Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом та просила суд стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду, завдану дорожньо - транспортною пригодою в розмірі 94228,02 грн. та судові витрати. В позові посилається на те, що 21.12.2017 в м. Києві по вул. С. Ідзиковських водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «GEELY», д/н [NUMBER] при виїзді на нерегульоване перехрестя, не врахувавши дорожньої обстановки здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Fiesta», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2018 [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 21.12.2017. Зазначає, що на момент ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] та його транспортного засобу «GEELY», д/н [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» згідно Полісу №АМ/423635. Вказує, що згідно Звіту № 406-ф/18 від 21.12.2017 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного оцінювачем [PERSON] вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Fiesta», д/н [NUMBER] становить 94228,02 грн. та вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу «Ford Fiesta», д/н [NUMBER] (вартість матеріального збитку) становить 53161,92 грн. Також, позивачем за визначення вартості матеріального збитку на користь [PERSON] було сплачено 1000,00 грн. згідно квитанції № 406-ф/18 від 22.08.2018. Зазначає, що згідно наданої інформації МТСБУ, ПрАТ «Київський страховий дім» через заборгованість до фондів МТСБУ позбавлена з 05.07.2018 членства в МТСБУ. З урахуванням того, що позивачу в добровільному порядку не було відшкодовано страховиком та відповідачем матеріальний збиток, просить стягнути з відповідача,як винуватця ДТП спричинену матеріальну шкоду у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити. 03.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 04.09.2018 до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання [PERSON] . Ухвалою суду від 05.09.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження. 30.10.2018 до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву. Заперечує проти звіту про визначення вартості матеріального збитку та врахованого коефіцієнту фізичного зносу автомобіля у більшому розмірі. Крім того, вважає, що позивачем не надано до суду доказів понесених витрат на ремонт транспортного засобу. З урахуванням наведеного, просить відмовити в задоволенні позову. 16.11.2018 до суду [PERSON] було подано відповідь на відзив. Вважає доводи відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву необгрунтованими та просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 20.11.2018 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 10.12.2018 до суду відповідачем подано заперечення. Заперечує проти стягнення з нього вартості відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу, оскільки транспортному засобу позивача більш ніж 7 років. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явилася, проте як вбачається з матеріалів справи представником позивача було подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 21.12.2017 в м. Києві по вул. С. Ідзиковських водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «GEELY», д/н [NUMBER] при виїзді на нерегульоване перехрестя, не врахувавши дорожньої обстановки здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Fiesta», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Зазначені автомобілі зазнали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2018 [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 21.12.2017 (а.с.13). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, цивільно - правова відповідальність [PERSON] та його транспортного засобу «GEELY», д/н [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» згідно Полісу №АМ/423635. (а.с.14). Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до Звіту № 406-ф/18 від 21.12.2017 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного оцінювачем [PERSON] вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Fiesta», д/н [NUMBER] становить 94228,02 грн. та вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу «Ford Fiesta», д/н [NUMBER] (вартість матеріального збитку) становить 53161,92 грн. (а.с.15-26) Відповідно до ст. 29 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховою компанією у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2018 [PERSON] було подано заяву до ПрАТ «СК «Київський страховий дім» про виплату страхового відшкодування (а.с.53). Відповідно до наявних у справі доказів вбачається, що [PERSON] не було виплачено страхове відшкодування за її заявою та відповідного рішення про відмову у його виплаті, позивачем не надано. Таким чином, виходячи з вимог чинного законодавства та матеріалів справи, зобов"язання страховика щодо виплати страхового відшкодування становить 53 151, 92 грн.та визначається, як вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу, що підтверджено Звітом № 406-ф/18 від 21.12.2017 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. У своїх запереченнях відповідач вважає, що розмір визначеного позивачем матеріального збитку є необгрунтованим, а вимога пред"явлення до відповідача є безпідставною. Суд частково погоджується з доводами відповідача, виходячи знаступного. Як вбачається з акту огляду технічного стану КТЗ від 26.12.2017, складеного оцінювачем [PERSON] транспортний засіб «Ford Fiesta», д/н [NUMBER] мав сліди деформації та пошкодження внаслідок ДТП, яка сталася 21.12.2017 (а.с.24). Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Постановою КМУ № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.1-8.3. Методики, якщо вартість вартість відновлювального ремонту ТЗ не перевищує його ринкову вартість, розмір матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Відповідно до 7.39. винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4. Згідно Звіту вбачається, що при визначенні розміру матеріального збитку пошкодженого автомобіля, оцінювачем визначено коефіцієнт фізичного зносу - 0,517, товарна вартість-0, при цьому ринкова вартість КТЗ=161 375, 87 грн., вартість відновлювального ремонту=94 228,02 грн., тобто вартість відновлювального ремонту не перевищує ринкову варість КТЗ. За таких обставин та враховуючи наявний Звіт № 406-ф/18 від 21.12.2017, суд вважає його таким, що узгодужується з матеріалами справи та вимогами чинного законодавства. Разом з цим, оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування розміру спричиненого позивачу матеріального збитку та Звіту № 406-ф/18 від 21.12.2017. Відповідно до п.6 Постанови ПВСС України за №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.16 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до положення ст.1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст.22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691 цс 15, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, а різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду у складі судової палати Касаційного цивільного суду № 686/17155/15-ц від 03.10.2018. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 41066,10 грн., з розрахунку: 94228,02 грн. (фактичний розмір збитку) - 53161,92 грн. (сума страхового відшкодування) = 41066,10 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 410,66 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial