Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

25.09.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 190426,18 доларів США, пеню у розмірі 13637552,56 грн. та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 05 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком "Правекс Банк" (у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи з 23 вересня 2009 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс Банк") та фізичною особою резидентом України - [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 855-001/07Ф, відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 5.1. якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих цілей, на загальну суму 170000 доларів США 00 центів, терміном з 05 червня 2007 року до 05 червня 2010 року зі сплатою 15% відсотків річних за час фактичного користування кредитом, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання згідно з договором у повному обсязі. Позивач зазначає, що свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти на загальну суму 170000,00 доларів США. При цьому, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Позивач вказує, що з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 24.07.2018 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 190426,18 доларів США, пеню у розмірі 13637552,56 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Ухвалою суду від 09.10.2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 24.10.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи і зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позову, у тому числі вказуючи на пропущення позивачем строку позовної давності. Ухвалою суду від 30.10.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. При цьому, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представника банку. Представник відповідача до початку судового засідання звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строків позовної даності. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 05 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком "Правекс - банк" та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно договорів страхування заставного майна, укладення яких здійснюється на основі і з урахуванням вимог п. 6.1.11. даного договору, згідно наступного графіку зменшення ліміту кредитування: з 05 червня 2007 року - по 10 червня 2008 року - 170000 доларів США; з 10 червня 2008 року по - 10 липня 2008 року - 163000 доларів США; з 10 липня 2008 року - по 10 серпня 2008 року - 156000 доларів США; з 10 серпня 2008 року по 10 вересня 2008 року - 149000 доларів США; з 10 вересня 2008 року - по 10 жовтня 2008 року - 142000 доларів США; з 10 жовтня 2008 року - по 10 листопада 2008 року - 135000 доларів США; з 10 листопада 2008 року - по 10 грудня 2008 року - 128000 доларів США; з 10 грудня 2008 року - по 10 січня 2009 року - 121000 доларів США; з 10 січня 2009 року - по 10 лютого 2009 року - 114000 доларів США; з 10 лютого 2009 року - по 10 березня 2009 року - 107000 доларів США; з 10 березня 2009 року - по 10 квітня 2009 року - 100000 доларів США; з 10 квітня 2009 року - по 10 травня 2009 року - 93000 доларів США; з 10 травня 2009 року - по 10 червня 2009 - 86000 доларів США; з 10 червня 2009 року - по 10 липня 2009 року - 79000 доларів США; з 10 липня 2009 року - по 10 серпня 2009 року -72000 доларів США; з 10 серпня 2009 року - по 10 вересня 2009 року - 65000 доларів США; з 10 вересня 2009 року - по 10 жовтня 2009 року - 58000 доларів США; з 10 жовтня 2009 року - по 10 листопада 2009 року - 51000 доларів США; з 10 листопада 2009 року - по 10 грудня 2009 року - 44000 доларів США; з 10 грудня 2009 року - по 10 січня 2010 року - 37000 доларів США; з 10 січня 2010 року - по 10 лютого 2010 року - 30000 доларів США; з 10 лютого 2010 року - по 10 березня 2010 року - 23000 доларів США; з 10 березня 2010 року - по 10 квітня 2010 року - 16000 доларів США; з 10 квітня 2010 року - по 10 травня 2010 року - 9000 доларів США; з 10 травня 2010 року - по 05 червня 2010 року - 2000 доларів США. Відповідно до п. 1.2. Розділу 1 договору, кредит надається позичальнику строком з 05 червня 2007 року до 05 червня 2010 року з сплатою 15% відсотків річних. Відповідно до п. 4.2 Договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також в момент повернення кредиту вказаний в п. 1.2 даного Договору. 06 червня 2008 року між ПАТ КБ "Правекс Банк" та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф від 05 червня 2007 року, відповідно до якого сторони домовились про зміну графіку зменшення ліміту кредитування, викладеного у п. 1.1. договору, умови договору були викладені українською мовою та договір доповнено пунктом 10.11. 20 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору № 855-001/07Ф про відкриття кредитної лінії від 05 червня 2007 року, відповідно до якого пункт 1.2. договору № 855-001/07Ф про відкриття кредитної лінії від 05 червня 2007 року викладено у наступній редакції: Кредит надається позичальнику строком з 05 червня 2007 року до 05 червня 2010 року. З 20 червня 2008 року встановлюється процента ставка в розмірі 16 відсотків річних. Всі інші умови кредитного договору не змінюються. 09 січня 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф від 05 червня 2007 року, відповідно до якого сторони домовились про зміну графіку зменшення ліміту кредитування, а також пункт 1.2. договору було викладено у наступній редакції: Кредит надається позичальнику строком з 05 червня 2007 року до 20 червня 2008 року зі сплатою 15 відсотків річних, з 20 червня 2008 року до 05 червня 2010 року зі сплатою 16 відсотків річних. Всі інші умови кредитного договору не змінюються. Всі договори про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф від 05 червня 2007 року відповідно до їх умов є невід'ємною частиною кредитного договору, набувають чинності з моменту їх підписання сторонами та складені в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до вимог ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Звертаючись з даним позовом до суду, позивачем, на підтвердження порушення [PERSON] умов Договору про відкриття кредитної лінії №855-001/07ф від 05 червня 2007 року надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 24 липня 2018 року, відповідач має заборгованість перед позивачем, яка складається з: 170000,00 доларів США заборгованість за кредитом; 459553,94 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 20426,18 доларів США - відсотки за користування кредитом; 56049,69 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно з пунктом 4.3 Кредитного договору, шляхом підписання даного Договору сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення у Позичальника прострочки по сплаті відсотків користування Кредитом та/або по погашенню чергової частини кредиту згідно графіку зменшення кредитного ліміту кредитування, строк користування кредитом вказаний в п. 1.2 Договору, припиняється достроково на 11-й день місяця наступного за місяцем, в якому виник факт прострочки. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє Позичальника. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такої зміни. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-719цс16 від 7 грудня 2016 року. Останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 10 січня 2011 року, а тому відповідно до пункту 4.3. цього Договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив 11 лютого 2011 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником до 10 - го числа місяця, наступного за тим, в якому Позичальник користувався Кредитом, та враховуючи положення п. 4.3 Кредитного договору, на 11-й день місяця наступного за місяцем, в якому виник факт прострочки після сплати боржником останнього платежу в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, тобто 11 лютого 2011 року, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 25 вересня 2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності. При вирішенні даного спору, суд, враховуючи наявність заяв відповідача [PERSON] та його представника про застосування строків позовної давності, приходить до висновку, що АТ «Правекс - Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №855-001/07ф, поза межами загальних строків позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 10 січня 2011 року; відповідно до пункту 4.3 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, на 11-й день місяця наступного за місяцем, в якому виник факт прострочки після сплати боржником останнього платежу, тобто 11 лютого 2011 року. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що право на позов про стягнення несплачених сум за кредитним договором виникло в позивача на 11-й день місяця наступного за місяцем, в якому виник факт прострочки після сплати боржником останнього платежу, проте позивач звернувся до суду з позовом лише 25 вересня 2018 року, тобто зі спливом позовної давності, установленої нормами статті 257 ЦК України. Відповідно до предмету позовних вимог, АТ «Правекс-Банк» окремо звернувся з вимогами до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 12155056,03 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1482496,53 грн. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦПК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, як це передбачено. Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно п. 9.1 Кредитного договору, за порушення строків повернення Кредиту або погашення чергової частини кредиту згідно графіку зменшення ліміту кредитування та/або внесення відсотків за користування Кредитом Позичальник сплачує Банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної відсоткової ставки, вказаної в п. 1.2 даного Договору, від суми заборгованості за весь період прострочки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені, яка сплачується за кожен день прострочення, полягає в тому, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожним днем (місяцем) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, а також принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізу норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, можна зробити висновок про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, можливість застосування як загальної, так і спеціальної позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Заява сторони про застосування позовної давності може бути викладена як у письмовій, так і усній формі. З огляду на викладене, та враховуючи, що суд прийшов до висновку про те, що строк позовної давності за основною вимогою минув, позовні вимоги АТ «Правекс - Банк» до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 12155056,03 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1482496,53 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що права банку як кредитодавця у кредитних зобов'язаннях дійсно порушені, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, однак в даному випадку порушене право позивача не підлягає захисту шляхом задоволення його позову, враховуючи наявність заяв сторони відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності. За наведених обставин у задоволенні позову банку слід відмовити у зв'язку із закінчення строку позовної даності щодо вимог банку до позичальника. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed