Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, визнання дій протиправними, зобов'язання публічно вибачитися, заборону вчиняти певні дії, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25.11.2016 року о 16 годині 45 хвилин під час виконання своїх професійних обов'язків начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи (в подальшому ЛОБ СМЕ) стався неприпустимий факт перешкоджання виконування професійних обов'язків позивача, яке відбувалось у формі грубого спілкування з позивачем з боку заступника начальника ЛОБ СМЕ [PERSON], свідками чого стали співробітники ЛОБ СМЕ та працівники патрульної поліції м. Сєвєродонецьк. Своїми діями заступник начальника ЛОБ СМЕ [PERSON] грубо порушив право позивача виконувати професійні обов'язки передбачені наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» та посадові інструкції начальника ЛОБ СМЕ, поширив недостовірну інформацію, яка принижує його честь та гідність, як громадянина та ділову репутацію, як начальника ЛОБ СМЕ. Щодо ситуації, яка склалася 25.11.2016 року в приміщенні ЛОБ СМЕ зазначає, що о 16 годині 30 хвилин в приміщення ЛОБ СМЕ увійшли працівники патрульної служби м. Сєвєродонецьк з заступником начальника бюро [PERSON], який в присутності підлеглих позивача став обвинувачувати його у п'яному дебошу, погрозах зі сторони позивача по відношенню до [PERSON] у фізичній розправі, проводив відеозйомку у приміщенні кабінету начальника бюро не як фізична особа, а як посадова особа, на що повинен був отримати письмовий дозвіл як від позивача, так і від інших співробітників бюро. В присутності свідків [PERSON] голосно висловився: «[PERSON], как вы себя чувствуете, как ваше здоровье…Вы пьяный… Вы устроили пьяный дебош…Вы угрожали мне физической расправой…Посмотрите на его пьяный вид он еле ходит…от него пахнет алкоголем!». [PERSON] почав закликати працівників патрульної служби до протиправних дій щодо затримання позивача та інших працівників бюро; на неодноразові зауваження зі сторони працівників патрульної служби та від позивача про порушення норм та правил поведінки [PERSON] не реагував. Образи та грубощі вигукуванні [PERSON] принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, а розповсюджувані [PERSON] відомості не відповідають дійсності та є безпідставними, голослівними, крім того, носять негативний характер. Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги. Враховуючи зазначені обставини, позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду, в якому він просить визнати недостовірною інформацію розповсюджену [PERSON], визнати протиправними дії заступника начальника ЛОБ СМЕ [PERSON] в частині грубого спілкування з позивачем; зобов'язати заступника начальника ЛОБ СМЕ [PERSON] публічно вибачитись перед позивачем за грубе спілкування та нанесення образ у присутності співробітників ЛОБ СМЕ на загальних зборах; заборонити [PERSON] вчиняти дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію, що виражається в грубому спілкуванні з позивачем та розповсюдженні недостовірної інформації про позивача; стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позивач в позовній заяві виклав своє бачення подій які відбулись 25.11.2016 року о 16 годині 30 хвилин в приміщенні Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, проте не надав жодного доказу, зокрема: експертного висновку психолого - лінгвістичного дослідження, що підтверджує факт того, що інформація є дійсно негативною, стосується саме особи позивача та викладена у формі тверджень; висновку експертного дослідження телекомунікаційних систем та засобів, якщо матеріал розміщено в Інтернеті, засобах масової інформації, який дає відповідь на одне з ключових питань, а саме: в якій формі викладена недостовірна інформація - оціночних суджень чи тверджень. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з 02.02.2015 року працює на посаді заступника начальника з економічних питань Луганського обласного бюро судово-медичних експертиз. 25 листопада 2016 року в приміщенні ЛОБ СМЕ по вул. Донецькій, 37, в. м. Сєвєродонецьку близько 16-45 год. вона знаходилася в своєму робочому кабінеті. Вона почула крики в коридорі, вийшла та побачила [PERSON] в супроводі працівників поліції. При цьому [PERSON] вигукував про те, що «[PERSON] влаштовує п'яний дебош, ледве тримається на ногах, він п'яний». Працівники поліції не розуміли навіщо [PERSON] їх викликав. Вона не бачила, щоб [PERSON] в цей день виявляв ознаки сп'яніння або вживав алкогольні напої. Після цього випадку ставлення до [PERSON] у неї жодним чином не погіршилося. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з 04.04.2016 року працює на посаді бухгалтера Луганського обласного бюро судово-медичних експертиз. 25 листопада 2016 року в приміщенні ЛОБ СМЕ близько 16-45 год. вона побачила [PERSON], який проводив відеозйомку на свій телефон. В коридорі [PERSON] сказав, що всі навколо п'яні. Вона не бачила, щоб в цей день хто-небудь із співробітників ЛОБ СМЕ вживав алкоголь. Після цього випадку ставлення до [PERSON] у неї жодним чином не погіршилося. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з листопада 2015 року працює на посаді економіста Луганського обласного бюро судово-медичних експертиз. 25 листопада 2016 року в приміщення ЛОБ СМЕ в кабінет бухгалтерії близько 16-30 год. зайшли співробітники поліції та спитали «Де тут п'яний дебош?». Після цього до кабінету зайшов [PERSON], який проводив відеозйомку на свій телефон та поводився агресивно. Пізніше, [PERSON] зайшов до кабінету начальника [PERSON], звідки вона почула як [PERSON] промовляє ганебні фрази, зокрема повідомляє, що він є «мешканцем ЛНР». Після цього випадку ставлення до [PERSON] у неї жодним чином не погіршилося. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він з 05.04.2016 року працює на посаді водія Луганського обласного бюро судово-медичних експертиз. 25 листопада 2016 року в приміщення ЛОБ СМЕ в кабінет бухгалтерії близько 16-30 год. зайшли співробітники поліції та [PERSON], який проводив відеозйомку на свій телефон та звинуватив всіх присутніх в кабінеті в тому, що вони п'яні. Також, [PERSON] сказав, що [PERSON] є п'яним та «ледве тримається на ногах». Після цього випадку ставлення до [PERSON] у нього жодним чином не погіршилося. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З показань свідків вбачається, що 25 листопада 2016 року в приміщенні Луганського обласного бюро судово-медичних експертиз по вул. Донецькій, 37, в. м. Сєвєродонецьку Луганської області близько 16-45 год. [PERSON] в супроводі працівників поліції проводив відеозйомку на особистий телефон та висловлювався про те, що «[PERSON] влаштовує п'яний дебош, ледве тримається на ногах, він п'яний». Також [PERSON] звинувачував інших працівників Луганського обласного бюро судово-медичних експертиз в тому, що вони знаходяться у стані сп'яніння. Після цього випадку ставлення до [PERSON] у жодного із свідків, які є колегами [PERSON], не погіршилося, адже з показань свідків вбачається, що вони не вважали правдивими або обґрунтованими висловлювання [PERSON] Конституція України (статті 3,28) визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також гарантує право кожного на повагу до його гідності. Відповідно до ст.ст. 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 28, 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканності своєї ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації в судовому порядку. Разом з тим, згідно із ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 грудня 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За змістом ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судові практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Оцінюючи характер інформації, яку позивач просить спростувати, суд приходить до висновку, що поширена відповідачем [PERSON] інформація носить хоча і негативний, проте оціночний характер поведінки [PERSON] Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити: - чи мало місце поширення відповідачем інформації; - чи стосувалася поширена інформація позивача; - чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; - чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача. На думку суду, характер поширеної [PERSON] інформації, обставини, за яких вона була поширена, та відсутність будь-яких негативних наслідків для позивача після поширення цієї інформації свідчать про відсутність реального порушення особистих немайнових прав позивача. Також суд звертає увагу, що із змісту показань свідків вбачається, що аналогічну за змістом інформацію в цей же час та в цьому ж місці [PERSON] поширював стосовно інших співробітників ЛОБ СМЕ, проте така інформація не була сприйнята іншими співробітниками в якості обґрунтованої або такої, що може завдати реальну шкоду особистим немайновим правам будь-якої особи. За таких обставин, на думку суду, відсутні підстави для задоволення вимог про визнання недостовірною інформації, яка розповсюджена [PERSON] З вищенаведених підстав не підлягають задоволенню також і вимоги про визнання протиправними дій [PERSON] в якості заступника начальника ЛОБ СМЕ в частині грубого спілкування з позивачем. Більш того, по-перше станом на час розгляду справи [PERSON] вже не займає посаду заступника начальника ЛОБ СМЕ, а по-друге судом із змісту показань свідків та пояснень сторін встановлено, що вищевказані події мали місце близько 16-45 год., тобто в неробочий час [PERSON] як заступника начальника ЛОБ СМЕ. Суд також зауважує, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача публічно вибачитися за грубе спілкування та нанесення образ у присутності співробітників ЛОБ СМЕ на загальних зборах не підлягають задоволенню, так як примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Пленуму Верховному Суду України, висловленою в постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, а тому суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності дій і вини особи, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом не встановлено фактів спричинення позивачу моральної шкоди або шкоди діловій репутації, честі, гідності позивача внаслідок дій відповідача, у зв'язку із чим суд доходить висновку про те, що позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, а отже підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат немає. Відповідач будь-яких клопотань про відшкодування судових витрат не заявляв.

Outcome: dismissed