Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

10.12.2012 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за клопотання відповідача [PERSON] до участі у справі залучено співвідповідачем Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське». Ухвалою цього ж суду від 20.09.2013 року справу направлено за підсудністю до Солом»янського районного суду м.Києва. Позивач в свому позові просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 53983,19 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.09.2012 року о 03.00 год. на бул. Чоколівському, 39 в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Ніссан», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], та автомобіля «Субару», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 30.10.2012 [PERSON] було визнано винним у вчинені ДТП, що сталася 23.09.2012 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Згідно Висновку експертного дослідження вартості матеріальних збитків №0310/12/12 від 05.10.2012 року, спричиненого автомобілю «Ніссан», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП, загальна сума матеріального збитку складає 51672,99 грн. Крім того, позивач вважає, що з відповідачів на його користь має бути стягнуто 300,00 грн. - за складання рахунку-наряду № ПІ176 на СТО; 600,00 грн. - за складання висновку експертного дослідження; 1110.20 грн. - витрати на придбання бензину; 300,00 грн. - за надання юридичної допомоги. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 53983,19 грн. Також позивач зазначив, що внаслідок ДТП, він зазнав моральних страждань, а тому просив стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій додатково зазначив, що відповідач - ПрАТ «СТ «Іллічівське» сплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 43313,99 грн., а тому позивач посилався на відсутність претензій до даного відповідача. Разом з тим, позивач просив додатково стягнути з відповідача [PERSON] суму франшизи в розмірі 510,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що він не заперечує проти стягнення з нього франшизи в розмірі 510,00 грн., витрат понесених позивачем за надання юридичної допомоги в розмірі 300,00 грн., витрат по оплаті висновку експертного дослідження в розмірі 600,00 грн. В іншій частині відповідач-1 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Представник відповідач ПрАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свої письмові заперечення, в яких зазначив, що проти задоволення позову в частині позовних вимог до ПрАТ «СТ «Іллічівське» заперечує в повному обсязі, оскільки страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 43313,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 06.12.2012 року. Також, відповідач-2 просив розглядати справу у його відсутності. Вислухавши думку відповідача-1, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача та відповідача-2 на підставі наявних матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення відповідача-1, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.09.2012 року о 03.00 год. на бул. Чоколівському, 39 в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Ніссан», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], та автомобіля «Субару», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 30.10.2012 [PERSON] було визнано винним у вчинені ДТП, що сталася 23.09.2012 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. (а.с.9-10). Згідно з постановою Солом»янського районного суду м. Києва від 30.10.2012 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] в тому, що він спричинив ДТП, що сталася 23.09.2012 року, доведена. Судом встановлено, що між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3387603 від 05.07.2012 року, за яким відповідач-2 застрахував цивільну відповідальність відповідача-1 перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] (а.с.131). Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку Страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно з ст. 4 Закону України "Про страхування" страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Статтею 988 ЦК України встановлено обов'язки страховика перед страхувальником, відповідно до них страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Також цією статтею визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Встановлено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3387603 від 05.07.2012 року становить 50 000,00 грн. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Судом встановлено, що 25.09.2012 року позивач звернувся до відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» з заявою про відшкодування йому матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП на рахунок ПП Сінгл-Сервіс (а.с.132). Судом також встановлено, що ПрАТ «СТ «Іллічівське» було проведено автотоварознавче дослідження транспортного засобу Ніссан, д.н. [NUMBER]. Відповідно до Звіту № 0310/12/СК від 04.10.2012 р. вартість матеріального збитку складає 43 823 (сорок три тисячі вісімсот двадцять три) 99 коп. (а.с.133-143). Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно з п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Судом встановлено, що на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування та Звіту №310/12/СК від 04.10.2012 р., 06.12.2012 року ПрАТ «СТ «Іллічівське» виплатило страхове відшкодування у розмірі 43 313 (сорок три тисячі триста тринадцять) грн. 99 коп. (43 823,99 грн. - 510,00 грн. (франшиза) = 43 313,99 грн.), перерахувавши кошти позивачу - на рахунок ПП Сінгл-Сервіс, як це вказано позивачем у його заяві (а.с.129). Таким чином, ПрАТ «СТ «Іллічівське» виконало свої зобов»язання перед позивачем в повному обсязі до пред»явлення позову, а тому позовні вимоги позивача, пред»явлені до ПрАТ «СТ «Іллічівське» не підлягають задоволенню. Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до суду в позовом 10.12.2012 року, а сума страхового відшкодування позивачу була виплачена ПрАТ «СТ «Іллічівське» 04.10.2012 року. Відповідно до п.6 Постанови ПВСС України за №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.16 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пленум Верховного суду України у Постанові „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови). Відповідно до ст. 1194 ЦК України Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, з відповідача - 1 [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивача сума матеріального збитку в розмірі 7849,00 грн.,що дорівнює сумі втрати товарної вартості транспортного засобу позивача, що підтверджується Висновком експертного дослідження за № 0310/12/12 від 05.10.2012 року (51672,99 грн. (сума з врахування втрати товарної вартості) - 43823,99 грн. (сума з вирахуванням втрати товарної вартості) = 7849,00 грн.). Пунктом 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача в частині стягнення з відповідача-1 на користь позивача франшизу в розмірі 510,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути понесені судові витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 300,00 грн. та за складання висновку експертного дослідження в розмірі 600,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1)витрати по сплаті судового збору; 2)витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 3) витрати на правову допомогу; 4) витрати, пов'язані із залученням перекладачів, проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що сума компенсації за надання правової допомоги в розмірі 300,00 грн. та за складання висновку експертного дослідження в розмірі 600,00 грн., має бути виплачена позивачу за рахунок відповідача [PERSON] Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми за складання рахунку-наряду № ПІ176 на СТО в розмірі 300,00 грн. та за витрати на придбання бензину в розмірі 1110,20 грн. Суд вважає, що дані витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а тому правові підстави для стягнення з відповідача-1, відсутні. З огляду на те, що відповідачем-2 виплачено страхове відшкодування на користь позивача до пред»явлення позову, а тому суд не знаходить підстав для стягнення судового збору з відповідача-2. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial