Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

В червні 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 28.07.2017 року о 21-40 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві по вул. Лобановського допустив порушення вимог п.п.1.5, 2.3, підпункту «б», 12.1, 12.9 підпункт «б» та 31.4.5 (а) ПДР України, та здійснив зіткнення з автомобілем «Ауді» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] В результаті ДТП, останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а малолітня пасажирка [PERSON] від отриманих травм внаслідок аварії [INFO] померла. Порушення ПДР України водієм [PERSON] знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням зазначеної аварії та її наслідками. За вказаним фактом 29.07.2017 року було відкрито кримінальне провадження № 12017100000000800 за ч. 2 ст. 286 КК України та позивачів було визнано потерпілими. 29.09.2017 року [PERSON] було повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України, однак, 22.11.2017 року вказане кримінальне провадження було закрито, в зв`язку зі смертю підозрюваного [PERSON] Позивачі зазначають, що [PERSON] на момент аварії перебував у трудових відносинах з відповідачем ФОП [PERSON] , а саме: працював в компанії з доставки їжі «Royal Servise», що належить відповідачу. З огляду на те, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем, і під час виконання своїх трудових обов`язків по виконанню функцій кур`єра і водія з доставки їжі на автомобілі відповідача, - скоїв ДТП, в результаті чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а малолітня [PERSON] померла, а тому зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду завдану позивачам неправомірними діями його працівника. ПрАТ СК «Провідна», якою було забезпечено автомобіль «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , було відшкодовано позивачам 15319,30 грн. на лікування та поховання [PERSON] , 32403,51 грн. - на лікування [PERSON] , 38400,00 грн. - моральну шкоду за смерть [PERSON] , 1543,02 грн. - моральну шкоду [PERSON] Однак, позивачі зазначають, що виплачені страховою компанією суми на відшкодування моральної шкоди, є недостатніми, а тому з урахуванням вже виплачених сум страховою компанією, а також приймаючи до уваги ступінь їх страждань, пов`язаних із втратою дитини, та відновлення правової справедливості, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав з даним позовом та просили суд стягнути з відповідача, як із роботодавця винуватця аварії в порядку ст. 1172 ЦК України, на користь: [PERSON] , в якості відшкодування моральної шкоди внаслідок загибелі від дорожньо-транспортної пригоди її малолітньої доньки [PERSON] , суму в розмірі 461600,00 грн.; а також на користь [PERSON] , в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я від дорожньо-транспортної пригоди, суму в розмірі 98456,98 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року, у справі закінчено підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмових поясненнях на позов. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що 28.07.2017 року о 21-40 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві по вул. Лобановського допустив порушення вимог п.п.1.5, 2.3, підпункту «б», 12.1, 12.9 підпункт «б» та 31.4.5 (а) ПДР України, та здійснив зіткнення з автомобілем «Ауді» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] В результаті ДТП, [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а малолітня пасажирка [PERSON] від отриманих травм внаслідок ДТП [INFO] померла. Позивач зазначає, що порушення ПДР України водієм [PERSON] знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням зазначеної аварії та її наслідками та в матеріалах справи містяться докази про те, що за вказаним фактом 29.07.2017 року було відкрито кримінальне провадження № 12017100000000800 за ч. 2 ст. 286 КК України та 29.09.2017 року [PERSON] було повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.8-11) Позивача [PERSON] було визнано потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, як матір загиблої дитини, а позивача [PERSON] було визнано потерпілим, оскільки, внаслідок аварії йому було завдано тілесні ушкодження (а.с.12-16, 17-27). 22.11.2017 року вказане кримінальне провадження було закрито, в зв`язку зі смертю підозрюваного [PERSON] (а.с.65-70). Транспортний засіб «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію, належить [PERSON] та, відповідно до полісу АК/5789765/2410/17 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, засвідченого [PERSON] та представником ПрАТ СК «Провідна», - зазначений автомобіль було забезпечено ПрАТ СК «Провідна» (а.с.63). ПрАТ СК «Провідна», якою було забезпечено автомобіль «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , було відшкодовано позивачам 15319,30 грн. на лікування та поховання [PERSON] , 32403,51 грн. - на лікування [PERSON] , 38400,00 грн. - моральну шкоду за смерть [PERSON] , 1543,02 грн. - моральна шкода [PERSON] (а.с.71-72). Крім того, встановлено, що 22.09.2016 року між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено договір № 3 на оренду автомобіля, відповідно до умов якого, орендодавець передала в тимчасове користування орендареві належний їй автомобіль «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , а орендар зобов`язався по закінченню терміну дії договору повернути автомобіль та використовувати його для власних потреб із забезпеченням правил його експлуатації. Орендар зобов`язався сплачувати за оренду автомобілю кошти в сумі 1800,00 грн. (а.с.96). Зазначений договір було укладено на строк з 22.09.2016 р. по 22.09.2017 р., та був чинним в період дорожньо-транспортної пригоди, а також доказів на підтвердження того, що він визнаний недійсним або нікчемним, матеріали справи не містять. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналогічні роз`яснення містяться в пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». У п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожньогоруху України). Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша стаття 1172 ЦК України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом, у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Для покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.05.2018 у справі № 524/1629/16-ц. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є власником компанії з доставки їжі та [PERSON] на момент ДТП перебував в трудових відносинах із відповідачем та виконував свої обов`язки із виконання функцій кур`єра та водія із доставки їжі на автомобілі відповідача. Однак, в ході розгляду справи суду не надано достатніх доказів наведеним твердженням, а наявні в матеріалах справи витяги зі сторінок інтернету та покази батька [PERSON] про те, що його син працював кур`єром, на думку суду, не є такими, що поза розумним сумнівом доводять наявність між відповідачем та [PERSON] трудових відносин та, останнім, було вчинено аварію саме під час виконання трудових обов`язків. Крім того, суду не надано доказів того, що між відповідачем, як фізичною-особою підприємцем, та [PERSON] були наявні трудові відносини та, останні, в установленому законом порядку були зафіксовані відповідними центром зайнятості та податковою інспекцієї, як і не надано доказів наявності записів про трудові відносини і в трудовій книжці винуватця ДТП. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи достеменно не знайшло свого повного підтвердження факт наявності трудових відносин між відповідачем та винуватцем ДТП [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для стягнення шкоди з відповідача в порядку ст. 1172 ЦК України, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed