06.08.2015р. відповідачем не сплачено загальну заборгованість по кредиту за період з 16.03.2015р. по 06.08.2015р. в сумі 595,65 грн. (п'ятсот дев'яносто п'ять гривень 65 копійок), з яких: сума несанкціонованої заборгованості за кредитом-483,10 грн; сума заборгованості за відсотками за використання кредиту за період з 27.03.2015р. по 06.08.2015р.-69,04грн; сума заборгованості за відсотками за перевищення кредитного ліміту за період з 27.03.2015р. по 06.08.2015р.-43,51грн. (а.с.8) Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. В силу п.3.3.4. кредитного договору, відповідач зобов'язався у випадку прострочення кредиту та сплати відсотків за користування ним, у тому числі у випадках передбачених п.п. 3.2.3. цього договору повернути банку основну суму кредиту, сплатити прострочені відсотки та плату за супроводженням надлімітної заборгованості у розмірах, визначених у п.п. 1.1, 2.1. та 2.2. цього договору (а.с. 3). За кредитним договором позивач встановив кредитну лінію на загальну суму 3000,00грн, а відповідач підписав заяву, про що свідчать матеріали справи. Отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ураховуючи той факт, що відповідач і на теперішній час неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту та відсотків, суд вважає що таке невиконання є порушенням відповідачем зобов'язань у розумінні наведеної норми. Згідно з ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв'язку з чим у банка виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved