Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 27921.93 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 05.04.2006 року, а також понесених судових витрат. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.04.2006 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір і, відповідно, згодилася на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Даним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії, інших витрат, згідно умов. Проте, умови договору відповідач належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на 27.02.2014 року, утворилась заборгованість за кредитним договором від 05.04.2006 року в сумі 27921.93 грн., яка складається із 3758.16 грн. - заборгованості по кредиту; 22357.96 грн. - за відсотками за користування кредитом; штрафу (фіксованої частини) - 500 грн.; штрафу (процентної складової) - 1305.81 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність та про повне підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, заяви про відкладення розгляду справи суду не надала. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав в повному обсязі, подав на нього письмові заперечення і суду пояснив, що постановою Бахмацького районного суду від 06.09.2007 року було закрито кримінальну справу відносно [PERSON] на підставі ЗУ «Про амністію». Дана особа притягувалась до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366, ч.1 ст.222 КК України, оскільки складаючи і подаючи до відділення «ПриватБанку» заяви на оформлення кредиту та довідки про доходи від імені різних осіб, які не уповноважували її на це, отримувала у банку кредити, які використовувала на власний розсуд. Тому, представник відповідача вважає, що [PERSON] не може бути відповідачем по даній справі, оскільки судовим рішенням встановлено, що кредитний договір, за яким позивач просить стягнути заборгованість, відповідач не укладала і даний факт доказуванню не підлягає. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області № 1-183/2007 року від 06.09.2007 року, якою закрита кримінальна справа відносно [PERSON] на підставі ст.1 п.б ЗУ «Про амністію» було встановлено, що [PERSON], являючись власником та працюючи директором ПП «Анна» у м.Бахмачі з метою отримання кредиту, умисно на протязі часу з 14.03.2006 року по 11.06.2006 року надавала до Бахмацького відділення філії «Чернігівське регіональне управління ЗАТ «ПриватБанк» складені нею завідомо неправдиві документи: заяви на оформлення кредиту та довідки про доходи. Зокрема, 05.04.2006 року нею була оформлена заява на отримання кредиту в сумі 4000 грн. в ЗАТ «ПриватБанк» від імені [PERSON] та складена завідомо неправдива довідка від 04.04.2006 року № 31 про нараховану зарплату останньої. На підставі поданої [PERSON] неправдивої інформації нею був отриманий кредит. Отримані грошові кошти здобуті завідомо злочинним шляхом [PERSON] використала на потреби підприємства. Отже, відповідач не вступала в правовідносини з позивачем і не укладала кредитний договір, в ході невиконання умов якого виникла кредитна заборгованість. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 20.03.2004 року виконкомом Григорівської сільської ради вбачається, що після уладення 20.03.2014 року шлюбу з [PERSON] громадянка [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]". (а.с.54) Відповідно до вимог ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт злочинного отримання коштів по даному кредитному договору [PERSON], а не [PERSON], встановлено постановою суду по кримінальній справі № 1-183/07 від 06.09.2007 року, він не підлягає доказуванню, а тому відшкодувати кредитну заборгованість за договором від 05.04.2006 року повинна саме [PERSON], а не [PERSON] Оскільки позов поданий до неналежного відповідача, позивач в попереднє судове засідання 22.05.2014 року та в судове засідання 29.05.2014 року не з»явився, своїм правом надати суду пояснення та заявити клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем не скористався, вимоги ухвали суду від 22.05.2014 року не виконав, тому суд, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідачем понесені і документально підтверджені витрати, пов»язані з наданням правової допомоги. Виходячи з аналізу ст.ст.84 та 88 ЦПК України та ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У зв»язку з тим, що в матеріалах справи наявні документи в підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу в сумі 1920 гривень, то дані витрати підлягають стягненню з позивача, оскільки вони належним чином підтверджені і їх розмір не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved