Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

До суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до ПАТ «Страхова Компанія «АХА Страхування» про стягнення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, в якому зазначають, що 28.10.2014 року приблизно о 18-20 годин [PERSON] працюючи на посаді торгового представника компанії «Пі Джі Трейд» та керуючи забезпеченим транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ 110557», державний номер [NUMBER] на 349 кілометрі +190 м автодороги сполученням Стрій-Кіровоград-Знамянка в напрямку смт. Літин Вінницької області від с. Радянське допустив наїзд на пішохода [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому було заподіяно тілесних ушкоджень від яких він того ж дня помер. За фактом зазначеної ДТП старшим слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №12014020000000291 від 29.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 10.12.2014 року постановою страшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] від 10.12.2014 року кримінальне провадження №12014020000000291 від 29.10.2014 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Так як компанія «Пі Джі Трейд» є законним володільцем автомобіля марки «ЗАЗ 110557», яким керував [PERSON] на час вищевказаної ДТП і діяльність якого повязана із джерелом підвищеної небезпеки. Внаслідок ДТП потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких він помер, що породжує цивільно-правову відповідальність, яка визначена законом. Відповідно відповідач має відшкодувати шкоду, заподіяну [PERSON], оскільки компанією «Пі Джі Трейд» придбано у ПАТ «Страхова Компанія «АХА Страхування» поліс ОСЦПВВНТЗ № АС/1805536, яким забезпечено цивільну відповідальність осіб, що на відповідній правовій підставі керують автомобілем марки «ЗАЗ 110557». Потерпілий перебував у шлюбі з [PERSON] Л,В. та має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім того у потерпілого є рідній брат [PERSON], який здійснив витрати на поховання і має також право на відшкодування шкоди, заподіяною смертю. Позивачі звернулися до відповідача з заявами про страхове відшкодування і за цими заявами заведена страхова справа №1.102.14.06228. Відповідно до змісту страхового акту від 08.01.2015 року №1.102.14.06228, який складений страховиком, зазначено, що «випадок не є страховою подією відмовити у виплаті відшкодування». Крім того відповідач направив листа від 08.01.2015 року за №162/18 цв, в якому зазначено, що оскільки вина [PERSON] у настанні ДТП не встановлена, то цивільно-правова відповідальність останнього не настала, що в свою чергу виключає обовязок Страховика відшкодувати заявлені збитки. Намагання врегулювати в досудовому порядку виниклий спір з відповідачем ні до чого не призвело. Тому змушені звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що його довірителі зверталися до страхової компанії з заявами про страхове відшкодування. Однак страхова компанія їм відмовила. Вважає, що позов підлягає до задоволення з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Страхова Компанія «АХА Страхування» - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що дійсно до них в страхову компанію звернулися позивачі з заявами про виплату страхового відшкодування. Враховуючи те, що вина водія [PERSON] у настанні ДТП, яка сталася 28.10.2014 року і під час якої загинув [PERSON], не встановлена, то цивільна-правова відповідальність не настала, що в свою чергу виключає обов'язок страхової компанії відшкодувати заявлені збитки. Листом від 08.01.2015 року позивача [PERSON] було повідомлено про відсутність правових підстав для визнання заявленого випадку страховим та здійснення виплати страхового відшкодування. Оскільки саме з вини потерпілого [PERSON] сталася ДТП як зазначено в постанові про закриття кримінального провадження відносно водія [PERSON], тому шкода відшкодуванню не підлягає відповідно до ст.1193 ЦК УКраїни. Крім того, позивачі ставлять питання про стягнення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, проте питання щодо стягнення з власника джерела підвищеної небезпеки в позові не ставлять, хоча вони відповідно до Закону відповідають за завдану шкоду незалежно від наявності вини. В позові просить відмовити. Із копії розрахунку страхового відшкодування (11-12) судом встановлено, що шкода повязана зі смертю [PERSON] становить 76436,76 гривень. Із копії страхового акту №1.102.14.06228 (а.с.16) судом встановлено, що розглянуто нещасний випадок, який стався 28.10.2014 року і висновком комісії вирішено, що випадок не є страховою подією і відмовлено у виплаті відшкодування. Із копії листа з ПАТ «Страхова Компанія «АХА Страхування» адресованого [PERSON] (а.с.17) видно, що її направлено рішення страховика про результати розгляду її заяви щодо відшкодування страхових випадків. Копія довідки з відділу розслідувань дорожньо-транспортних пригод СУ (а.с.24) свідчить, що 28.10.2014 року біля 18-20 годин водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого останній загинув на місці. За даним фактом відомості за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія подорожнього листа № 860068 (а.с.25) свідчить, що він виданий на ім'я [PERSON] на 27-31 жовтня 2014 року. Копія наказу від 09.04.2014 року (а.с.28) свідчить, що [PERSON] прийнято на роботу торговим представником. Копія наказу №07/04-14 від 07.04.2014 року (а.с.29) свідчить, що за [PERSON] закріплений автомобіль марки «ЗАЗ 110557» і згідно акту передачі автомобіля на повну матеріальну відповідальність (а.с.30) видно, що [PERSON] є відповідальною особою. Копія протоколу огляду автомобіля (а.с.31) свідчить, що автомобіль марки «ЗАЗ 110557» знаходиться в нормальному стані. Копія свідоцтва про народження (а.с.40) свідчить, що покійний [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Копія свідоцтва про одруження (а.с.41) свідчить, що покійний [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Копії квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.43-44,49,53,55) свідчать, що [PERSON] сплатив за товари відповідно 1050 гривень, 2580 гривень, 1050 гривень, 9530 гривень та 2583 гривень. Копія свідоцтва про смерть (а.с.45) свідчить, що [PERSON] помер 28.10.2014 року. Про що також свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (а.с.40). Копія довідки про причину смерті (а.с.47) свідчить, що [PERSON] помер від закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку. Копія довідки Літинської селищної ради (а.с.48) свідчить, що [PERSON] здійснив поховання за власний рахунок брата [PERSON] Копія постанови про закриття кримінального провадження від 10.12.2014 року (а.с.61-62) свідчить, що кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Копія заяви від 21.01.2015 року (а.с.63) свідчить, що [PERSON] просить перерозглянути справу №1.102.14.06228 від 28.10.2014 року. Відповідь ПАТ «Страхова Компанія «АХА Страхування» за №1531/18 цв від 12.02.2015 року (а.с.64) свідчить, що так як вина [PERSON] у настанні ДТП не встановлена, то цивільно-правова відповідальність останнього не настала, що в свою чергу, виключає обовязок Страховика відшкодувати заявлені збитки. Відповідно до ст.1187 ч.1 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Із копії Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" в пункті 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ЗУ " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ст.1 ч.1 п. 1.12. дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно ст.6 до ЗУ " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 32 ЗУ " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначені випадки, коли шкода не відшкодовується: п. 32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін по справі, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову за наступних підстав. Позивач в своєму позові ставить питання про визнання недійсним страхового акту від 08.01.2015 року у справі №1.102.14.06228 від 28.10.2014 року складеним приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "АХА Страхування" та зобов'язати страхову компанію встановити настання страхового випадку від 28.10.2014 року та скласти відповідний акт, мотивуючи свою вимогу тим, що страховик зазначив у акті не "страховий випадок" а "страхова подія", що не передбачено законом. Проте відповідно ЗУ " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ст.1 ч.1 п. 1.12. визначено, що дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.. Тобто відповідач вносячи в акт висновок, що " випадок не є страховою подією" мав на увазі, що не є страховим випадком як це встановлено в судовому засіданні і не суперечить п.1.12 ч.1 ст.1 зазначеного Закону. Тому в цій частині позову суд вважає необхідним відмовити. Позивачі в своєму позові ставлять вимогу про стягнення страхового відшкодування в рахунок шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого та витрат на його поховання, яка також не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.286 КК України тобто відсутня його вина у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та загибеллі потерпілого [PERSON], тому відповідно до ст. 32 ЗУ " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не виникає цивільно-правова відповідальність і відповідно не відшкодовується шкода, заподіяна при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Враховуючи, що відповідно до постанови слідчого про закриття кримінального провадження стосовно [PERSON] встановлено, що дорожньо-траснпортна пригода сталася з вини [PERSON], тому відповідно це не є страховим випадком і відшкодування страховою компанією шкоди не підлягає. В позові позивачами ставиться питання щодо страхового відшкодування лише з страхової компанії, проте питання щодо стягнення шкоди з власника джерела підвищеної небезпеки не ставлять. Хоча власник відповідно до ст.1187-1188 ЦК України та п.4 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду дією джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. \~ \~

Outcome: dismissed