Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

У квітні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , які є законними представниками [PERSON] , де третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 30.05.2017 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] та [PERSON] отримали у власність 53/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Того ж дня вказаний договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 04.08.2017 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] отримав у власність 47/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 03.10.2017 зазначений договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У вищезазначеному домоволодінні, з дозволу колишніх власників, з 2010 року проживають та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації права власності на будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачами, відповідачі були зняті з реєстрації обліку, що підтверджується Довідкою №325 від 12.01.2018 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає у вказаному будинку разом із батьками, утім зареєстрований там ніколи не був. Колишні власники будинку [PERSON] та [PERSON] попереджали сім`ю [PERSON] про необхідність звільнити займане ними приміщення, у зв`язку із наміром його продажу. Позивачі також попереджали відповідачів про необхідність звільнити займане житлове приміщення, про що додатково було надіслано лист від 15.11.2017. Проте відповідачі ігнорують будь-які попередження про звільнення займаного приміщення, досі проживають без будь-яких правових підстав у вказаному будинку та добровільно залишити його не бажають, що порушує право власності позивачів та перешкоджає його здійснювати, зокрема, володіти, користуватись та розпоряджатись житловим приміщенням на власний розсуд. На підставі викладеного, просили суд усунути перешкоди у здійсненні права власності позивачів на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із вказаного житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення та стягнути судові витрати по справі (а.с.2-6 т.1, а.с.34-36 т.3). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] не погодившись з позовними вимогами, звернулися до суду із зустрічним позовом. Уточнивши зустрічні позовні вимоги, просили суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] ; виділити в натурі [PERSON] , [PERSON] частину житлового будинку [ADDRESS] , що складається з: літ. А'-1 - житлова прибудова, загальною площею 51,00 кв.м., житловою площею 22,00 кв.м., яка складається з приміщень поз. (2-1) коридор, площею 6,9 кв.м., (2-2) кухня-їдальня площею 16,1 кв.м., прим. поз. (2-3) санвузол, площею 6,0 кв.м., прим. поз. (2-4) житлова кімната, площею 14,5 кв.м., прим. поз. (2-5) житлова кімната, площею 7,5 кв.м, та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай, № 6 - споруди; визнати за [PERSON] , [PERSON] право спільної часткової власності в рівних частках, на частину житлового будинку [ADDRESS] , що складається з: літ. А'-1 - житлова прибудова, загальною площею 51,00 кв.м., житловою площею 22,00 кв.м., яка складається з приміщень поз. (2-1) коридор, площею 6,9 кв.м., (2-2) кухня-їдальня площею 16,1 кв.м., прим. поз. (2-3) санвузол, площею 6,0 кв.м., прим. поз. (2-4) житлова кімната, площею 14,5 кв.м., прим. поз. (2-5) житлова кімната, площею 7,5 кв.м, та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай, № 6 - споруди, з правом реєстрації у відповідних органах; виділити у власність в натурі земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] під будівлями: літ. А'-1 - житлова прибудова, загальною площею 51,00 кв.м, житловою площею 22.00 кв.м, яка складається з приміщень поз. (2-1) коридор, площею 6,9 кв.м, (2-2) кухня-їдальня площею 16,1 кв.м, прим. поз. (2-3) санвузол, площею 6,0 кв.м, прим. поз. (2-4) житлова кімната, площею 14,5 кв.м, прим. поз. (2-5) житлова кімната, площею 7,5 кв.м, та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай, № 6 - споруди; визнати протиправним та скасувати рішення, індексний номер 33124233 від 23.12.2016, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Демуш Євгенії Вячеславівни про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 47/400 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 18246253, вчинений 22.12.2016 державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Демуш Євгенією Вячеславівною, на 47/400 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 18246072, вчинений 22.12.2016 державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Демуш Євгенією Вячеславівною, на 47/400 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 18246119, вчинений 22.12.2016 державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Демуш Євгенією Вячеславівною, на 47/400 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 18246201, вчинений 22.12.2016 державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Демуш Євгенією Вячеславівною, на 47/400 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.08.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за номером 3-763; скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 22696692, вчинений 03.10.2017 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Демуш Євгенії Вячеславівни на 47/100 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.29-38 т.1, а.с.147-156 т.2). Ухвалою суду від 02 травня 2018 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. ( а.с.24 т.1). Ухвалою суду від 29 травня 2018 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які є законними представниками [PERSON] , де третя особа Орган опіки та піклування в особі Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , які є законними представниками [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенії Вячеславівни, де треті особи - [PERSON] , [PERSON] , Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпро ради, про визнання протиправними та скасування рішення, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності, та об`єднано позови в одне провадження (а.с.138 т.1). Ухвалою суду від 19 червня 2018 року за клопотанням відповідачів за первісним позовом [PERSON] і [PERSON] та їх представника [PERSON] витребувано докази, а саме: з Третьої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на 47/400 частин домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] (рішення про державну реєстрацію права власності 33124233 від 23.12.2016, нотаріус Демуш Є.В.). (а.с.186 т.1). Ухвалою суду від 26 липня 2018 року по вищезазначеній цивільній справі за клопотанням сторони відповідачів за первісним позовом призначено судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. проф. Бокаріуса, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. (а.с.229-230 т.1). Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року після повернення справи з експертної установи відновлено провадження і призначено справу у підготовче судове засідання (а.с.250 т.1). Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року по вищезазначеній цивільній справі за клопотанням сторони відповідачів за первісним позовом призначено судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. (а.с.7-8 т.2). Ухвалою суду від 04 червня 2019 року після повернення справи з експертної установи відновлено провадження і призначено справу у підготовче судове засідання (а.с.49 т.2). Ухвалою суду від 25 червня 2019 року за клопотанням відповідачів за первісним позовом [PERSON] і [PERSON] та їх представника [PERSON] витребувано докази, а саме: з Відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на 47/400 частин домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] (рішення про державну реєстрацію права власності 33124233 від 23.12.2016) (а.с.60 т.2). Ухвалою суду від 10 липня 2019 року за клопотанням позивачів за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] забезпечено їх позов шляхом накладення арешту на майно - [ADDRESS] , загальною площею 51,0 кв.м., що складається з 1-коридор - 6,9 кв.м., 2 - кухня-їдальня -16,1 кв.м.; 3 - санвузол - 6,0 кв.м., 4 - житлова - 14,5 кв.м., 5 - житлова - 7,5 кв.м., та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай (тим), № 6 - споруди; та заборони будь-яким особам проводити будівельні роботи, руйнувати та вчиняти будь-які дії з нерухомим майном [ADDRESS] , загальною площею 51,0 кв.м., що складається з 1-коридор - 6,9 кв.м., 2 - кухня-їдальня -16,1 кв.м.; 3 - санвузол - 6,0 кв.м., 4 - житлова - 14,5 кв.м., 5 - житлова - 7,5 кв.м., та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай (тим), № 6 - споруди (а.с.85-86 т.2). Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.49 т.3). Ухвалою суду від 13 грудня 2019 року у задоволенні клопотання [PERSON] представника позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] про призначення будівельно-технічної експертизи відмовлено у повному обсязі. (а.с.164 т.3). 23 грудня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] , яка є і представником позивача [PERSON] , первісний позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у ньому. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, оскільки він є безпідставним і таким, що не доведено належними та допустимими доказами (а.с.152-159 т.1, а.с.174-182 т.3). Представник позивачів за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому, враховуючи, що позивачі на законних підставах є власниками домоволодіння [ADDRESS] і проживання відповідачів за первісним позовом порушує таке право власності, тим більше, що [PERSON] взагалі не може користуватися своєю власністю. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки позивачами за зустрічним позовом не доведено, що житлова прибудова «А1-1», загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з приміщень: поз.2-1 коридор 6,9 кв.м., 2-2 кухня-їдальня 16,1 кв.м., 2-3 санвузол 6,0 кв.м., 2-4 житлова кімната 14,5 кв.м., 2-5 житлова кімната 7,5 кв.м. є спільним майном сім`ї [PERSON] та сім`ї [PERSON], оскільки будувалося разом, тому що доказів цим обставинам не надано (а.с.203-209 т.2, а.с.170-173 т.3). Відповідач за первісним позовом [PERSON] первісний позов не визнала, а зустрічний позов підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, що її сім`єю зі згоди сім`ї [PERSON] у 2010 році побудовано житлову прибудову «А1-1», загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з приміщень: поз.2-1 коридор 6,9 кв.м., 2-2 кухня-їдальня 16,1 кв.м., 2-3 санвузол 6,0 кв.м., 2-4 житлова кімната 14,5 кв.м., 2-5 житлова кімната 7,5 кв.м., в якій вона, її чоловік та їх син стали проживати з 2010 року. Вважає дану прибудову спільним майном її сім`ї та сім`ї [PERSON], оскільки вона будувалася зі згоди [PERSON] на землі, яка їм належала, за кошти сім`ї [PERSON] . При здійсненні продажу не було враховано інтереси неповнолітнього [PERSON] і не отримано дозвіл органу опіки та піклування на продаж домоволодіння. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] первісний позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, з огляду на підстави зустрічного позову, а саме ту обставину, що житлова прибудова «А1-1», загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з приміщень: поз.2-1 коридор 6,9 кв.м., 2-2 кухня-їдальня 16,1 кв.м., 2-3 санвузол 6,0 кв.м., 2-4 житлова кімната 14,5 кв.м., 2-5 житлова кімната 7,5 кв.м. є спільною власністю сім`ї [PERSON] та сім`ї [PERSON], оскільки будувалася разом, про що надали свої свідчення свідки та, що підтверджується наданими письмовими доказами. Крім того, в порушення ст.177 СК України при посвідченні договорів купівлі-продажу не було отримано дозвіл органу опіки та піклування, чим порушено право малолітнього [PERSON] , що є підставою для визнання договорів недійсними (а.с.39-46 т.1). Відповідач [PERSON] зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, а у первісному позові відмовити. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] до суду будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, не з`явилася, надавши нотаріально завірену заяву про розгляд справи за її відсутності та в якій зустрічний позов не визнала у повному обсязі (а.с.106-107 т.3). Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, оскільки він є безпідставним. Третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, до суду будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора до суду будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, не з`явилися, надавши заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Третя особа Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради до суду будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.93-142 т.2). Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3-1070, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив 53/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с.131-132 т.2). 30.05.2017 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. та зареєстрованого у реєстрі за №2384, за яким [PERSON] та [PERSON] отримали у власність 53/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , що складається з: літ. А-1 - житловий будинок, шл/бл., загальною площею - 58,2 кв.м., житловою площею - 23,4 кв.м., літ. Б - сарай, цегла, літ. В (н/дБ) - сарай (тим.), цегла, літ. Ж, 3 - сараї (тим.), дер., літ. Г, Д - навіси, мет., літ. Е - вольєр, літ. И - вбиральня, шиф., №1-11,1- споруди. Того ж дня договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.7-8, 9, 10 т.1). 04.08.2017 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3-763, за яким [PERSON] отримав у власність 47/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , що складається з: літ. «А1-1» - житлова прибудова, загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з приміщень: поз.2-1 коридор 6,9 кв.м., 2-2 кухня-їдальня 16,1 кв.м., 2-3 санвузол 6,0 кв.м., 2-4 житлова кімната 14,5 кв.м., 2-5 житлова кімната 7,5 кв.м. та господарчі споруди літ. З - сарай (тим.), №6 - споруди (а.с.11-12, 13, 14 т.1). На 04 серпня 2017 року в зазначеному домоволодінні, крім [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №6381 (а.с.15 т.1). На 12 січня 2018 року в зазначеному домоволодінні зареєстрованими є [PERSON] [PERSON] та [PERSON] знято з реєстрації 22.05.2017 та 09.10.2017 відповідно, [PERSON] та [PERSON] , які були зареєстровані 03.06.2010 та 20.06.2011 відповідно та знятті з реєстрації 06.11.2017, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №325 (а.с.16 т.1). При вирішенні даного спору, суд вважає, що визначальним є захист права власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як нових власників домоволодіння [ADDRESS] . Так, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно частини першої статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Водночас, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі. Що стосується зустрічного позову, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Твердження у зустрічному позові проте, що житлова прибудова літ.«А1-1», загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з приміщень: поз.2-1 коридор 6,9 кв.м., 2-2 кухня-їдальня 16,1 кв.м., 2-3 санвузол 6,0 кв.м., 2-4 житлова кімната 14,5 кв.м., 2-5 житлова кімната 7,5 кв.м. є спільною власністю сім`ї [PERSON] та [PERSON], так як будувалося позивачами за зустрічним позовом за свої кошти, проте зі згоди [PERSON] і на належній їм на праві власності земельній ділянці, суд не може взяти до уваги, оскільки підтверджень цим обставинам судом під час розгляду справи не встановлено. Так, судом за клопотанням позивачів за зустрічним позовом було допитано свідків. Так, свідок [PERSON] суду повідомила, що сім`ю [PERSON] знає з 2009 року. Зазначила, що [PERSON] з [PERSON] добудовували частину будинку своїми силами та за свої кошти, що їй відомо зі слів [PERSON] . Крім того, [PERSON] брала у нею в борг гроші за будівельні матеріали. Які відносини були між сестрами [PERSON] та [PERSON] свідку не відомо, як і не відомо які домовленості були між [PERSON] та [PERSON] з приводу будівництва та проживання у будинку. Свідок гуляла із собаками, а тому бачила біля двору пісок, бачила що велися будівельні роботи, проте нічого конкретного повідомити не може. Свідок [PERSON] пояснив, що наприкінці 2016 року йому запропонували оформити документи на земельну ділянку. На місці він познайомився з сестрами [PERSON] та сім`єю [PERSON]. Сестри [PERSON] пояснили, що одна з них дуже хворіла, у зв`язку з чим останнім довелося звернутися до банку за оформленням кредиту. Зазначив, що з юридичної точки зору, сім`я [PERSON] не мала жодного відношення до спірного домоволодіння. 19 жовтня 2016 року сестри [PERSON] видали на [PERSON] довіреність, а тому в подальшому, всіма реєстраційними діями щодо переоформлення будинку та земельної ділянки займався він. Сестри [PERSON] , через [PERSON] , пропонували сім`ї [PERSON] гроші, щоб останні виписалися зі спірного домоволодіння або відмовилися від нього, утім, останні відмовилися, зазначивши, що ними зроблено ремонт в будинку. На момент оформлення документів, [PERSON] зареєстрованим в даному будинку не значився. Зі слів сестер [PERSON], все, що відображено в технічному паспорті, будував їх батько, а сім`я [PERSON] лише проводила ремонтні роботи. Сім`я [PERSON] були повідомлені про наміри [PERSON] щодо продажу свого майна. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , яка була допитана в якості свідка, суду пояснила, що прибудова була побудована в 1991 році ще їхнім батьком. Після смерті батьків, вони з сестрою успадкували будинок та земельну ділянку. Технічний паспорт на будинок був 1990 та 1991 року. Через деякий час, до них звернулася [PERSON] з проханням, щоб сім`я [PERSON] проживали разом з ними в прибудові. Вони з [PERSON] погодилися, але право власності залишалося за сестрами [PERSON]. До вселення сім`ї [PERSON] в спірне домоволодіння, там були стіни, крівля, вікна та двері, комунікації вони проводили самі з сестрою за свій рахунок, особові рахунки на воду були відкриті на [PERSON] . Крім того, у наявності був шифер, придбаний ще батьками. Участі у будівництві спірної прибудови сім`я [PERSON] не приймала. Домовленості про передачу права власності на будинок родині [PERSON] не було. Після переїзду сім`ї [PERSON] в прибудову, вони закрили вікно, виділили місце для ванної кімнати. Взагалі сім`єю [PERSON] було зроблено внутрішні роботи. На прохання [PERSON] , вони з сестрою давали згоду на прописку [PERSON] та [PERSON] , оскільки останній не мав роботи і потрібна була реєстрація. [PERSON] був записаний у домовій книзі, але дозвіл на його реєстрацію вони з сестрою не давали. [PERSON] переїхав у прибудову у грудні 2010 року, а [PERSON] 08 березня 2011 року. Всі комунальні платежі майже шість років сплачували вони з сестрою. Крім того, грошові кошти на ремонт також вони давали на прохання [PERSON]. Сім`я [PERSON] купила у будинок б/у газовий котел, б/у душову кабінку, газову плиту. У 2011 році були вставлені металеві вікна, грошові кошти в розмірі 5000 грн. дали вони з сестрою. В подальшому сестра захворіла і потрібні були гроші, тому вони з сестрою розподілили будинок на частки і виділом часток будинку і земельної ділянки займався [PERSON] . Так, 53/100 частин домоволодіння було продано Кумському, який дозволив їм проживати у будинку деякий час. Потім вони з сестрою запропонували сім`ї [PERSON] 6000 доларів США за те, що вони виселяться з житлової прибудови або їм сплатять цю суму для придбання житла, проте останні не погодилися і у подальшому, оскільки сестрам не було де жити, вони 47/100 частин домоволодіння продали. Свідок [PERSON] суду повідомила, що близько 10 років тому зустрівши [PERSON] , остання їй повідомила, що вона з сестрою запропонували сім`ї [PERSON] жити у них. Через деякий час, свідок побачила, що було зведено прибудову. Утім, чи була вона раніше, [PERSON] не відомо, як і не відомо за чиї кошти вона будувалася і коли, що було зроблено сім`єю [PERSON] і які домовленості між останніми та сестрами [PERSON] існували. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що в 2009 році сім`я [PERSON] , за пропозицією сестер [PERSON] почали будівництво прибудови, а зимою 2010 року переїхали проживати за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що в кінці січня - на початку лютого 2009 року, сестри [PERSON] запропонували їй, щоб сім`я [PERSON] переїхали до них, побудували собі житло і стали проживати. На місці прибудови був сарай, фундамент, до половини стіни, вікон та дверей не було. Після чого, було прийнято рішення почати будівництво. Сім`єю [PERSON] за свої кошти було проведено зовнішні та внутрішні роботи. Через деякий час, сестри [PERSON] повідомили сім`ю [PERSON] , що вони продали свою частину та частину сім`ї [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в спірному домоволодінні, проте право власності за ними не зареєстровано, хоча розмови про це велися. На підтвердження своїх позовних вимог в частині будівництва житлової прибудови А1-1, позивачами за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] також надано до суду квитанції, проте суд не може взяти дані письмові докази до уваги, оскільки надані квитанції стосуються проведення ремонтних робіт, датовані різним часом, при цьому деякі стосуються періоду, який за поясненнями сторін передує домовленості між [PERSON] та [PERSON] про проживання останніх по [ADDRESS] , деякі взагалі не відносяться до будинку по [ADDRESS] (а.с.69-107 т.1). Крім того, в матеріали справи надано копію технічного паспорту від 09.10.2009, відповідно до якого житлова прибудова вже була в наявності у 2009 році. Дані обставини позивачами за зустрічним позовом не спростовані (а.с.163, 163, 164-167 т.1). Таким чином, оцінивши у сукупності всі надані докази на підтвердження зустрічних позовних вимог, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку проте, що судом під час розгляду справи достовірно не встановлено, що житлова прибудова «А1-1», загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з приміщень: поз.2-1 коридор 6,9 кв.м., 2-2 кухня-їдальня 16,1 кв.м., 2-3 санвузол 6,0 кв.м., 2-4 житлова кімната 14,5 кв.м., 2-5 житлова кімната 7,5 кв.м. є спільним майном сім`ї [PERSON] та сім`ї [PERSON]. Проте, судом встановлено та визнано відповідачем [PERSON] , що у житловій прибудові сім`єю [PERSON] проводилися ремонтні роботи, а отже останні не позбавлені права звернення до суду із вимогами про стягнення компенсації за проведені ремонтні роботи у порядку встановленому чинним законодавством України. Суд також не може погодитися з посиланнями сторони позивачів за зустрічним позовом, як на підставу позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, на ст.177 СК України, що свідчить про незаконність угоди купівлі-продажу з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Таким чином, ст.177 СК України регулює питання управління майном дитини саме батьками або особами, які їх замінюють. Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивачами за зустрічним позовом та їх представником не доведено шляхом подання суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили, що [PERSON] та [PERSON] на час посвідчення 04.08.2017 договору купівлі-продажу 47/100 частин домоволодіння [ADDRESS] не мали на це передбачених законом підстав як власники домоволодіння. Статтями 316-319, 328 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що зустрічний позов не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому у його задоволенні слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України за первісним позовом слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 352 грн. 40 коп. За зустрічним позовом судові витрати слід віднести на рахунок позивачів за зустрічним позовом. Відповідно до вимог ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин, з урахуванням постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року, якою ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2019 року скасована в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - [ADDRESS] , загальною площею 51,0 кв.м., що складається з 1-коридор - 6,9 кв.м., 2 - кухня-їдальня -16,1 кв.м.; 3 - санвузол - 6,0 кв.м., 4 - житлова - 14,5 кв.м., 5 - житлова - 7,5 кв.м., та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай (тим), № 6 - споруди, та відмовлено у задоволенні клопотання в частині накладення арешту, забезпечення зустрічного позову у вигляді заборони будь-яким особам проводити будівельні роботи, руйнувати та вчиняти будь-які дії з нерухомим майном [ADDRESS] , загальною площею 51,0 кв.м., що складається з 1-коридор - 6,9 кв.м., 2 - кухня-їдальня -16,1 кв.м.; 3 - санвузол - 6,0 кв.м., 4 - житлова - 14,5 кв.м., 5 - житлова - 7,5 кв.м., та такі господарчі будівлі та споруди: літ. З - сарай (тим), № 6 - споруди, накладені ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року - скасувати.

Outcome: approved