Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання виконавчого напису, який вчинений 10.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 11854 щодо стягнення заборгованості за кредтитним договором від 07.07.2012 року у загальному розмірі 32 687,97 грн., таким, що не підлягає виконанню. При цьому позивач посилався на те, що в лютому 2019 року від бухгалтерії підприємства - Публічне акціонерне товариство «Одеський кабельний завод «Одескабель» де він працює, дізнався про відрахування з його заробітної плати на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.01.2019 ВП № 58110657. Дана постанова була винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 11854, що видано 10.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., в якому пропонується звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості за кредитним договором від 07.07.2012 року у розмірі 32 687,97 грн. Від приватного нотаріуса позивач не отримував ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ні постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за виконавчим провадженням № 58110657. Отримав копії даних постанов з бази АСВП 08.02.2019 року. 22.01.2019 року постановою приватного виконавця Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 58110657 на підставі виконавчого напису № 11854 виданого 10.12.2018 року. 30.01.2019 року приватним виконавцем Вольф Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, який працює в Публічному акціонерному товаристві «Одеський кабельний завод «Одескабель». Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено за межами трьохрічного терміну, передбаченого ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», за відсутності доказів, що підтверджують безспірність вимоги. Представник позивача подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила їх задовольнити у повному обсязі, ухвалити рішення у її відсутність та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач та третя особа до суду не зявились, про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши надані учасниками справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07.07.2012 року між Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір в розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.01.2019 ВП № 58110657 з [PERSON] , який працює у Публічному акціонерному товаристві «Одеський кабельний завод «Одескабель», з лютого 2019 року здійснюються відрахування з заробітної плати. Дана постанова була винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 11854, що видано 10.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., в якому пропонується звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості за Кредитним договором від 07.07.2012 року у розмірі 32 687,97 грн. За клопотанням представника позивача на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року про витребування доказів від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни надійшли копії документів, які стали підставою видачі виконавчого напису 10.12.2018 року, зареєстрованого № 11854. Згідно кредитного договору № 26250018888518 від 07.07.2012 року на платіжну картку позивача був встановлений ліміт овердрафту у розмірі 1000 грн., банк звернувся до приватного нотаріуса Хари Наталії Станіславівни 06.12.2018 року та зазначив період стягнення з 06.12.2017 року по 06.12.2018 року, однак розрахунок заборгованості взагалі відсутній, виконавчий напис було вчинено за межами трьохрічного терміну, передбаченого ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обовязком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Встановивши наведені обставини, суд приходить до висновку про необхідність визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис було вчинено за межами трьохрічного терміну, передбаченого ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», та за відсутності доказів, що підтверджують безспірність вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved