Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації звернувся в суд з позовною заявою в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], однак ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє належної уваги вихованню та здоров'ю сина, не цікавиться його життям, тобто самоусунулась від виховання дитини. Відповідач ігнорує рекомендації соціальних працівників, вживає спиртні напої, залишає малолітнього сина на тривалий час одного в дома. У зв'язку з виникненням загрози для життя та здоров'я дитини 10.07.2015 року, відповідно до розпорядження голови Костопільської РДА, малолітнього [PERSON] відібрано у матері та влаштовано у КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Відповідач своїми діями грубо порушує ст.ст. 3, 6, 7, 24, 28, 29 Конвенції ООН про права дитини. У зв'язку з ухилянням відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 300 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Пояснила, що стала на шлях виправлення, пройшла реабілітацію у лікаря нарколога, на даний час не вживає спиртних напоїв, працевлаштувалася на роботу у ПрАТ "Костопільський завод скловиробів", піклується про двох старших дітей, відвідує малолітнього [PERSON] у комунальному закладі, переживає за його життя та здоров'я. Відповідач вказує, що хоче забрати сина із КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», забезпечити йому належні умови для проживання в сім'ї. Просила не позбавляти її батьківських прав. Прокурор Романюк І.М. в судовому засіданні висловив свою думку про наявність достатніх підстав для задоволення позову, враховуючи, ухилення відповідача від виконання нею своїх батьківських обов`язків. Допитана в якості свідка представник обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON], повідомила, що з 02.03.2015 року по 29.05.2015 року у центрі перебував малолітній син відповідача [PERSON], у зв'язку із відібранням його від матері. Однак у зв'язку із проведеною профілактичною роботою працівниками соціальної служби з відповідачкою [PERSON], остання змінилася та покращила своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, а тому 29.05.2015 року було вирішено повернути малолітню дитину матері. Проте 10.07.2015 року у зв'язку із виникненням загрози для життя та здоров'я дитини розпорядженням голови Костопільської РДА малолітнього [PERSON] відібрано у матері та влаштовано у КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». За цей час відповідач лише один раз телефонувала до закладу та двічі приїздила. Крім того, свідок зазначила, що в ході розмови працівників закладу з малолітніми [PERSON] було встановлено, що дитина бажає жити з матір'ю. Разом з тим, свідок стверджує, що підтримує позовні вимоги органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про позбавлення відповідача батьківських прав. Провідний спеціаліст відділу соціальної роботи Костопільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON], допитана в якості свідка, зазначила, що з 21.08.2014 року сім'я відповідача перебувала на обліку у службі, як сім'я яка перебуває у складних життєвих обставинах. Однак у зв'язку із проявом зі сторони відповідача співпраці та виконання рекомендацій наданих соціальними працівниками, ситуація в сім'ї покращилась та остання почала відповідально виконувати батьківські обов'язки щодо своїх дітей, а тому в червні 2015 році сім'я була знята з обліку. Проте, в липні 2015 року [PERSON] почала знову ухилятися від виконання батьківських обов'язків, зловживати спиртними напоями, залишати малолітнього сина без догляду, у зв'язку з чим малолітнього сина у неї було відібрано. Разом з тим свідок висловила свою думку, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав залишає на розсуд суду. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні висловили свою думку про наявність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її малолітнього сина. Допитаний в якості свідка син відповідача [PERSON] повідомив суду, що відповідач [PERSON] на даний час влаштувалась на роботу, отримує заробітну плату, купує продукти додому та готує і прибирає в дома. Крім того свідок зазначив, що [PERSON] пройшла курс лікування від алкогольної залежності та після цього більше не вживає спиртні напої, почала піклуватись про нього та братів. Він хоче щоб в них була гарна сім'я і менший брат повернувся із КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» додому. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідач є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини внесено за заявою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. 10.07.2015 року відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації за № 133, малолітнього [PERSON] негайно відібрано у матері [PERSON] у зв'язку із виникненням загрози життю та здоров'ю дитини (а.с.20). Відповідно до акту прийому дитини до центу від 10.07.2015 року, малолітнього [PERSON] направлено в КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с.15). Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації від 14.07.2015 року за вих. № 2284/01-31/15, даний орган вважає за доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 21). Суд не може погодитися із вказаним висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить достатнього обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітнього сина [PERSON] Крім того, суд ставиться критично до документів датованих до червня 2015 року наданих стороною позивача в якості доказів невиконання відповідачем батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], оскільки зазначені в них дані спростовані показами представника позивача та свідків, адже позивачем 29.05.2015 року відповідачу було повернуто малолітнього сина у зв'язку із тим, що [PERSON] стала на шлях виправлення, змінила своє ставлення до дитини та спосіб життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в як найкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї. В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками відповідачкою, які б свідчили про подальше ухилення [PERSON] від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду не було надано. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги зміну у поведінці відповідачки, її відносини з старшими синами та малолітнім [PERSON], та сам факт заперечення нею позовної заяви про позбавлення батьківських прав, який також свідчить про її інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні сина, допомагати йому матеріально, її бажання бути матір'ю. Беручи до уваги дії відповідача, які засвідчують, що вона не втратила інтересу до малолітнього сина, має бажання та можливості утримувати і виховувати його, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про нього, суд вважає, що є недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав. Разом з тим, враховуючи положення п.18 Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення цих прав, має попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то суд вважає, що підстав для задоволення даних вимог не має, а тому в цій частині позовних вимог позивачу також слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed