Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] «Київський страховий дім» про стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та 3% річних за невчасну виплату матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначивши наступне. Так, 13.11.2016р. о 14.20 [PERSON], керуючи власним автомобілем [NUMBER], в м. Радомишль на нерегульованому перехресті вул. Чорнобильська та вул. Русанівська, не надав перевагу автомобілю, що рухався головною дорогою, та здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген, д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що належить позивачці. Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.11.2016р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто встановлено, що ДТП сталось з його вини. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в [PERSON] «Київський страховий дім», тому 16.11.2016р. [PERSON] написав письмове повідомлення вказаній страховій компанії про ДТП, вказавши місце знаходження пошкодженого транспортного засобу, свій контактний телефон і адресу, та надав його разом з необхідними документами до страхової компанії. При цьому до страхової компанії [PERSON] приїхав на пошкодженому авто, одна ніхто з працівників компаній не забажав його оглянути. Враховуючи, що протягом 10 днів після цього ніхто з страхової компанії відповідача не прибув для огляду її пошкодженого автомобіля, [PERSON] 30.11.2016р. за власні кошти була вимушена провести товарознавчу експертизу автомобіля, згідно висновку якої матеріальна шкода, спричинена їй як власнику пошкодженого авто, складає 186\~577 грн. та витрати на проведення експертизи становлять 2000 грн., що мають бути відшкодовані відповідачем на підставі ст. 34.3 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон). 30.11.2016р. позивачка написала заяву на виплату страхового відшкодування та надала її відповідачу з усіма документами згідно ст. 35 Закону. Страхувальник [PERSON] 14.11.2016р. також написав письмове повідомлення про подію та надав його з усіма необхідними документами до відповідача. На огляд автомобіля 05.12.2016 р. експертом, про який відповідача та [PERSON] було повідомлено телеграмою, приїхала людина, яка представила як [PERSON], однак не надала будь-якого документа, що підтверджує її повноваження від [PERSON] «Київський страховий дім» на проведення огляду. При цьому розмір страхового відшкодування працівники відповідача не забажали узгоджувати з позивачкою, затримуючи його виплату, та дотепер ця сума, яка враховуючи ліміт відповідальності за страховим полісом у 100\~000 грн. та витрати на проведення експертизи у 2000 грн., становить 102\~000 грн., позивачці відповідачем не виплачена, тоді як згідно ст. 36.2 Закону повинна бути виплачена протягом 15 днів з моменту узгодження суми страхового відшкодування. Позивачка [PERSON] вважає, що у відповідності зі ст. 992 ЦК України має право на стягнення неустойки у розмірі, встановленому законом, а саме у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня (ст. 36.5 Закону), за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, яка станом на 31.08.2017р. складає 19\~209 грн. 53 коп. Крім того у відповідності до ст. 625 ЦК України, на думку позивачки, вона має право на стягнення 3% річних від простроченої суми, що складає 2171, 34 грн.; та індексу інфляції - 12678 грн. 14 коп. Просила стягнути з відповідача [PERSON] «Київський страховий дім» на свою користь 136\~059 грн. 01 коп. матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та 3 % річних за невчасну виплату страхового відшкодування та судові витрати. В подальшому позивачка [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила стягнути з на свою користь 196\~667 грн. 77 коп. матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та 3 % річних за невиплату страхового відшкодування станом на 30.11.2018р. та судові витрати. Відповідач [PERSON] «Київський страховий дім» подав відзив на вказану позовну заяву, згідно якого позовні вимоги [PERSON] вважає такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Так, відповідач зазначив, що 13.11.2016р. у м. Радомишль сталась ДТП за участю автомобілів ВАЗ, н.з. АМ 6794 МН, відповідальність власника якого була застрахована у відповідача, під керуванням [PERSON] та Фольксваген Кадді, н.з. АА 6794 ВХ, що належить [PERSON], під керуванням [PERSON]. 13.11.2016р. [PERSON] у відповідності до ст. 33 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон) звернувся до страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, надавши протокол про адміністративне правопорушення. 16.11.2016р. водій автомобіля Фольксваген Кадді [PERSON] звернувся до страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою та 30.11.2016р. [PERSON] звернулась з заявою про виплату страхового відшкодування, відповідно до якої просила здійснити виплату страхового відшкодування згідно розрахунків експерта, не надавши таких розрахунків, не зазначивши розміру заявлених майнових вимог та власного розрахунку. 28.11.2016р. страховиком було отримано постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.11.2016р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП [PERSON], що дає підстави для відшкодування коштів в зазначений термін відповідно до законодавства. Зазначив, що страховиком було вжито всіх заходів для визначення розміру збитку від пошкодження майна, а саме 16.11.2016р. після звернення водія пошкодженого транспортного засобу [PERSON] до страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, страховик дав заявку на огляд транспортного засобу експерту-оцінщику [PERSON], якому не було надано можливості провести огляд, що підтверджується його пояснювальною запискою. 30.11.2016р. страховик телеграмою отримав запрошення на огляд транспортного засобу та у призначений день 02.11.2016р. направив на огляд оцінювача ФОП [PERSON], якому було здійснено перешкоди в проведенні огляду, що підтверджується його листом та зверненням до поліції. 26.01.2017р. страховик повторно дав заявку на огляд транспортного засобу Фольксваген Кадді експерту ФОП [PERSON], який 27.01.2017р. відправив телеграму на повторне надання авто на огляд, яка була вручена 28.01.2017р. Відповідно до наданих документів ФОП [PERSON] транспортний засіб Фольксваген Кадді йому не був наданий на огляд. Тобто вказав, що страховик неодноразово вживав заходів щодо здійснення огляду транспортного засобу Фольксваген Кадді та просив надати звіт, в тому числі відповідно до листа № 1322 від 09.06.2017р. При цьому [PERSON] та [PERSON] не надали можливості провести огляд транспортного засобу представником страховика, у звязку з чим страховик не мав можливості встановити розмір заподіяної шкоди, власних розрахунків вони також страховику не надали. Відповідач вважає безпідставними твердження позивача щодо непроведення ним розслідування та неявки його представника на огляд пошкодженого автомобіля позивачки, оскільки відповідачем були направлені необхідні запити та отримана розширена довідка з ДАІ та постанова суду після отримання повідомлення про ДТП з застрахованим транспортним засобом. Вважає, що позивач в порушення ст. 33-1.1 Закону не надала пошкоджений автомобіль Фольксваген Кадді для огляду представнику страховика та не надала інформацію про його місце знаходження, тобто чинить перешкоди відповідачу у здійсненні огляду автомобіля та визначення розміру спричиненої його пошкодженням шкоди. Так, автомобіль не був наданий позивачем на огляд експертам-оцінювачам [PERSON], ФОТ [PERSON], ФОП [PERSON]. Прибувшему за запрошенням позивача 02.11.2016р. на огляд автомобіля оцінювачу ФОТ [PERSON] були здійснені суттєві перешкоди в проведенні такого огляду. На чергове прохання від 09.06.2017р. надати для огляду автомобіль та звіт [PERSON]І не відреагував. За таких обставин страховиком на підставі п.п. 37.1.3. п. 37.1 ст. 37 Закону 21.02.2017р. було прийнято рішення № 347 про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON], про що їй було повідомлено листом. Також [PERSON] повідомлялось про можливість перегляду вказаного рішення за умови надання транспортного засобу для огляду та виконання інших обовязків, передбачених законом. Крім того вважають безпідставними вимоги позивача щодо стягнення пені, інфляції, 3% річних. Так, вважають, що до правовідносин, що виникли між сторонами спору, не може застосовуватись ст. 625 ЦК України, оскільки ці правовідносини регулюються спеціальним законом, права та обовязки сторін виникли з позадоговірних правовідносин, на які дія цієї норми не поширюється. Також вважають безпідставними вимоги щодо нарахування пені у відповідності з п. 36.5. ст. 36 Закону, оскільки рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято страховиком через ненадання позивачем до своєї заяви від 30.11.2016р. жодних документів згідно ст. 35 Закону, тобто факт прострочення у виплаті страхового відшкодування з вини страховика вважають відсутнім. Просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.09.2018р. вказану цивільну справу, що надійшла з Радомишльського районного суду Житомирської області згідно розпорядження голови суду від 21.08.2018р. № 186, прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.02.2019р. підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу було призначено до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково [PERSON] пояснив, що повідомлень від оцінювача відповідача [PERSON] він не отримував. [PERSON], який зявився на огляд автомобіля Фольксваген Кадді 02.11.2016р., жодних документів, які б підтверджували його повноваження від імені відповідача здійснювати такий огляд, не надав. Просили позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Представник відповідача [PERSON] «Київський страховий дім» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про тримання судових повісток, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, вислухавши доводи представників позивача, дослідивши подані докази, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно ст.\~1\~Закону України\~"Про\~страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.\~5\~Закону України\~"Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст.\~6\~Закону України\~"Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 13.11.2016р. в м. Радомишль на нерегульованому перехресті вул. Чорнобильська та вул. Русанівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля Фольксваген Кадді, д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є позивач [PERSON], внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля [NUMBER], [PERSON], що підтверджується постановою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.11.2016 року в справі про адміністративне правопорушення № 289/1805/16-п (а.с. 8 т.1). Згідно з положеннями ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у даній дорожньо-транспортній пригоді встановлена та в порядку ст.\~82\~ЦПК України доказуванню не підлягає. Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER], [PERSON] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» відповідно до полісу № АЕ/9428810. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за завдану майнову шкоду становить 100 000,00 грн., розмір франшизи по даному Полісу становить 1 000,00 грн. (а.с. 45 т. 2). 14.11.2016р. року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховим випадком (а.с. 44 т. 2), в якій зазначив обставини настання ДТП та дані іншого учасника ДТП з зазначенням марки пошкодженого ТЗ та номера його контактного телефона. Також 16.11.2016р. водій автомобіля Фольксваген Кадді, д.н. [NUMBER], [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховим випадком (а.с. 44 т. 2), в якій зазначив обставини настання ДТП, описав пошкодження автомобіля та місце його знаходження, а також свої контакті дані (а.с. 7 т. 1, а.с. 57 т. 2). 30.11.2016р. позивач [PERSON] звернулась до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» з заявою про виплату їй страхового відшкодування (а.с. 9 т. 1, а.с. 68 т. 2). Судом встановлено, що на огляд пошкодженого ТЗ разом з експертом, позивач [PERSON] телеграмою запросила як представника відповідача ПАТ «Київський страховий дім», так і [PERSON], повідомивши про час та місце огляду свого пошкодженого ТЗ (а.с. 10 т. 1). Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження з встановлення матеріальних збитків № 01/04 від 23.07.2017р., проведеного судовим експертом [PERSON], майнова шкода, завдана власнику ТЗ, становить 186\~577 грн. (а.с. 133-159 т. 2). З описової частини висновку вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 213\~962, 45 грн. Згідно додаткового висновку автотоварознавчого дослідження з встановлення матеріальних збитків № 01/04 від 06.12.2018р., проведеного судовим експертом [PERSON], сума матеріального збитку, спричиненого володільцю ТЗ Фольксваген Кадді, д.н. [NUMBER], становить 186\~577 грн. Оскільки вартість відновлюваного ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість, то сума матеріального збитку прирівнюється до ринкової вартості автомобіля. Ринкова вартість автомобіля Фольксваген Кадді, д.н. [NUMBER], станом на 06.11. 2018р. після дорожньо-транспортної пригоди складає 85\~497 грн. (а.с. 21-22 т. 3). Також встановлено, що відповідачем ПАТ «Київський страховий дім» 21.02.2017р. було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] через ненадання нею свого пошкодженого транспортного засобу для огляду (а.с. 87-88 т. 2). При цьому відомості про отримання вказаного рішення відповідача позивачкою [PERSON] суду не надані. Крім того, з матеріалів справи також встановлено, що відповідачем ПАТ «Київський страховий дім» 19.06.2017р. було повторно прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] При цьому відомості про отримання вказаного рішення відповідача позивачкою [PERSON] також суду не надані (а.с. 94-95 т. 2). Пунктом 36.2. ст.\~36\~Закону України\~"Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування 30.11.2016 року та відповідно здійснити виплату або відмовити відповідач мав не пізніше 28.02.2017 року. При цьому, відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 статті 33\~Закону України\~"Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо- транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. З матеріалів справи вбачається, що водій [PERSON] на виконання вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1 статті 33\~Закону України\~"Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" повідомив страховика про ДТП, яка сталася 13.11.2016 року. Таким чином, відповідач на виконання вимог ст.\~34\~Закону України\~"Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" повинен був розпочати розслідування для здійснення страхової виплати на користь потерпілого. Так, відповідно до ст.\~34\~Закону України\~"Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для встановлення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерплому витрати на проведення експертизи (дослідження). Разом з тим, відповідно до п. 33.3 ст.\~33\~Закону України\~"Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо- транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. За поясненнями представників позивача, позивач [PERSON] протягом встановленого законом строку зберігала автомобіль в тому ж стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначили, що жодних телефонних дзвінків від відповідача або його представника щодо огляду автомобіля в цей період вони не отримували. З огляду на таке, суд критично відноситься до копії доповідної записки експерта оцінювача [PERSON] щодо неодноразового повідомлення позивача ( 16.11.2016р., 18.11.2016р. 30.11.2016р.) про необхідність домовитись про огляд ним пошкодженого ТЗ, оскільки іншими належними та допустимими доказами вказані обставини (отримання такого повідомлення позивачем) відповідачем не підтверджені. Крім того, після спливу встановленого Законом строку позивач повідомив відповідачу про час і місце проведення технічного огляду пошкодженого автомобіля, направивши йому телеграму, яка отримана останнім. З відзиву відповідача вбачається, що направленому ним за телеграмою позивача на огляд автомобіля експерту-оцінювачу [PERSON] власник автомобіля чинив перешкоди в огляді останнього, через що експерт не зміг провести оцінку матеріального збитку пошкодженого автомобіля, на підтвердження цього надавши копію листа експерта-оцінювача [PERSON] на імя відповідача (а.с. 81 т. 2), з якого вбачається, що експерт вимушений був звернутись до поліції. Суд критично ставиться та не приймає до уваги вказані доводи відповідача, оскільки як зазначила в позові [PERSON], на огляд автомобіля 05.12.2016р. приїхав чоловік, який не мав жодних документів на підтвердження повноважень оглядати належний їй автомобіль від імені ПАТ «Київський страховий дім». Крім того, згідно відповіді Голосіївського УП ГУНП у м. Києві № 2607/125/47/05-18 від 02.05.2018р. інформації щодо проведення перевірки працівниками УП за заявою ФОП [PERSON] про перешкоди [PERSON] здійсненню та проведенню огляду автомобіля Фольксваген Кадді, д.н. [NUMBER], не надходило (а.с. 186 т. 2). З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем виконано вимоги Закону щодо збереження стану автомобіля протягом встановленого Законом строку та оскільки страховик не прибув у визначений строк, позивач мав право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно до п. 22.1. ст.\~22\~ЗУ «Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.\~29\~ЗУ «Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст. 30 вказаного Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до статті 12 вказаного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Оскільки відповідно до полісу № АЕ/9428810 розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за завдану майнову шкоду становить 100 000,00 грн., розмір франшизи по даному Полісу становить 1 000,00 грн. (а.с. 45 т. 2), а враховуючи висновки автотоварознавчого дослідження з встановлення матеріальних збитків № 01/04 від 23.07.2017р. та № 01/04 від 06.12.2018р., згідно якого витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу, які становлять 213\~962, 45 грн., перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди - 186\~577 грн., тобто автомобіль Фольксваген Кадді, д.н. [NUMBER], вважається фізично знищеним та його власнику має бути відшкодована різниця між його вартість до та після ДТП (186\~577 грн. - 85\~497 грн.), то страхове відшкодування, яке підлягає стягненню з ПАТ «Київський страховий дім» згідно абзацом 16 ст. 9 Закону України „Про страхування" здійснюється судом у межах страхової суми за мінусом франшизи, а саме в розмірі 99\~000, 00 грн. При цьому, оскільки позивачкою на підтвердження понесення нею витрат по проведенню автотоварознавчого дослідження з встановлення матеріальних збитків не надано відповідних доказів суду, вказані витрати не підлягають відшкодуванню. Крім того, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача пені та 3-х відсотків річних, інфляційних втрат передбачених ст. 625 ЦК України, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем здійснено розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, виходячи з розрахунку суми 102\~000 грн., проте враховуючи те, що судом стягнуто з відповідача страхове відшкодування в розмірі 99 000, то судом здійснені власні розрахунки. Як встановлено судом, відповідач мав не пізніше 28.02.2017 року здійснити позивачу страхову виплату, а враховуючи те, що позивачкою було 07.12.2018 року подано заяву про збільшення позовних вимог, то суд розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, здійснює за період з 28.02.2017 року по 07.12.2018 року. Пунктом 36.5 статті 36\~Закону України\~"Про\~обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Враховуючи вищевикладене, стягненню підлягає пеня за період з 28.02.2017 року по 07.12.2018 року в сумі 54129 грн 93 коп., враховуючи офіційну інформацію Національного банку України (http://www.bank.gov.ua) щодо облікових ставок за розрахунковий період. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, то суд зазначає наступне. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Враховуючи викладене вище, судом було зроблено власні розрахунки 3% річних та встановлено, що до стягнення підлягає сума в розмірі 5362 грн. Також, судом було зроблено власні розрахунки інфляційних втрат та встановлено, що до стягнення підлягає сума в розмірі 22220 грн. 57 коп. При проведенні розрахунків судом було враховано рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ". Таким чином, позовні вимоги [PERSON]\~до ПАТ\~«Київський страховий\~дім» про\~стягнення матеріальної\~шкоди,\~пені,\~інфляційних витрат\~та 3%\~річних за\~невчасну виплату\~матеріальної шкоди,\~завданої джерелом\~підвищеної небезпеки,\~підлягають частковому\~задоволенню зі\~стягненням з\~відповідача на\~користь позивачки\~в рахунок\~відшкодування матеріальної\~шкоди з\~врахуванням пені,\~інфляційних витрат\~та 3%\~річних за\~несвоєчасну виплату\~матеріальної шкоди,\~завданої джерелом\~підвищеної небезпеки,\~суми в\~загальному розмірі,\~що становить\~180\~712\~гривень 50\~копійок (\~99000\~грн.+ 54129, 93 грн.+5362 грн.+22220 грн. 57 коп.) Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України [PERSON] має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено198 583, 94 грн., задоволено 180 712, 50 грн.), в сумі 1691 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial