Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.05.2008 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №OD40AL00000001, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 12586,20 доларів США терміном до 28.05.2013 року зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. Відповідач взятих на себе за умовами договору зобов`язань не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 14.02.2020 року становить 32489,98 доларів США. Враховуючи, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості і кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6502,84 доларів США та судові витрати в розмірі 2386,87 грн. З позовною заявою, на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 01.06.2020 року відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін відповідача було повідомлено належним чином. У встановлений судом строк відповідачем було подано відзив, в якому, заперечуючи проти позовних вимог, [PERSON] просила в задоволенні позову відмовити. Зазначила, що свої зобов`язання за договором виконувала до 12.12.2011 року, після чого в зв`язку з відсутністю доходу, виплати по заборгованості припинила. Зазначила, що п.4.11 договору встановлено строк позовної давності тривалістю у 5 років. Тому, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише у червні 2020 року, тобто після спливу визначеного договором строку позовної давності, просила застосувати позовну давність та в позові відмовити. Представником позивачем було подано відповідь на відзив, в якій він, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача, просить позов задовольнити. Щодо строку позовної давності зазначив, що п.15.1 кредитного договору передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому, посилаючись на те, що зобов`язання за договором не виконані, вважає, що при зверненні до суду строк позовної давності не пропущено. Дана відповідь на відзив надійшла після закінчення визначеного позивачу п`ятиденного строку з дня отримання відзиву. Зокрема, відзив на позовну заяву представник позивача за довіреністю отримав 31.07.2020 року (трек-номер 6507807324232), відповідь на відзив направлено відповідачу 14.08.2020 року (платіжне доручення 000050110 00020), до суду направлено на електронну адресу inbox@kd.od.court.gov.ua 19.08.2020 року (вхідн. №3610/20), та рекомендованим листом (вхідн.№3973/20 від 09.09.2020 року) експрес-доставкою «Меркурій» (відправлення №3629900206528538 від 18.08.2020 року). Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що 29.05.2008 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №OD40AL00000001, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12586,23 доларів США, який відповідач зобов`язалася повернути і сплатити проценти за користування кредитом до 28.05.2013 року. Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань щодо повернення коштів, умовами договору передбачено заставу, предметом якої є автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , який належить відповідачу. Із розрахунку заборгованості за договором №OD40AL00000001 від 29.05.2008 року встановлено, що востаннє відповідачем було здійснено платіж 12.12.2011 року. Відповідно до цього ж розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 14.02.2020 року становить 32489,98 доларів США, яка складається із 5649,93 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 635,95 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 198,96 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 25987,14 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач просить стягнути частину боргу в розмірі 6502,84 доларів США, з яких 5649,93 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 635,95 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 198,96 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач у відзиві просила застосувати позовну давність і відмовити у позові, зазначивши, що п`ятирічний строк позовної давності, визначений п.14.11 кредитно-заставного договору закінчився 12.12.2016 року. Суд зазначає, що відповідь на відзив позивач подав до суду з пропуском процесуального строку та без клопотання про його поновлення й без посилання на обставини, які зумовили пропуск відповідного процесуального строку. В зв`язку з цим суд не приймає до уваги пояснення позивача, викладені у відповіді на відзив.\~\~\~\~ Разом з тим, суд звертає увагу на те, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони погодили строк дії договору, зокрема до повного виконання зобов`язань, а строк кредитування до 28.05.2013 року та визначили термін щомісячного виконання зобов`язання, зокрема з 10 по 15 числа кожного місяця. Так, за умовами договору відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 12586,23 доларів США, які зобов`язалася повернути зі сплатою відсотків у розмірі 12,24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Остання зобов`язалася за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). \~Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої\~статті 258 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно\~до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування\~право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі 444/9519/12. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 10 по 15 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.\~Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних\~платежів за договором\~визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. \~Отже, враховуючи, що строк кредитування було визначено до 28.05.2013 року, то строк позовної давності на момент звернення позивачем до суду з позовом, а саме 23.03.2020 року, закінчився. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Із матеріалів справи встановлено також, що позивач вже звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним договором. Однак Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.05.2016 року у справі №520/5041/16-ц позовну заяву повернуто позивачу в зв`язку з непідсудністю. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.09.2019 року у справі №757/1782/16-ц перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей\~109,\~119,\~120 ЦПК України, 2004 року. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов кредитно-заставного договору №OD40AL00000001 від 29.05.2008 року та наявність, у зв`язку із цим, заборгованості перед позивачем. Однак, виходячи з вищевикладеного, надавши належну оцінку доказам у їх сукупності, врахувавши, що збільшена за домовленістю сторін позовна давність спливла, а відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування позовної давності, позивачем суду не надано доказів вчинення відповідачем дій щодо визнання боргу чи переривання перебігу строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через порушення без поважних причин строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом відшкодування не підлягають.

Outcome: dismissed