Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

31.10.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] [PERSON] про стягнення 117000 грн 00 к. на відшкодування матеріальної шкоди, 20000 грн 00 к. на відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП, яка мала місце 02.08.2015 з вини відповідача, та про відшкодування судових витрат в розмірі 5050 грн 00 к. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що 02 серпня 2015 року о 05:05 годині [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], на перехресті вул. Перемоги та вул. Чарівна у м. Запоріжжя на автошляху Харків-Сімферополь не дотримався безпечної дистанції руху та допустив зіткнення з автомобілем БМВ-525, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, який допустив порушення вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, автомобілю БМВ-525, реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, що належить йому на праві приватної власності, завдані технічні пошкодження. Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження №17/16 від 02.09.2016 матеріальний збиток, завданий власникові автомобілю БМВ-525, реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, в результаті його пошкодження при ДТП складає 117000 гривень. За проведення експертного дослідження ним сплачено 5050 грн 00 к. Крім матеріальної шкоди йому була завдана моральна шкода. В результаті дорожньо- транспортної пригоди у нього порушився звичний уклад життя, він не міг користуватися довгий час автомобілем, який знаходився на ремонті, вимушений змінити графік відпустки, оскільки займався ремонтом автомобілю. Відповідач відмовився відшкодувати всі збитки на ремонт автомобілю і це також привело до його душевних страждань. Тому він оцінює моральну шкоду на суму 20000 грн 00 к., які повинні бути відшкодовані відповідачем. Таким чином відповідачем має бути відшкодоване наступне: матеріальні збитки 117000 грн 00 к.; витрати пов'язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 5050 грн 00 к.; відшкодування моральної шкоди у сумі 20000 грн 00 к. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 16.11.2016 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд на 16.12.2016. 16.12.2016 судом задоволено клопотання позивача про відкладення судового розгляду та призначено судовий розгляд на 18.01.2017. 18.01.2017 судовий розгляд був відкладений до 28.02.2017 через відпустку головуючого у справі. 20.02.2017 відповідач [PERSON] [PERSON] подав письмові заперечення проти позову. Крім того, заявив клопотання про витребування від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" документів про підстави, розміри та дати виплати страхового відшкодування матеріальної/моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.08.2015 у м. Запоріжжя; а також про витребування від Приватного підприємства "Харківський центр післяаварійного захисту" документів, якими підтверджуються повноваження [PERSON] як представника власника автомобілю БМВ-525, держаний номер [NUMBER] під час укладання договору на проведення оцінки, під час оглядів оцінювачем транспортного засобу, а також щодо повноважень оцінювача [PERSON] щодо здійснення оцінки матеріальної шкоди, завданої транспортним засобам. 28.02.2017 судовий розгляд був відкладений до 07.04.2017 через першу неявку позивача. 28.02.2017 та 30.03.2017 до суду надійшли клопотання позивача [PERSON] про проведення судового розгляду справи за його відсутністю. 07.04.2017 судовий розгляд був відкладений до 16.06.2017 через відпустку головуючого у справі. 16.06.2017 судовий розгляд був відкладений до 18.07.2017 у зв'язку з перебуванням головуючого в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні. 18.07.2017 від позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення судового розгляду через необхідність укладання договору про надання правової допомоги. 18.07.2017 в судовому засіданні задоволено клопотання відповідача про витребування від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" доказів, а також клопотання позивача про відкладення судового розгляду, нове судове засідання призначено на 28.09.2017. 28.09.2017 судовий розгляд відкладено до 09.11.2017 у зв'язку з першою неявкою відповідача, від якого не надійшла заява про судовий розгляд справи за його відсутністю. 09.11.2017 відповідач [PERSON] [PERSON] повторно звернувся з клопотанням про витребування письмових доказів від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта". 09.11.2017 позивач [PERSON] подав заяву про вирішення клопотання відповідача за його відсутністю. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.11.2017 зобов'язано Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" надати Зміївському районному суду Харківської області наступні письмові докази: належним чином завірені копії документів про підстави, розміри та дати виплати страхового відшкодування власнику страхового відшкодування матеріальної/моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце 02.08.2015 у м. Запоріжжя; належним чином завірені копії документів про розмір матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу "БМВ-525", реєстраційний номер [NUMBER]. Судовий розгляд призначено на 14.12.2017 року. 14.12.2017 судовий розгляд відкладено до 13.02.2018 через неявку в судове засідання відповідача [PERSON] [PERSON], а також не надходження витребуваних судом письмових доказів. 12.02.2018 на виконання ухвали суду від 09.11.2017 року до суду надійшли витребувані від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" письмові докази. 12.02.2018 від представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач вказав, що позивач [PERSON] в позовній заяві зазначив неправдиві відомості про те, що він є власником зазначеного транспортного засобу, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобілю БМВ 525, реєстраційний номер [NUMBER], його власником є [PERSON] Таким чином, шкода внаслідок пошкодження автомобілю БМВ - 525, реєстраційний номер [NUMBER], завдана власнику автомобіля [PERSON], а не позивачу. Позивач не надав жодного доказу, що він мав право на момент скоєння ДТП керувати транспортним засобом, який на час ДТП належав [PERSON], а отже відсутні докази про наявність у позивача права вимоги до винної у ДТП особи (відповідача). На час ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в страховій компанії "Домінанта". Як відомо відповідачу, зазначена страхова компанія оцінивши матеріальну шкоду виплатила страхове відшкодування. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Якщо потерпілий (позивач) звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Позивачем не зазначено та не надано доказів про те, яку суму було виплачено страховою компанією на відшкодування матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобілю. Позивач взагалі приховав від суду факт отримання страхового відшкодування і недобросовісно просить суд стягнути з відповідача всю суму матеріального збитку, що не відповідає положенням ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також вважав Звіт №17/16 дослідження спеціаліста-автотоварознавця, який складено 02 вересня 2016 року оцінювачем [PERSON], неналежним доказом вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля внаслідок ДТП, яка мала місце 02 серпня 2015 року з участю позивача та відповідача, виходячи з наступного: Правову основу регулювання проведення відповідного автотоварознавчого дослідження становить Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092, яка встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Відповідно до п. 5.2 вказаної Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Відповідач безпідставно не викликався для участі в огляді транспортного засобу. В порушення вимог п.п. б, п. 4. 4 в Звіті не вказана дата надходження матеріалів для оцінки. Як свідчить Звіт (розділ 3.1) огляд обєкту вперше проводився оцінювачем 10 серпня 2016 року, тобто більше ніж через 1 рік після ДТП з участю відповідача. Будь-яких відомостей про зафіксовані пошкодження транспортного засобу працівниками поліції, які оформлювали ДТП 02 серпня 2015 року, в Звіті не зазначається. Позивачем не надано доказів ідентичності пошкоджень автомобілю, які мали місце відразу після ДТП 02 серпня 2015 року і мали бути зафіксовані довідкою працівників ДАІ і на час проведення огляду транспортного засобу оцінювачем (через рік після ДТП). Крім цього, в зазначеному звіті взагалі не міститься висновку, що, визначена оцінювачем матеріальна шкода, завдана власнику автомобілю саме внаслідок ДТП, яка мала місце 02 серпня 2015 року. Як слідує зі вказаного звіту відновлюваний ремонт автомобіля є недоцільним, а тому вартість матеріальної шкоди визначена на рівні вартості аналогічного транспортного засобу в сумі 117 000 грн 00 к. При цьому, позивач, просить суд стягнути з відповідача фактичну вартість аналогічного автомобіля, але не ставить питання про подальшу долю пошкодженого автомобілю, який, в такому випадку, має бути переданий відповідачу, оскільки в іншому випадку, позивач теоретично може отримати і відшкодування вартості автомобіля і залишити собі пошкоджений автомобіль, запчастини якого мають суттєву вартість і можуть бути реалізовані, що в свою чергу призведе до отримання позивачем і вартості аналогічного автомобілю і вартості реалізованих запчастин. Згідно з роз'ясненнями наданими у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Таким чином, в разі, якщо судом було постановлено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування вартості автомобіля, відповідач просив суд одночасно вирішити питання про передачу цього автомобілю йому. В правових позиціях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 14 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2014 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суду при вирішенні вказаного питання необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Пунктом 9 вказаної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на надані позивачем документи, відповідач вважав позовні вимоги про стягнення 20 000 грн за спричинену моральну шкоду необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки жодних належних доказів про порушення звичайного укладу життя, неможливість користуватися автомобілем, зміну графіку відпустки, хвилювань та душевних страждань, що стало наслідком ДТП, яка мала місце 02 серпня 2015 року, позивач не надав. Також, відповідач не згоден з вимогами позивача про стягнення витрат, повязаних з проведенням експертного дослідження, в сумі 5050 грн 00 к виходячи з того, що витрати за проведення товарознавчого дослідження не є обов'язковими та не вважаються збитками або судовими витратами в даному випадку. Крім цього, в рахунку фактурі №17 від 02.09.2016 року не міститься даних про оплату вартості експертного дослідження, а в графі платник вказано за рішенням суду. Позивач не надав доказів сплати коштів за проведення експертного дослідження. 12.02.2018 від позивача [PERSON] на електронну адресу суду надійшло клопотання про перенесення судового розгляду з причини його хвороби та перебування представника позивача за межами Харківської області. 13.02.2018 задоволено клопотання позивача [PERSON] та призначено нове судове засідання на 04.04.2018. 04.04.2018 судовий розгляд відкладено до 10.05.2018 через першу неявку позивача та його представника, які не повідомили про причину неприбуття до суду. 10.05.2018 позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повторно не прибули в судове засідання без повідомлення причин. Враховуючи повторну неявку без повідомлення причин позивача та його представника, а також наявність у матеріалах справи письмових клопотань позивача [PERSON] про судовий розгляд справи за його відсутністю, які надійшли до суду 28.02.2017 та 30.03.2017, справу розглянуто по суті за відсутністю позивача та його представника. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві та просила відмовити у позові. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи позовної заяви, відзиву на позов, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) (далі ЦПК України) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, повідомлених позивачем у позовній заяві, відповідачем у відзиві на позовну заяву, повідомлених представником відповідача під час судового розгляду у поясненнях, а також відомостей, що містяться у письмових доказах, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 31.08.2015 [PERSON] [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 к. за вчинення правопорушення за наступних обставин: 02.08.2015 о 05:05 годин [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], на перехресті вул. Перемоги та вул. Чарівна, в м. Запоріжжя на автошляху Харків-Сімферополь, на порушення вимог п. 13.1 ПДР України, не дотримався безпечної дистанції руху, допустив зіткнення з автомобілем БМВ-525, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження (а. с. 29). Вказана постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов'язковою з приводу того, що дійсно мала місце подія ДТП 02.08.2015 року, під час якої пошкоджено автомобіль БМВ-525, реєстраційний номер [NUMBER], яка настала внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху. На підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю БМВ-525, реєстраційний номер [NUMBER], позивачем надано копію звіту №17/16 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 02.09.2016, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові ВМW-525і, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає: 117000 грн 00 к. Оцінка виконана у відповідності до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 №2658-111 та Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений Постановою КМУ від 10.09.2003 №1440; Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. МЮ України, Фонд державного майна України, реєстр. №1074/8395 від 24.11.2003 р. Обрана база оцінки відповідає умовам укладеного з замовником договору (заяви). Використані методичні підходи відповідають меті оцінки. У мотивувальній частині звіту зазначено, що матеріальний збиток визначено на рівні ринкової вартості автомобілю, оскільки відновлювати його економічно недоцільно. (а. с. 4-27). На підтвердження розміру судових витрат, понесених на проведення дослідження автотоварознавцем, надано копію рахунку-фактури ХЦПЗ "Експерт-Сервис" №17 від 02.09.2016 на оплату замовлення [PERSON] на проведення огляду та складання звіту про матеріальні збитки, на суму 5050 грн 00 к. (а. с. 30). Під час дослідження вказаних звіту та рахунку-фактури, судом надано їм критичну оцінку виходячи з наступного. Так, Звіт №17/16 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 02.09.2016, а також додана до нього копія протоколу огляду транспортного засобу від 10.08.2016, які складені більш ніж через рік після події, не містять відомостей про те, що здійснювалася оцінка матеріальної шкоди, завданої саме під час ДТП 02.08.2015 року. Рахунок-фактура не містить відомостей про фактичну сплату позивачем бережним Ю. І. вказаної у ньому сумі, а платіжного документа на підтвердження вказаних витрат позивачем не надано. Таким чином, вказані документи не підтверджують розмір матеріальної шкоди власнику автомобіля БМВ-350і, реєстраційний номер [NUMBER], завданої під час ДТП 02.08.2015 року, ні розмір понесених витрат на проведення автотоварознавчого дослідження. Також, позивачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження доводів позовної заяви про те, що він є власником пошкодженого транспортного засобу, або володіє цим транспортним засобом на іншій правовій підставі. І навпаки, за даними свідоцтва про реєстрацію автомобілю БМВ-525, реєстраційний номер [NUMBER], власником вказаного транспортного засобу є [PERSON] (а. с. 14). Водночас, зі змісту наданих Товариством з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" копій документів вбачається, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], яким під час ДТП керував Відповідач [PERSON], була застрахована в страховій компанії "Домінанта" (Поліс №АЕ/4083636 від 17.04.2017 (а. с. 116, 155). 04.08.2015 [PERSON] звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди 02.08.2015 по договору ОСЦПВВНТТЗ від потерпілої особи, справа №3247 (а. с. 117-119, 156-158). 28.09.2015 [PERSON] подав до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану власнику автомобіля БМВ-350і, реєстраційний номер [NUMBER], під час ДТП 02.08.2015 року (а. с. 120, 159). Даними звіту та висновку про вартість майна №71-D/13/6 від 10.03.2016, складеного на замовлення ТДВ "СТ "Домінанта" ТОВ "Експертум-АВЕ", вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля БМВ-350і, реєстраційний номер [NUMBER], під час ДТП 02.08.2015 року, складає 34619,51 грн (а. с. 122-139, 160-178). Сплата [PERSON] страхового відшкодування за шкоду, завдану під час ДТП 02.08.2015 року, підтверджується відомостями платіжних доручень: №4095 від 28.09.2015 на суму 601,44 грн, №4096 від 28.09.2015 на суму 595,95 грн, №4097 від 28.09.2015 на суму 728,25 грн, №4098 від 28.09.2015 на суму 690,90 грн, №2280 від 04.01.2017 на суму 14021,78 грн. (а. с. 140-144, 179-183). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зазначеними вище доказами підтверджується, що шкода власнику автомобілю БМВ-350і, реєстраційний номер [NUMBER], під час ДТП 02.08.2015 року, була завдана з вини відповідача [PERSON], цивільна відповідальність якого була застрахована ТДВ "СТ "Домінанта". У свою чергу, ТДВ "СТ "Домінанта" визначило вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля БМВ-350і, реєстраційний номер [NUMBER], під час ДТП 02.08.2015 року, розмір якої складає 34619,51 грн, а позивач [PERSON] поданням відповідної заяви погодився на виплату йому страховою компанією страхового відшкодування. Таким чином, оскільки [PERSON] прийняв виконання зобов'язання про відшкодування шкоди, завданої з вини відповідача, від страховика ТДВ "СТ "Домінанта", пред'явлення після цього вимог до особи, винної у заподіянні шкоди є спрямованим на застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, що є неприпустимим. За таких обставин, відповідно до ст. 1194 ЦК України потерпілий має право вимагати від особи, винної у заподіянні шкоди, лише різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Проте, з підстав, передбачених статтею 1194 ЦПК України, [PERSON] позову до [PERSON] не пред'являв, належних доказів того, що страхова виплата, визначена йому ТДВ "СТ "Домінанта" є нижчою від фактичного розміру шкоди, завданої з вини відповідача, не надав. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, повідомлених ним у позовній заяві на обґрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed