Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач [PERSON] через свого представника позивача - адвоката Ярового Олега Васильовича звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЗНАК», Регіональний сервісний центр МВС в Київській області Міністерства внутрішніх справ України про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. Згідно Протоколу автоматизованого розпоідлу судовї справи між суддями справу розпоідлено судді Тетервак Н.А. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, а 25 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В період часу з 01.06.2011 року до 10.01.2018 року позивач з [PERSON] проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Під час підготовки позовної заяви про розподіл майна, що є спільною вланістю подружжя, позивачу стало відомо, що транспортні засоби, зокрема, УАЗ, модель 3152, державний номерний знак [NUMBER] ; BMW, модель 7351, державний номерний знак [NUMBER] ; BMW, модель 7351, державний номерний знак [NUMBER] ; BMW, модель 528, державний номерний знак [NUMBER] ;RENAULT MASTER, державний номерний знак [NUMBER] , - продані за фіктивними договорами купівлі-продажу. Вказані договори були оформлені на підписані Сторонами в сервісному центрі3245 РСЦ МВС в Київській області (відповідно до структури Регіонального сервісного центру МВс в Київській області - на правах відділу м.Вишгород) в присутності адміністраттора сервісного центру, який перевірив відповідність інформації, внесеної до Договору документам, які надані Сторонами договору. Також, 31 травня 2018 року [PERSON] з метою заволодіння майном позивача, без її вілдома та згоди, уклав з ТОВ «АВТОЗНАК» договір комісії № 001255 та віддав на продаж автомобіль, що є спільною сумісною власністю RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Вказаний автомобіль в послідуююому був реалізований [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу за № 001255 від 31.05.2018 року. Укладаючи такі договори, відповідачі [PERSON] (колишній чоловік позивача), [PERSON] (мати [PERSON] ), [PERSON] (друг [PERSON] ) діяли недобросовісно, оскільки достовірно знали, що вказане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і те, що позивачем не було надано жодної згоди на укладення таких договорів. Окрім цього, позивач зазначила, що на час укладенні вказаних договорів вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] і вища зазначені автомобілі були спільним майном подружжя, навіть не дивлячись на те, що вони купувалися за кошти позивача. В своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі та визнати договори купівлі-продажу транспортних засобів: -між [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] № 01342/01/3245/2016 від 28.04.2016 року транспортного засобу марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; -між [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] № 01448/01/3245/2016 від 20.05.2016 року транспортного засобу марки БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; -між [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] № 3245/2018/800835 від 26.01.2018 року транспортного засобу марки БМВ, модель 7351, 1998 року випуску, колір синій, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; -між [PERSON] та [PERSON] № 3245/2017/345730 від 24.02.2017 року транспортного засобу марки БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; -між [PERSON] та ТОВ «АВТОЗНАК» договір комісії № 001255 від 31 травня 2018 року про продаж автомобіля RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що в послідуючому був реалізований [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу за № 001255 від 31.05.2018 року недійсним з настанням наслідків, передбачених законодавством та зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС в Київській області Міністерства внутрішніх справ України провести реєстрацію права власності на вказані автомобілі за [PERSON] (а.с.1-9 том 1). Разом з позовною заявою до матеріалів справи було подано заяву в порядку забезпечення позову, в якій позивач просить подати в розшук, накласти арешт та заборону користуватися транспортними засобами: -Автомобіль марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . -Автомобіль БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . -Автомобіль БМВ, модель 7351, 1998 року випуску, колір синій, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . -Автомобіль БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . - Автомобіль RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрованим за [PERSON] (а.с.23-25 том 1). Ухвалою суду від 28.09.2018 року дану заяву було задоволено (а.с.37-40 том 1). Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 31.01.2019 року Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 28.09.2018 року в частині оголошення в розшук автомобілів скасовано, а в іншій частині ухвал залишено без змін. Відповідно до повідомлень старшого державного виконавця Іваненка В.М. від 02.10.2018 року ухвали суду від 28.09.2018 року були повернуті без прийняття до виконання (а.с.50, 54, 58, 52 том 1). Постановою приватного виконавця Коновалова О.С. (ВП № 57616341) від 21.02.2019 року було закінчено виконавче провадження, шляхом накладення арешту на транспортні засоби (а.с.189-191 том 2). Ухвалою суду від 28.09.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (сплатити судовий збір) (а.с.35-36 том 1). 02 жовтня 2018 року на виконання ухвали суду від 28.09.2018 року позивачем було направлено на адресу суду оригінал документу про сплату судового збору (а.с.44-4/ том 1). ПОЗИВАЧЕМ були збільшені позовні вимоги, які зводяться до наступного: Визнати недійсним договір купівлі-продажу за №01342/01/3245/2016 від 28.04.2016 року автомобіля марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Визнати недійсним договір купівлі-продажу за № 01448/01/3245/2016 від 20.05.2016 року автомобіля марки БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Визнати недійсним договір купівлі-продажу за № 3245/2018/800835 від 26.01.2018 року автомобіля марки БМВ, модель 7351, 1998 року випуску, колір синій, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Визнати недійсним договір купівлі-продажу за № 3245/2017/345730 від 24.02.2017 року автомобіля марки марки БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Визнати недійсним договір купівлі-продажу за № 01442/01/3245/2016 від 20.05.2016 року автомобіля марки марки БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , укладений між [PERSON] , що діяв за дорученням від [PERSON] та [PERSON] . Визнати недійсним договір комісії № 001255 від 31 травня 2018 року про продаж автомобіля RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що в послідуючому був реалізований [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу за № 001255 від 31.05.2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «АВТОЗНАК». Зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС в Київській області Міністерства внутрішніх справ України скасувати реєстрацію транспортним засобів, визначивши власником вказаних автомобілів [PERSON] . Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати (а.с.73-78 том 1, а.с.221-223 том 1). 06 грудня 2018 року на адресу суду надійшла остання інформація в порядку ч.7 ст.187 ЦПК України, щодо місця проживання (перебування) відповідачів (а.с.134 том 1). Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.136-137 том 1). 08 січня 2019 року до суду від представника відповідача - [PERSON] надійшов Відзив (а.с.154-162 том1), в якому просять: надати додатковий строк для подання доказів, що будуть отримані за адвокатським запитом від 26.12.2018 року (інформація з територіального сервісного центру № 3245); зобов`язати позивача - [PERSON] внести на депозитний рахунок Іванківського районного суду Київської області протсягом дсяти днів грошову суду для забезпечення відшкодування майбутніх витрат відповідача [PERSON] в розмірі 25500 грн. (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень); відмовити у задоволенні позову в повному обсязі; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати на правничу допомогу відповідно до документів, наданих на час закінчення розгляду справи по суті. 28 січня 2019 року представник позивача [PERSON] надав суду Відповідь на відзив, в якому зазначив, що позов [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу траспортних засобів недійсними є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню (а.с.1-6 том 2). Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року закрито підготовче провадженння та призначено справу до судового розгляду (а.с.96-100 том 2) 17 грудня 2019 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду було подано заяву про відвід судді Тетервак Н.А. (а.с.160-163 том 2), яка ухвалою суду від 17 грудня 2019 року була задоволена (а.с.167-170 том 2). Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2019 року справу розподілено судді Ткаченку Ю.В. (а.с.173 том 2). Ухвалою суду від 23.12.2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (а.с.174 том 2). Позиція сторін Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенню. Крім цього, позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 11.11.2011 року. За час перебування у шлюбі, вони придбали близько десяти транспортних засобів, які в подальшому були переоформлені на інших осіб. В кінці квітня 2016 року на [PERSON] (матір відповідача [PERSON] ) були переоформлені транспортні засоби, зокрема, БМВ 735, БМВ 735, 1990 р.в., БМВ 528 , УАЗ. Державні номерні знаки залишилися старі. В 2018 році при подачі позову до суду про поділ майна подружжя позивач дізналася про те, що ще в 2016 році транспортні засоби були переоформленні на [PERSON] . До 2018 року всі автомобілі зберігались у двоір за місцем їх проживання, а саме, в с.Новосілки Вишгородського району Київської області. В січні 2018 року ще одна машина була переоформлена на [PERSON] . Мати відповідача - [PERSON] знала, що спірні автомбілі є спільною вланістю позивача та відповідача [PERSON] . Крім того, про це знав і відповідач [PERSON] - товариш [PERSON] . Позивач вважає, що відповідач [PERSON] навмисно відчужив автомобілі своїй матері та товаришу, щоб у майбутньому не викликало питань про поділі майна. 20 лютого 2018 року, [PERSON] з погрозами та гранатою у руках, забрав у позивача автомобіль ДЕО СЕНС. Даний автомобіль на даний час знаходиться на штраф майданчику, в рамках кримінального провадження. В травні 2018 року перед подачею позову про поділ майна подружжя, було продано ще один автомобіль РЕНО МАСТЕР, 2005 р.в. Оскільки на даний час, в провадженні суду перебуває позов про поділ майна подружжя, а транспаортні засоби перебувають у власності третіх осіб, позивач просить суд повернути транспортні засоби. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні не визнав позовні вимоги позивача, обгрунтував їх обставинами, викладеними у відзиві. При винесенні рішення, просив суд не враховувати покази свідка [PERSON] , оскільки вона є сестрою позивача, а тому являється зацікавленою особою. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, конверти із судовими повістками поверталися з відмітками «за закінченням встановленого терміну зберігання». У відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про розгляд справи. Враховуючи вимоги частини 11 статті 128 ЦПК України «з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Однак, [PERSON] ні відзив, ні заяв та клопотань до суду не надіслав. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений вчасно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про врученням поштового відправлення. Крім того, весь час поверталися конверти із судовими повістками з відмітками «за закінченням встановленого терміну збергіання». У відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про розгляд справи. Враховуючи вимоги частини 11 статті 128 ЦПК України «з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Однак, [PERSON] ні відзив, ні заяв та клопотань до суду не надіслав. Третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в Київській області у судові засідання не з`являвся, однак звернувся до суду з клопотаннями про розгляд справи без участі представника центру. Третя особа - ТОВ «АВТОЗНАК» у судові засідання не з`явився, конверти з судовими повістками поверталися з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. Заяв та клопотань до суду від ТОВ «Автознак» не надходило. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою позивача. З початку 2018 року [PERSON] і [PERSON] не проживають разом. За період спільного проживання вони придбали декілька автомобілі БМВ, бус, УАЗ, ДЕО, ТОЙОТА. На кінець 2017 року - початку 2018 року в дворі [PERSON] і [PERSON] свідок бачила Бус, Део, БМВ, УАЗ, а у гаражі - ще один БМВ. Всіма транспортними засобами вони користувалися. Номерні знаки транспортних засобів свідку не відомі. Щодо кольору, то Бус - світлий , Део - оливковий, БМВ - темний, УАЗ - комуфляжний. Автобіля БМВ, який знаходився в гаражі, вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дочкою позивача. В користуванні її матері та вітчима були такі транспортні засоби: Део Сенс, Рено Мастер, бус, білий, УАЗ, БМВ-7, БМВ-5, декілька бусів, фольцваген, близько трьох-чотирьох БМВ, ГАЗ, ГАЗЕЛЬ. В січні 2018 року останній раз на території подвір`я свідок бачила БМВ, СЕНС, УАЗ, Бус. Всі транспортні засоби були у використанні. Номерні знаки свідок знає, на БМВ державний номерний знак [NUMBER] , УАЗ 1661. Наприкінці січня 2018 року, [PERSON] і [PERSON] поділи порівну автомобілі: [PERSON] забрав УАЗ і БМВ, а [PERSON] залишилося - СЕНС, Бус . Через деякий час [PERSON] попросив Бус для перевезення матеріали. Після цього, Бус ніхто не бачив. В лютому 2018 року, [PERSON] з гранотою у руках та погрозами, забрав у [PERSON] автомобіль СЕНС . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є колишнім чоловіком [PERSON] . Дуже часто бував на території кафе [PERSON] та [PERSON] , не один раз бачив автомобілі БМВ, темного кольору, УАЗ - комуфляжного кольору, Део. Останній раз ці автомобілі свідок бачив в першій половині 2017 року. Карбовська та [PERSON] перебували в шлюбі приблизно біля шести-семи років. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 11 листопада 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб між собою (а.с.12 том 1). 25 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13 том 1). За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] мали у спільному користуванні транспортні засоби, зокрема: Автомобіль марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; Автомобіль БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; Автомобіль БМВ, модель 7351, 1998 року випуску, колір синій, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; Автомобіль БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; Автомобіль RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . 28.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу за №01342/01/3245/2016 автомобіля марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (а.с.16 том 1). 20.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу за № 01448/01/3245/2016 автомобіля марки БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (а.с.17). 20.05.2016 року між [PERSON] , що діяв за дорученням від [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу за № 01442/01/3245/2016 від автомобіля марки марки БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (а.с.71 том 1). 24.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу за № 3245/2017/345730 від автомобіля марки марки БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (а.с.19). 26.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу за № 3245/2018/800835 автомобіля марки БМВ, модель 7351, 1998 року випуску, колір синій, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (а.с.18). 31 травня 2018 року був укладений договір комісії № 001255 про продаж автомобіля RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що в послідуючому був реалізований [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу за № 001255 від 31.05.2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «АВТОЗНАК» (а.с.20, 21 том 1). Ухвалою суду від 28.09.2018 року в порядку забезпечення позову було накладено арешт на транспортні засоби (а.с.37-40 том 1): -Автомобіль марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . -Автомобіль БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . -Автомобіль БМВ, модель 7351, 1998 року випуску, колір синій, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . -Автомобіль БМВ, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . - Автомобіль RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрованим за [PERSON] (а.с.23-25 том 1). Відповідно до повідомлень старшого державного виконавця Іваненка В.М. від 02.10.2018 року ухвали суду від 28.09.2018 року були повернуті без прийняття до виконання (а.с.50, 54, 58, 52 том 1). Постановою приватного виконавця Коновалова О.С. (ВП № 57616341) від 21.02.2019 року було закінчено виконавче провадження, шляхом накладення арешту на транспортні засоби (а.с.189-191 том 2). Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. Щодо позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними. У відповідності до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Положення ч.2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Аналогічне положення міститься і в ч.3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу, належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування їх в шлюбі. Відповідно до п. 23,24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд, вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, що спірні автомобілі марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, БМВ, модель 7351, 1998 року випуску, БМВ, модель 528, 1996 року випуску, RENAULT MASTER, були придбані сторонами під час шлюбу, перебували у їх користуванні. Крмі того, спірні автомобілі були зареєстровані та значилися за [PERSON] (а.с.15 том 1). Оскільки автомобілі були придбані під час шлюбу, тому вважаються спільною сумісною власністю. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Щодо договорів купілі-продажу автомобілів УАЗ 3152, 1992 р.в., BMW 7351, 1998 р.в., BMW 7351 , 1990 р.в. укладені між [PERSON] та [PERSON] , то остання, яка є його матір`ю, достеменно знала про відносини у сім`ї сина, а саме той факт, що у нього з [PERSON] склалися вкрай неприязні відносини. Договір купівлі-продажу автомобіля BMW 528, 1996 р.в. укладені між [PERSON] та [PERSON] , який є його товаришем, який знав про стосунки [PERSON] та [PERSON] . А тому укладаючи договори купівлі-продажу автомобілів, вони ( [PERSON] та [PERSON] ) не могли не знати про відсутність згоди [PERSON] на продаж автомобілів. Судом встановлено та не сопрюється сторонами, що позивач [PERSON] згоди в усній чи письмовій формі на відчуження автомобілів не надавала. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Ч.2 ст. 65 СК України визначено, що "при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового". Як зазначено вище, спірні автомобілі придбані сторонами під час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] мав право розпоряджатися автомобілями тільки за взаємною згодою з [PERSON] . Однак, такої згоди не запитував і діяв за межами її волевиявлення; угоди щодо розпорядження автомобілями є договорами, що виходять за межі дрібного побутового. Відсутність згоди одного із співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. У постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Такі висновки суперечать принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі.Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31?32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, ВеликаПалата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, і вважає, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору купівлі-продажу позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Оскільки договори купівлі-продажу транспортних засобів укладені між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди [PERSON] , яка є співвласником предмета договору, в силу вимог статті 60 СК України і така обставина не спростована, то оскаржувані договори відповідно до вимог статей 203, 205, 215 ЦК України мають бути визнані судом недійсними. Окрім цього, ст. 65 ч.2 СК України прямо передбачено право одного з подружжя на звернення до суду з позовом про визнання договору, укладеного без його згоди, недійсним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню і договори купівлі-продажу належить визнати недійсними. Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Регіональний сервісний центр МВС в Київській області Міністерства внутрішніх справ України провести реєстрацію права власності на вказані спірні автомобілі за [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Порядок набуття права власності на автомобіль встановлений Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року. Таким чином, договір купівлі-продажу автомобілів укладений сторонами в простій письмовій формі не відноситься до документів, які б підтверджували правомірність придбання транспортних засобів. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В даному випадку право власності не оспорюється відповідачами, документ, який засвідчує його право власності відсутній взагалі. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до вимог ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Врховуючи вимоги ч.1 ст.158 ЦПК України, суд приходить до висновку про скасування арешту, накладеного судом в порядку забезпечення позову на транспортні засоби: Автомобіль марки УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, Автомобіль БМВ, модель 7351, 1990 року випуску, Автомобіль БМВ, модель 7351, 1998 року випуску, Автомобіль БМВ, модель 528, 1996 року випуску, Автомобіль RENAULT MASTER. Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи слідує, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3524 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні), що підтвердужється квітанціями (а.с.11, 44, 45, 46, 47 том 1). Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 3524 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні) підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Згідно п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витра, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З Договору № 18-чю/18 про надання правничої допомоги від 18.07.2018 року, укладений між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (а.с.27-29 том 1), слідує, що загальна вартість послуг по довору складає 4000 грн. (чотири тисячі гривень). Позивачем [PERSON] було оплачено ці витрати, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 16 від 23.07.2018 року (а.с.32 том 1). Відповідно до положень ст.133, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. (чотири тисячі гривень) підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial