Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 05 березня 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 30 травня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 3000 грн. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказував, що відповідач свої зобов'язання не виконала, станом на 17 лютого 2014 року загальна заборгованість перед банком складає 15233,98 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 15233,98 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, подавав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував. Вважає, що кредитний договір між сторонами по справі є неукладеним, позивачем не надано доказів щодо отримання кредитних коштів відповідачем. Також просив суд застосувати наслідки пропуску термінів позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 травня 2006 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір, за яким відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання в терміни, встановлені договором, не виконувала. Дослідженими в справі доказами встановлено, що станом на 17.02.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем, розрахована на умовах кредитного договору, складає 17576,37 грн. Дана заборгованість складається з наступного: 2512,63 грн. - заборгованість за кредитом; 15063,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості сума, у розмірі 3544,01 грн. була стягнута згідно з судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 12.12.2007 року, В тому числі за судовим наказом стягнуто 2584,08 грн. заборгованості по сплаті кредиту та 919,43 грн. - заборгованості по процентах. Різниця заборгованості за кредитним договором станом на 17.02.2014 року становить 14032,36 грн. та повністю узгоджується з наданими до суду позивачем розрахунками. Також відповідачу нараховані штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 701,62 грн. - штраф (процентна складова). Загальна заборгованість відповідача складає 15233,98 грн. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15233,98 грн. Посилання представника відповідача на ту обставину, що кредитний договір є неукладеним не заслуговує на увагу. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] 30.05.2006 року звернулася до позивача, як банківської установи, з особистою заявою про надання їй банківських послуг (а.с. 7), при цьому підтвердила свою згоду на укладення договору з ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Крім того, обставина звернення до банківської установи з заявою про відкриття карткового рахунку, отримання кредитної картки та отримання кредитних коштів не оспорюється відповідачем [PERSON] Разом з тим, відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживача" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 31 постанови від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст.367 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дослідженими в справі доказами встановлено, що останні платежі відповідачем [PERSON] були здійснені на виконання умов кредитного договору в жовтні 2010 року. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.05.2006 року звернувся 05.03.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За таких обставин, враховуючи наявність клопотання представника відповідача, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed