Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

30 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував таким. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (далі ТОВ "Автокредит Плюс") про визнання недійсним договору та стягнення коштів задоволено частково; на користь [PERSON] з ТОВ "Автокредит Плюс" стягнуто суму платежів, сплачених на виконання договору лізингу №ZROOA!00000125 від 13 січня 2016 року, в розмірі 50008,86 грн. та зобов`язано [PERSON] , після отримання внесених ним платежів, повернути ТОВ "Автокредит Плюс" отриманий за лізингом автомобіль марки "ІКСО SAMAND LX", 2005 року випуску, номер кузова (шассі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року змінено; з ТОВ "Автокредит Плюс" на користь [PERSON] стягнуто суму платежів, сплачених лізингоодержувачем на виконання договору лізингу №ZROOA!00000125 від 13 січня 2016 року, у розмірі 101968,73грн. За встановлення нікчемності договору лізингу, у відповідності до ст. 216 ЦК України, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингодержателю сплачені ним лізингові платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався у первісному стані. Враховуючи, що повернення автомобілю марки "ІКСО SAMAND LX", 2005 року випуску, номер кузова (шассі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , яким з 15 січня 2016 року по 01 листопада 2019 року користувався відповідач, у первісному стані є неможливим, позивач просить стягнути з відповідача понесені збитки у розмірі 151879,59грн., з яких 53990,16грн. - плата за користування предметом лізингу, 60480,14грн. - збитки за амортизацію предмету лізингу, 12096,03грн. - збитки за неотриманий прибуток від оренди предмету лізингу та 25313,26грн. - ПДВ, а також судові витрати у розмірі 2278,20грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач просив застосувати строк позовної давності, який минув у лютому 2019 року та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за їх безпідставності. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 13 січня 2016 року між ТОВ "Автокредит Плюс" та відповідачем було підписано заяву про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу №ZROOA!00000125, за умовами якого відповідач надав позивачу у лізинг авто марки "SAMAND LX", 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 97 000 грн., строком на 60 місяців з правом дострокового погашення, з обов"язковим щомісячним платежем у розмірі 2934,17 грн. та авансовим платежем у розмірі 20% від вартості авто у розмірі 19400 грн. За період з 11 лютого 2016 року по 14 січня 2019 року [PERSON] на виконання умов договору сплатив ТОВ «Автокредит Плюс» 101968 грн.73 коп., достроково виконавши зобов`язання за вказаним Договором Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (далі ТОВ "Автокредит Плюс") про визнання недійсним договору та стягнення коштів задоволено частково; застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме у порядку реституції на користь [PERSON] з ТОВ "Автокредит Плюс" стягнуто суму платежів, сплачених на виконання договору лізингу №ZROOA!00000125 від 13 січня 2016 року, в розмірі 50008,86 грн. (різниця між сплаченими лізингоодержувачем коштами на виконання умов договору лізингу й платою, визначеною цим договором, за користування предметом лізингу) та зобов`язано [PERSON] , після отримання внесених ним платежів, повернути ТОВ "Автокредит Плюс" отриманий за лізингом автомобіль марки "ІКСО SAMAND LX", 2005 року випуску, номер кузова (шассі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року змінено; з ТОВ "Автокредит Плюс" на користь [PERSON] стягнуто суму платежів, сплачених лізингоодержувачем на виконання договору лізингу №ZROOA!00000125 від 13 січня 2016 року, у розмірі 101968,73грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Як слідує з акту приймання-передачі предмета лізингу [PERSON] повернув вказаний автомобіль ТОВ «Автокредит Плюс» 04 листопада 2019 року (а.с.47). Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, у разі застосування реституції за недійсним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Особливі умови застосування правових наслідків недійсності договору фінансового лізингу або особливі наслідки недійсності договору фінансового лізингу закон не встановлює. Інші правові наслідки є винятком, що застосовуються виключно у разі неможливості такого повернення. Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) - частина друга статті 22 ЦК України. Підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді відшкодування збитків є склад цивільного правопорушення, який складається з: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкоди, завданої такою поведінкою; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності. Відсутність одного із елементів складу цивільного правопорушення є підставою для звільнення особи від відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Отже, відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання та неможливість їх отримання при його не виконанні. Відповідно до Положення (стандарти) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року за №92 №амортизація" являє собою систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації). Статтею 14.1.3 Податкового кодексу України визначено, що амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації). Згідно ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи, що нікчемність договору лізингу та застосування судами двосторонньої реституції, за якою зобов`язано лізингодавця повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору у сумі 101968,73грн., а лізингоодержувача - повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме автомобіль марки "ІКСО SAMAND LX", 2005 року випуску, номер кузова (шассі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , позивачем не оспорені, рішення судів набрали законної сили та виконані, то посилання на неможливість застосування до даних правовідносин двосторонньої реституції не відповідає фактичним обставинам справи. Амортизаційні відрахування не передбачають будь-яких грошових сплат, а відображають в бухгалтерському обліку розподіл вартості необоротного активу з врахуванням встановлених законодавством норм зносу в процесі експлуатації та залишкової вартості, а тому не можуть вважатися збитками у розумінні ст.22 ЦК України. Частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він отримав би дохід у визначеному ним розмірі від передачі у лізинг спірного транспортного засобу, якби уклав договір фінансового лізингу з іншою особою на тих самих умовах. Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Позивач надав розрахунок плати за користування предметом лізингу на суму 53990,16 грн., що обґрунтований умовами нікчемного договору, а отже, є неналежним доказом, а тому вимога про стягнення плати у визначеному розмірі недоведеною. Відтак, вимоги позивача стягнення з відповідача в рамках реституції 60 480,14 грн. збитків за амортизацію предмета лізингу та 12096,03 грн. неотриманого прибутку від оренди предмету лізингу, 53 990,1 грн. плати за користування предметом лізингу, у зв`язку з визнанням недійсним договору фінансового лізингу задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 25313,26 грн. ПДВ, то така позивачем у позові взагалі нічим не обґрунтована та не підтверджена, а тому є безпідставною. Враховуючи вище зазначене, позовні вимоги ТОВ «Автокедит плюс» не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, а тому у їх задоволенні останньому слід відмовити.

Outcome: dismissed