Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому просила визнати недійсним договір міни від 05.04.2017 року укладений [PERSON] від її імені з [PERSON] про обмін земельної ділянки площею 8,71 га на земельну ділянку площею 0,01 га та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 8,71 га за [PERSON]. Позов обґрунтовує тим, що 29.09.2015 року під впливом обману видала [PERSON] довіреність на укладання від її імені договорів міни або оренди належної їй земельної ділянки площею 8,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. В листопаді 2017 року дізналась, що 05.04.2017 року [PERSON] в порядку передоручення уклав від її імені з [PERSON] договір міни, за яким належна їй земельна ділянка площею 8,71 га вартістю 220022 грн. 19 коп. перейшла у власність [PERSON], а земельна ділянка площею 0,01 га, розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, вартістю 321 грн. перейшла у її власність без доплати. Оскільки цей договір міни був укладений від її імені внаслідок зловмисної домовленості відповідачів, обмін відбувся нерівнозначний, чим порушено закони, які регулюють земельні правовідносини, зокрема п.п.б п. 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 14, 15 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 203, 215, 216, 232, 238, 715 Цивільного кодексу України, укладений в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), а тому в силу положень закону є підставою для визнання його недійсним. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав в повному обсязі з обставин, викладених в позовній заяві та просив його задовольнити, додатково пояснивши, що у вересні 2015 року керівник ПСП «Шевченка» [PERSON] звернувся до позивача з пропозицією укладення договору оренди землі пояснивши, що у звязку із зміною в законодавстві даний договір оренди землі та довіреність до нього потрібно оформляти в нотаріальній конторі. 29.09.2015 року під впливом обману позивач вважаючи, що оформляє договір оренди земельної ділянки (паю), видала [PERSON] довіреність на укладення від її імені договорів міни або оренди належної їй земельної ділянки. У листопаді 2017 року позивач при оформленні субсидії по виписці з податкової служби довідалась, що у 2017 році отримала від ПСП «Шевченко», в оренді якого знаходиться її земельна ділянка, грошові кошти в сумі 107879 грн. за продаж (обмін) нерухомості, однак жодних грошових коштів не отримувала. На підставі вищевказаної довіреності [PERSON] передоручив [PERSON] розпорядження земельною ділянкою позивача та в подальшому уклав з [PERSON] оспорюваний договір міни. Також вказав, що спірний договір міни укладений всупереч інтересам позивача. За площею та вартістю обмінені земельні ділянки є нерівнозначними, адже значно різняться, що свідчить про зловмисну домовленість відповідачів. Позивач своєї згоди на обмін належної їй земельної ділянки на земельну ділянку відповідача не надавала. Подав відповідь на відзив згідно якого зазначив, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження сторонами порядку обміну земельними ділянками, передбаченого ст.14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (а.с.117-125). Відповідач та представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю, пояснивши, що відповідач [PERSON] набув у власність земельну ділянку площею 0,01 га шляхом поділу земельної частки (пай) на різні частини земельних ділянок. Подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що земельні ділянки, які є предметом договору міни отримані у результаті розпаювання земель колективної власності на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», отже обмін земельними ділянками між сторонами відбувся саме за схемою «пай на пай». Таким чином при укладенні договору міни дотримані вимоги п.15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, ст. 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Окрім того, при укладенні договору міни [PERSON] діяв імені позивача на підставі наданої нею довіреності, яка була належним чином завірена, посвідчена нотаріусом та мала чинність. Також зазначив, що законом не передбачено обмежень щодо міни земельних ділянок за плащами та вартістю (а.с. 82-85). Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі (а.с.36). Ухвалою суду, постановленою із занесенням в протокол судового засідання від 21.05.2018 року, задоволено клопотання представника позивача про допит в якості свідка позивача [PERSON] (а.с.177-183). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на підставі розпорядження голови Бобринецької районної державної адміністрації від 28.03.2002 року №131-р передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,71 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Витязівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3520883200:02:000:0484, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №002831, виданого 29.03.2002 року Бобринецькою райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7-167ч (а.с.20-21). Вказана земельна ділянка отримана на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73078542 від 16.11.2016 року відповідачем [PERSON] набуто у власність земельну ділянку площею 0,01 га, розташовану на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3524082800:02:001:0798, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підстава виникнення права власності: заява про розподіл земельної ділянки (а.с.86). Докази того, що ця земельна ділянка отримана у порядку встановленому Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" відсутні. Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Судом встановлено,\~що 29.09.2015\~року позивач\~[PERSON]\~видала довіреність,\~якою уповноважила\~[PERSON] представляти\~її інтереси\~зокрема з\~питань,\~що стосуються\~укладення від\~її імені\~договору міни,\~а також\~з питання\~державної реєстрації\~права власності\~та права\~оренди щодо\~належної їй\~на праві\~власності земельної\~ділянки площею\~8,71\~га,\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~розташованої та\~території Витязівської\~сільської ради\~Бобринецького району\~Кіровоградської області,\~кадастровий номер\~3520883200:02:000:0484,\~а також\~виконувати всі\~інші юридично\~значущі дії,\~повязані з цією довіреністю. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 29.09.2015 року за реєстровим №869 (а.с.16-17). 05.04.2017 року між [PERSON], від імені якої по довіреності, посвідченій в порядку передоручення приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу [PERSON] 24.03.2017 року за реєстровим №184, діяв [PERSON], та [PERSON] укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровий №175, згідно з яким [PERSON], в особі представника, передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку площею 8,7052 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, кадастровий номер 3520883200:02:000:0484, вартістю 220022,19 грн., а [PERSON] взамін передав у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0100 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3524082800:02:001:0798, вартістю 321 грн. без доплати, що підтверджується копією договору міни (а.с.11-15). Позивач [PERSON] допитана в судовому засіданні в якості свідка у відповідності до ст.92 ЦПК України пояснила, що у вересні 2015 року уклала з [PERSON] договір оренди належної їй на праві власності ділянки строком на 20 років. Договір оренди підписала у 2015 році у нотаріуса та отримала від бухгалтера орендну плату наперед в сумі 50000 грн. Також у нотаріуса підписала довіреність. Договір міни не підписувала та наміру його укладати у неї не було. Вважає, що її земельна ділянка знаходиться в оренді відповідача [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.6 ст.715 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни. У відповідності до\~ст.716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно з\~підпунктом "б"\~пункту 15\~розділу Х\~Перехідних положень\~Земельного кодексу\~України (далі\~-\~ЗК України)\~(у\~редакції,\~яка була\~чинною на\~момент виникнення\~спірних правовідносин)\~до набрання\~чинності законом\~про обіг\~земель сільськогосподарського\~призначення,\~але не\~раніше 1\~січня 2016\~року,\~не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, в порядку, визначеному цим Законом. Мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін до ЗК України та діє на даний час. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема статтею 14 передбачено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Отже аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що обміненими можуть бути тільки земельні ділянки за схемою "пай на пай". Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 5 листопада 2014 року, від 11 лютого 2015 року. Проте за умовами оскаржуваного договору міни, власник земельної ділянки, отриманої на підставі Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передала у власність належну їй земельну ділянку в обмін на земельну ділянку, отриману не у порядку встановленому Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". При цьому, судом під час розгляду справи не встановлено, що земельна ділянка площею 0,0100 га є виділена у натурі земельна частка (пай), так як даний факт не підтверджений стороною відповідача будь-якими доказами. Однак, навіть з урахуванням пояснень сторони відповідача, що вказана земельна ділянка є частиною паю, не підтверджує той факт, що це пай як ціла величина. Окрім того, відповідно до ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Як дано розяснення в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч.3 ст. 238 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, за своєю правовою природою представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та і в інтересах довірителя. Згідно змісту статті 240 ЦПК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов'язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Статтею 248 ЦПК України передбачені випадки припинення представництва за довіреністю. З аналізу вказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що передоручення не припиняє представництва за довіреністю. Однак, як вбачається з оспорюваного договору міни обмін земельної ділянки площею 8,7052 га, вартістю 220022,19 грн., належної позивачу був здійснений її представником за довіреністю в порядку передоручення на земельну ділянку, площею 0,0100 га, вартістю 321 грн. Сторонами договору досягнуто домовленості про обмін земельних ділянок, що є предметом цього договору без доплати, оскільки оцінюють обмінюване майно рівнозначно. Таким чином,\~[PERSON],\~будучи представником\~позивачки з\~питань,\~що стосуються\~права користування\~належною їй\~земельною ділянкою,\~передоручив [PERSON]\~свої повноваження\~та в\~своїх інтересах\~уклав спірний\~договір міни\~з [PERSON] всупереч інтересів довірителя. За вказаних обставин, виникнення несприятливих наслідків для [PERSON] та домовленість представника [PERSON] [PERSON] з [PERSON] про рівнозначність обмінюваного майна явно не відповідає інтересам [PERSON], адже як за площею, так і за вартістю земельна ділянка, набута у власність позивачем за спірним договором значно менша за площею та вартістю переданої [PERSON] земельної ділянки, що свідчить про факт зловмисної домовленості представника [PERSON] [PERSON] з [PERSON] при укладенні вказаного правочину, адже [PERSON] будучи обізнаним з площею та вартістю обмінюваного майна усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та свідомо допускав настання для неї несприятливих наслідків - припинення права власності на земельну ділянку площею 8,7052 га. 23.11.2017 року позивач звернулась до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом вчинення спірного договору міни (а.с.127) за результатами чого внесені відомості до ЄРДР за №12017120020013072 за ч.1 ст. 190 КК України (а.с.128), визнавши позивача потерпілою у даному кримінальному провадженні, що підтверджується листом Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області від 17.05.2018 року №6701/117/18, що також свідчить про її незгоду з вказаним правочином та його вчинення всупереч її інтересам. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку\~про недійсність\~оспорюваного договору\~міни,\~який вчинений\~із порушенням\~сторонами мораторію\~на заборону\~відчуження земельних\~ділянок сільськогосподарського\~призначення,\~тобто п.\~15\~Перехідних положень\~Земельного кодексу\~України,\~оскільки обмін\~земельними ділянками\~відбувся не\~за схемою «пай на пай», а також вчинений представником в своїх інтересах та всупереч інтересам особи, яку він представляв. Що стосується позовних вимог до відповідача [PERSON], то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки останній не є стороною спірного договору міни, а лише був представником сторони за даним правочином в порядку передоручення, за даним правочином у нього не виникло будь-яких прав та обовязків перед позивачем. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1280 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial