Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

18 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/ 4 частини зі всіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позиву обґрунтовані тим, що з 11 липня 1992 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. З липня 2014 року сторони разом не проживають, відповідач має постійний стабільний дохід в вигляді шахтарської пенсії, проте матеріальної допомоги на утримання спільного сина він добровільно не надає. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вимоги позову підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання призначені на 15.01.2015 року та 02.02.2015 року не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін по справі та постановити заочне рішення. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, сторони зареєстрували шлюб 11 липня 1992 року (а.с.6), від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини позивачеві не надає. Відповідно до довідки № 3004001067 від 29.10.2014р. про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та слціального захисту населення, [PERSON] разом з [PERSON] постійно проживали в [ADDRESS] та перемістилися з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS] (а.с. 8). Як убачається з договору найму житлового приміщення, позивач [PERSON] орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3-4). Згідно довідки № 01/17-12/14, виданої ЖБК "Локомотив" 17.12.2014 року, [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до довідки № 336, виданої Центром по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог від 27.01.2015р., [PERSON] знаходиться на обліку в Дніпровському РУПСЗН та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини в розмірі 888,54 грн., щомісячно (а.с. 23). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції "Про захист прав дитини", суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною в орендованій квартирі, отримує допомогу на дитину в розмірі 888, 54 грн., є особою, переміщеною з району проведення антитерористичної операції, так і матеріальне становище відповідача, який матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, та вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання малолітньої дитини повинен бути встановлений у розмірі 1/ 4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для належного утримання та розвитку дитини сторін. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved