Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

29.04.2020 року до суду звернувся позивач ТОВ „ ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ ». з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] 27.05.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 28.05.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 12.08.2020 року. 12.08.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зупинене провадження у справі до розгляду і вирішення іншої справи. 11.01.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області поновлене провадження у справі. Справа призначена до розгляду на 24.02.2021 Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, втому числі і на умовах фінансового кредиту № 3180301003-087461 від 25.12.2018 року в сумі 128289.04 грн., яка складається з наступного: - 8400.00 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5009.80 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом; - 106479.24 грн., заборгованість по процентам за прострочку; - 8400.00 заборгованість зі сплати штрафу Та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] , було укладено договір № 3180301003-087461 від 25.12.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір був укладений в електронній формі відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно п.1.1. укладеного договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені цим договором грошові кошти в позику в сумі 8 400.00 грн.., а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Строк, на який надається позика за цим договором 4 дні. Дата надання позики 26.12.2018 року. Дата повернення позики - не пізніше 28.12.2018 року. Розмір і порядок процентів за користування позикою. Становить 1.99% за кожен день користування позикою, що становить 726.35% річних. Загальна сума позики враховуючи проценти за користування цією позикою, яка підлягала сплаті позичальником за указаний вище період складає 9068.64 грн. Платіжним дорученням № 24628 від 26.12.2019 року та повідомленням № 36/03 від 03.03.2020 року підтверджується, що позикодавцем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 8400.00 грн. Дана позика перерахована на підставі договору про співробітництво № 2829 від 28.12.2017 року. Таким чином позикодавець виконав свої обов`язки за укладеним договором № 3180301003-087461 від 25.12.2018 року в повному обсязі. Відповідачем прострочено строк повернення позики, встановлений в п. 1.3 даного договору, що привело до виникнення заборгованості, яка складає 182117.88 грн., з яких - 8400.00 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу; - 668.64 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом; - 164649.24 грн., заборгованість по процентам за прострочку; - 8400.00 заборгованість зі сплати штрафу. Відповідачем було сплачено 673.64 грн., - проценти за користування кредитом, з урахуванням сплати процентів, сума заборгованості за договором склала 181 444.24 грн.., 29.12.2018 року було пролонговано кредит на 30 днів. Згідно умов пролонгації дата повернення кредиту 28.01.2019 року. Розмір відсотків під час пролонгації складає 5009.80 грн. Таким чином сума заборгованості, яку просить стягнути позивач за договором позики, з урахуванням зменшення заборгованості по сплаті процентів за неправомірне користування кредитними коштами, становить 128 289.04 грн., та складається: - 8400.00 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5009.80 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом; - 106479.24 грн., заборгованість по процентам за прострочку; - 8400.00 заборгованість зі сплати штрафу. 02.05.2019 між позикодавцем та ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0205/2 внаслідок чого відбулась заміна кредитора, та позивач набув статусу нового кредитора стягувача за договором № 3180301003-087461 від 25.12.2018 року. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність Відповідачем в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджуєтсья копією повідомлення від 21.01.2021 року. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 25 грудня 2018 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та [PERSON] , було укладено договір позики № 3180301003-087461 , що підтверджується копією договору Відповідно до Додатку № 1 до зазначеного кредитного договору встановлений графік розрахунків, згідно якого визначений термін платежу: 28.12.2018 року. Сума кредиту 8400 грн., нарахований процент 668.64 грн., до сплати 9068.64 грн.. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір між сторонами було укладено в електронному вигляді шляхом виконання ними певних дій, які свідчать про укладення договору. Зазначений договір був укладений відповідно до положень ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» - договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до абз.1,2 ч.1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» - Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до ч.1,3,4,5,6, ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» - Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» - Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1,2.3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС код [NUMBER] ( який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін»). Відповідно судом встановлено, що відповідач прийняла пропозицію укласти договір про надання позики. Таким чином судом встановлено, що договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки вчинений у письмовій формі та підписаний уповноваженими особами. Згідно п.1.1. укладеного договору позикодавець надає позичальникові на у мовах, що передбачені цим договором грошові кошти в позику в сумі 8 400.00 грн.., а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Строк, на який надається позика за цим договором 4 дні. Дата надання позики 26.12.2018 року. Дата повернення позики - не пізніше 28.12.2018 року. Розмір і порядок процентів за користування позикою. Становить 1.99% за кожен день користування позикою, що становить 726.35% річних. Загальна сума позики враховуючи проценти за користування цією позикою, яка підлягала сплаті позичальником за указаний вище період складає 9068.64 грн. Платіжним дорученням № 24628 від 26.12.2019 року та повідомленням № 36/03 від 03.03.2020 року підтверджується, що позикодавцем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 8400.00 грн. Дана позика перерахована на підставі договору про співробітництво № 2829 від 28.12.2017 року. Таким чином позикодавець виконав свої обов`язки за укладеним договором № 3180301003-087461 від 25.12.2018 року в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачані договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18 від 28 березня 2018 року). Виходячи з вищевикладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності: встановивши, що згідно умов договору, остаточний термін повернення позики встановлено 28.12.2018 року: приймаючи до уваги, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за основною сумою 8400.00 грн., тобто суму наданого позивачці кредиту та відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості, за сумою наданого кредиту - 8400.00 грн., і відсотків за користування кредитом за період з 25.12.2018 року по 28.12.2018 року в сумі 668 грн., 64 коп., а всього 9068.64 грн. Відповідно до частини 1 статті 598 та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з положеннями ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України). Відтак закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України, згідно з частиною 1 якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (ця правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12). Як вбачається з матеріалів справи, сторони окремо не визначили строк кредитного договору № 3180301003-087461, а погодили строк повернення позики та визначили , що договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. ( п. 1.4 укладеного договору позики) Згідно з пунктом 1.5.2 укладеного між сторонами договору позики передбачено нарахування процентів у збільшеному розмірі у випадку, якщо позичальник не повернув позику у строк встановлений п. 1.3. Договору. Так, нарахування процентів, встановлених п. 1.5.1. Договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того додатково до основних процентів позичальник зобов`язаний сплатити 3.00% додаткових відсотків від усієї суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів додаткові відсотки Позичальника збільшуються на 2%. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 5% від с уми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю Таким чином судом встановлено, що сторони погодили проценти за неправомірне користування кредитом - як плату, яка встановлюється Позичальником за користування позикою після настання строку його погашення, та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. Разом з тим, у постанові від 23.05.2018 по справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного суду укоаїни від 05.03.2019 року у справі № 5117/1987/2012. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в укладеному договорі сторони погодили підвищений розмір відсотків, що нараховуються у разі неналежного виконання сторонами укладеного договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за прострочку в розмірі визначеному позивачем, оскільки такий розмір відсотків погоджений сторонами в укладеному договорі. Пунктом 4.3 укладеного між сторонами договору передбачено сплату штрафу позичальником у розмірі суми кредиту, визначеної відповідно до п.1.1 цього договору у разі прострочення заборгованості більш ніж на 61 днів. Таким чином нарахування позивачем штрафу в розмірі суми кредити є правомірним, оскільки передбачено умовами укладеного між сторонами договору. Щодо правомірності вимоги позивача про стягнення з відповідач заборгованості за укладеним кредитним договором, суд виходить з наступного Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України - За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 214 ЦК України - До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України - Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено, що 02.05.2019 між позикодавцем та ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0205/2 внаслідок чого відбулась заміна кредитора, та позивач набув статусу нового кредитора стягувача за договором № 3180301003-087461 від 25.12.2018 року, що підтверджується копією договору факторингу. Додатковою угодою № 1 до нього від 02.05.2019 року та витягом з акту прийому передачі права вимоги згідно договору факторингу від 02.05.2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України - Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним. Відповідний висновок міститься у постанові Верхнього Суду України від 23.09.2015 року у справі №м 6-979цс15. З матеріалів справи не вбачається чи була відповідач повідомлена про відступлення права вимоги за договором № 3180301003-087461 від 25.12.2018 року. Натомість з матеріалів справи вбачається, що боржник за договором позики належним чином не сплачувала заборгованість ні новому, ні попередньому кредиторам, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України - Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Таким висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18) Доказів сплати боргу первісному кредиторові відповідач суду не надала. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3180301003-087461 від 25.12.2018 року в сумі 128289.04 грн., яка складається з наступного: - 8400.00 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5009.80 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом; - 106479.24 грн., заборгованість по процентам за прострочку; - 8400.00 заборгованість зі сплати штраф Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в с умі 2102.00 грн. ,оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі

Outcome: approved