Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування заборгованості за послуги теплопостачання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача - Чебан К.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що в 2014 році вона самостійно відключила свою квартиру від системи центрального теплопостачання. З того часу [PERSON] неодноразово зверталась до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» з проханням припинити нарахування їй плати за теплопостачання, проте нарахування продовжуються і станом на 01.01.2019 року заборгованість за теплопостачання склала 14 тис. 938 грн. 58 коп. Оскільки позивач з 2014 року не споживає теплову енергію, яку постачає відповідач, [PERSON] вважає нарахування Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» за послуги теплопостачання безпідставними, та просить скасувати заборгованість, що склалась у судовому порядку. Заслухавши сторін, ретельно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування заборгованості за послуги теплопостачання не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачем зазначено, що в 2014 році позивачем самостійно відключено власну квартиру від системи централізованого опалення, що є грубим порушенням правил надання послуг з централізованого опалення, та як, відповідно пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.05 № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що стверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого теплопостачання та постачання гарячої води забороняється. Пунктом 1.2 Наказу № 4 Міністерство будівництва, архітектури, та житлово- комунального господарства України, від 22.11.2005 р. (Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого постачання) встановлено, що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо підключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі - Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Пунктом 2.1 Наказу № 4 Міністерство будівництва, архітектури, та житлово- комунального господарства України, від 22.11.2005 р. визначено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Назом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.07 №169 "Про затвердження змін до наказу Мінбуду України від 22.11.05 №4" було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку у цілому. Щодо листа (відповіді) наданому КП «БДТЕ» на заяву [PERSON] від 28.04.2015 р., їй було відмовлено так, як вона самовільно, без дозволу міжвідомчої комісії відключила свою квартиру від централізованого теплопостачання. Так, відповідно до п. 2.5 Наказу № 4 Міністерство будівництва, архітектури, та житлово- комунального господарства України, від 22.11.2005 р., відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦОі ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Відносно списанння заборгованості за послуги теплопостачання, Листом Міністерства з питань ЖКГ України № 12/1-64 від 17.05.2007 року зазначено, що списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. Відповідно до статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та "Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] в комунальному підприємстві «Білгород-Дністровськтеплоенерго» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом. Зобов`язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Крім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначено в ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не обґрунтована правова база її позовних вимог, чинне законодавство не передбачає списання заборгованості за оплату комунальних послуг, та відключення квартири від централізованого теплопостачання відбулося самовільно, з порушенням діючого законодавства, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed