Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, просить стягнути з відповідача суму депозитного вкладу в розмірі 13000грн., відсотки за користування вкладом 304,50грн., інфляційні втрати 3299,52 грн., 3% річних 52,49 грн., пеню 19 158,48 грн., всього 35814 грн. 99коп.. Вимоги обґрунтувала тим, що 24.12.2014 між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (у відділенні № 5 філії «Центральне РУ») було укладено договір-заяву № 300937/81590/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний». Відповідно до п.1 умов договору. позивач внесла, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок в сумі 13000грн. на строк з 24.12.2014 по 24.03.2015. Надходження коштів на депозитний рахунок підтверджується квитанцією № 23 від 24.12.2014. П.2 договору-заяви передбачена виплата процентів за ставкою 22,10% річних за користування коштами. Згідно з п.5.2 Основних умов договору, після закінчення строку договору банк зобовязаний повернути вклад з відповідними відсотками. На день закінчення строку договору 24.03.2015 відповідач повинен був повернути суму вкладу 13000грн. та проценти в розмірі 304,50грн., що підтверджується довідкою банку від 5.05.2015 № 01-05/335 та чеком про стан рахунку № 4446 від 5.05.2015. По закінченню строку договору позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути кошти, проте їй було відмовлено в звязку із скрутним фінансовим становищем банку, працівники банку вимагали написати заяву про продовження строку депозитного договору. Тому, 24.03.2015 позивач надіслала поштою (рекомендованим листом) письмову заяву про повернення депозиту, яка була залишена без відповіді. Вважає дії відповідача незаконними, такими що порушують права споживача банківських послуг, право розпоряджатися власними коштами на свій розсуд. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання в звязку з чим повинен нести відповідальність, встановлену законом, зокрема, сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. За період з 25.03.2015 по 12.05.2015 інфляційні втрати становлять 3299,52 грн. (13304,50 х 0,248), 3% річних 52,49 грн. (13304,50 х 3 х 48 / 365 / 100). Також відповідач має сплати пеню споживачу за кожен день прострочки виконання зобовязання у розмірі 3% вартості послуги, тобто 19 158,48 грн. (13304,50 х 3 х 48 /100). Представник позивача підтримала заявлені вимоги, подала до суду заяву про розгляд справі у відсутність позивача та представника, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Так, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, клопотань чи заперечень на позов до суду не надійшло. Враховуючи заяву представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст..ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 24.12.2014 між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву № 300937/81590/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в національній валюті. Відповідно до п.1 умов договору-заяви, позивач внесла, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок в сумі 13000грн. на строк з 24.12.2014 по 24.03.2015, у порядку та на умовах , визначених у цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується квитанцією № 23 від 24.12.2014. П.2 договору-заяви передбачена виплата процентів за ставкою 22,10% річних за користування коштами. Відповідно до п.6 договору, після закінчення строку, визначеного в п.1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Згідно з п.5.2 Основних умов договору, у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий рахунок або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобовязаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором. Розмір вкладу на вимогу складається із суми вкладу та суми процентів, нарахованих на вклад. Рахунок на вимогу закривається банком та дія договору припиняється після повернення коштів вкладнику за його вимогою. 24.03.2015 [PERSON] звернулася до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою про повернення депозиту, на що отримала відмову в звязку із скрутним фінансовим становищем та розяснення працівників банку про необхідність пролонгувати дію договору. Отримавши усну відмову, позивач 25.03 2015 направила поштою відповідну заяву про повернення депозиту, в якій зазначалося про відмову повернути вклад по закінченню строку дії договору, чим грубо порушені її права, яку відповідач отримав 27.03.2015, про що свідчать копія квитанції та відповідь Центру поштового звязку № 1 від 28.05.2015. Заперечення, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав. Відповідь на дану заяву-вимогу не була надана ні позивачу, ні суду, кошти на вимогу вкладника не були повернуті. Згідно з довідкою ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від 5.05.2015, виданою [PERSON], на її імя відкритий депозитний рахунок до договору № 300937/81590/3-14 від 24.12.2014. Станом на 5.05.2015 залишок коштів на рахунку складає 13000грн. У довідці банку не зазначено про продовження строку дії (пролонгацію) договору. Згідно з чеком № 4446 від 5.05.2015 Банку «Фінанси та Кредит», стан рахунку 304,50грн., що складає нараховані відсотки за користування коштами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як зазначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно зі ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи, що строк повернення вкладу, встановлений договором, сплинув, позивач зверталася із вимогою повернути вклад, про що надала відповідні докази, в той час як відповідач не надав будь-яких доказів правомірності пролонгації договору та не відповів на звернення вкладника, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму депозитного вкладу та нарахованих відсотків станом на 24.03.2015 в розмірі 13000грн. та 304,50грн.. Відповідно до ст.625 ЦК України, на яку посилається позивач, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, до стягнення підлягають нараховані позивачем за період з 25.03.2015 по 12.05.2015 інфляційні втрати в розмірі 3299,52 грн., та 3% річних 52,49 грн., згідно наданого розрахунку. Відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пеня за кожен день прострочки виконання зобовязання у розмірі 3% вартості послуги за період 24.12.2014 по 24.03.2015, згідно наданого позивачем розрахунку, становить 19 158,48 грн. (13304,50 х 3 х 48 /100), проте суд вважає за доцільне стягнути пеню в розмірі 13000грн., що відповідає розміру збитків, заподіяних відповідачем неповерненням суми депозиту. Таким чином, вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Позивач відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», та до ст. 5 ч. 1 п. 17 Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає до стягнення з відповідача. На підставі ст.ст. 4, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 626, 638, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст. 2, 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст.ст. 1, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved