Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, посилаючись на те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2001, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Насобіним С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2386. Відповідач [PERSON] є внуком позивача, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично за місцем реєстрації не проживає. Позивач зазначає, що позивач у зазначеній квартирі ніколи не проживав, а був зареєстрованим з метою отримання ним паспорту по досягненню шістнадцятирічного віку. Відповідач за комунальні послуги не сплачує, квартирою не користується, добровільно зняти себе з реєстраційного обліку не бажає, його місцезнаходження позивачу невідомо, тому позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання позивач не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причин неявки судові не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.06.2001, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Насобіним С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2386, витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 38528686 від 04.06.2015, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 162161067 від 04.04.2019 (а.с.7-9). Разом з позивачем у зазначеній квартирі зареєстрований її син - [PERSON] , та внук [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.03.2019 № 3579 (а.с. 10). Відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , однак у ній не мешкає без поважних причин з 2001 року, що підтверджується відповідними актами від 10.03.2017, посвідченого заступником директора комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району Дніпропетровської міської ради (а.с.11), від 04.03.2018, посвідченого головою ОСББ «Комфорт 2016» (а.с. 12), від 10.09.2018, посвідченого головою ОСББ «Комфорт 2016» (а.с. 13), від 05.03.2019, посвідченого головою ОСББ «Комфорт 2016» (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратив право користування жилою площею квартири [ADDRESS] . Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved