Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: призвести перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, стягнутих за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 серпня 2011 року, з нього на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] Даніїла, [INFO], за період з жовтня 2011 року по грудень 2014 року, включно, з урахуванням платежів, призведених ним 10 жовтня 2011 року, 10 листопада 2011 року, 05 грудня 2011 року, 22 лютого 2012 року, 18 квітня 2012 року, 25 травня 2012 року, 24 вересня 2012 року, 15 жовтня 2012 року, 05 листопада 2012 року; звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина [PERSON] Даніїла, [INFO], в сумі 10757,98 грн. Позивач за зустрічною позовною заявою звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути неустойку (пеню) з відповідача на її користь, в розмірі 14514,16 грн., яка виникла за період з 01 листопада 2013 року по 02 березня 2014 року; стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь судовий збір в розмірі 243,60 грн. В обгрунтування своїх вимог позивач за первісним позовом в позові зазначив, що відповідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 серпня 2011 року з нього на користь [PERSON], стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] Даніїла, [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2012 року з нього, [PERSON], стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь [PERSON], до досягнення дітьми віку повноліття. Також, згідно з рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 січня 2013 року, з нього, [PERSON], стягуються аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина до трьох років, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, на користь [PERSON], до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 14 березня 2014 року винесено рішення по цивільній справі за його позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, зменшення суми заборгованості по аліментам і зменшення неустойки та зустрічним позовом [PERSON] до нього про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року його апеляційна скарга була задоволена частково, рішення Дніпровського районного суду від 14 березня 2014 року в частині зменшення аліментів та стягнення з [PERSON] на його користь судового збору залишено без змін, а в іншій частині скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів, а також у задоволенні його позовних вимог до [PERSON] про перерахунок заборгованості по аліментам, зменшення суми заборгованості по аліментам та неустойки, відмовлено. 10 вересня 2014 року він звернувся до [PERSON] ВДВС Дніпродзержинського МУЮ з заявою про перерахування суми сплачених аліментів та заборгованості по їх сплаті, з урахуванням наданих ним квитанцій про сплату аліментів. Однак, 08 жовтня 2014 року він отримав відповідь із [PERSON] ВДВС Дніпродзержинського МУЮ на його заяву, якою йому повідомлялось, що перекази коштів не можуть бути зараховані при розрахунку заборгованості по аліментам з наступних причин: - від 10 жовтня 2011 року, оскільки в матеріалах виконавчого провадження наявна заява стягувача про виникнення заборгованості з 29 жовтня 2011 року, отже переказ від 10 жовтня 2011 року передує зазначеній даті; від 10 листопада 2011 року, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутня квитанція про сплату аліментів, яка була б датована 10 листопада 2011 року; - від 05 грудня 2011 року, оскільки платником за даним переказом є [PERSON], з призначенням платежу: оплата квитанції; - від 22 лютого 2012 року, оскільки платником за даним переказом є [PERSON] з призначенням платежу: надходження готівки за платіжними картками; - від 18 квітня 2012 року, оскільки платником за даним переказом є [PERSON], яка не є стороною виконавчого провадження; - від 25 травня 2012 року, оскільки платником за даним переказом є [PERSON], з призначенням платежу: переказ власних коштів; - від 02 серпня 2012 року за липень 2012 року на суму 400 грн., оскільки ця сума вже врахована при попередньому розрахунку заборгованості по аліментам; - від 22 серпня 2012 року за 1-й місяць на суму 400 грн., оскільки ця сума вже врахована при попередньому розрахунку заборгованості по аліментам в серпні 2012 року; - від 03 вересня 2012 року за серпень 2012 року на суму 400 грн., оскільки ця сума вже врахована при попередньому розрахунку заборгованості по аліментам в вересні 2012 року; - від 24 вересня 2012 року, оскільки платником за даним переказом є [PERSON] з призначенням платежу: переказ власних коштів; - від 15 жовтня 2014 року, оскільки платником за даним переказом є [PERSON] з призначенням платежу: переказ власних коштів; - від 05 листопада 2012 року, оскільки призначенням платежу є: поповнення за картою. Він не погоджується з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, наданим [PERSON] ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, згідно якого з жовтня 2011 року по грудень 2014 року нараховано аліментів 28 407,98 грн., отримано [PERSON] в рахунок сплати аліментів: 12300 грн., його заборгованість по сплаті аліментів складає 16107,98 грн., з наступних підстав: У довідці про заборгованість державний виконавець зазначає, що його заборгованість по аліментам за жовтень 2011 року складає 62,76 грн., і не приймає до уваги, що аліменти були сплачені ним ще 10 жовтня 2011 року - за місяць в цілому, а не за три дні жовтня 2011 року. Тому вважаю, що платіж від 10 жовтня 2011 року повинен бути зарахований, як сплачений за жовтень 2011 року. При його зверненні до [PERSON] ВДВС Дніпродзержинського МУЮ у листопаді 2011 року з усною заявою про залучення до матеріалів виконавчого провадження квитанції від 10 листопада 2011 року про сплату ним аліментів в розмірі 500 грн., державним виконавцем було роз'яснено, що оскільки в квитанції відсутній платник аліментів, вона не може бути долучена до матеріалів справи, як доказ сплати ним аліментів за листопад 2011 року. Однак, отримувач коштів по даному платежу є [PERSON] і номер рахунку, на який перераховано кошти, відповідає номеру рахунку, який був зазначений [PERSON] для перерахування ним аліментів. Платежі від 05 грудня 2011 року в сумі 500 грн. та від 22 лютого 2012 року в сумі 1000 грн., були здійснені ним в рахунок сплати аліментів за грудень 2011 року та за лютий-березень 2012 року та оскільки між ним і [PERSON] у 2012 році не існувало будь-якого спору щодо сплати аліментів у зазначених сумах, у неї не було до нього жодних претензій щодо несплати або несвоєчасної сплати ним аліментів, він при здійсненні платежів, перевіряв лише правильність написання номеру карткового рахунку [PERSON], і, в силу юридичної необізнаності, не надавав значення найменуванню платника/отримувача, та призначенню платежу, повністю покладаючись у цьому на працівників банку, і він не знав та не міг передбачити, що це призведе до таких наслідків. До того ж, 08 жовтня 2014 року, аналогічний платіж від 03 вересня 2012 року в сумі 400 грн., по якому платником є [PERSON], був прийнятий державним виконавцем, як доказ сплати аліментів за серпень 2012 року. Щодо платежу від 18 квітня 2012 року в сумі 500 грн., який був здійснений його матір'ю [PERSON], як грошовий переказ Ргіvat Мопеу на ім'я [PERSON], і який не був зарахований, оскільки [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, пояснив, що у квітні 2012 року він перебував на заробітках за межами України, але не міг допустити прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, тому просив свою матір переслати грошові кошти на ім'я [PERSON] в рахунок сплати аліментів, що його матір'ю і було зроблено, але, оскільки платіж здійснювала вона, то і в квитанції стоїть ім'я [PERSON]. У квитанціях від 25 травня 2012 року та від 15 жовтня 2012 року [PERSON] зазначена як отримувач, призначення платежу: переказ власних коштів, платник: 7777********2743, оскільки у період з 2011 року по жовтень 2012 року платежі через відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснювались наступним чином: платник вносив в касу банку певну суму грошових коштів, касир даний платіж проводив через картку банку, номер якої обов'язково розпочинався на 7777******, без зазначення прізвища, ім'я, по батькові платника, оскільки це не було передбачено банківською програмою, але зазначались прізвище, ім'я, по батькові отримувача, і призначення платежу: поповнення рахунку або переказ особистих коштів.Те ж саме стосується і квитанції від 24 вересня 2012 року, яка, згідно відповіді [PERSON] ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, не зарахована у зв'язку з тим, що платником за даним переказом є [PERSON] з призначенням платежу: переказ власних коштів, хоча на справді, як вбачається із квитанції, [PERSON] є одержувачем платежу, а платником є [PERSON] - касир КБ "ПриватБанк", який здійснив платіж із картки номер 7777******, призначення платежу: переказ власних коштів. Також зазначає, що аналогічні квитанції із зазначенням платника: 7777******, отримувача: [PERSON] та призначенням платежу: поповнення рахунку/ переказ особистих коштів, були зараховані державним виконавцем у якості сплати ним аліментів. Тобто державний виконавець дуже вибірково підійшов до розрахунку його заборгованості по аліментам і безпідставно не зарахував платежі від 25 травня 2012 року в сумі 500 грн., від 24 вересня 2012 року в сумі 400 грн., та від 15 жовтня 2012 року в сумі 350 грн., які повинні бути враховані як сплачені аліменти. Платіж від 05листопада 2012 року в сумі 400 грн. був здійснений ним через банкомат на розрахунковий рахунок [PERSON], даний вид переказу не передбачає іншого зазначення переказу, аніж поповнення картки, тому вказати, що це була сплата аліментів, він не міг. Однак, ніяких інших платежів, окрім аліментів, на розрахунковий рахунок [PERSON] він ніколи не здійснював, що підтверджувала і сама [PERSON] під час слухання цивільної справи про зменшення суми аліментів. Оскільки державним виконавцем не були враховані вищезазначені платежі, то, відповідно, і сума заборгованості була розрахована невірно, як він вже зазначав, з жовтня 2011 по грудень 2014 року державним виконавцем нарахована заборгованість по сплаті аліментів, згідно довідки про заборгованість в сумі 16107,98 грн., але, з урахуванням зазначених платежів, його заборгованість по аліментам повинна становити: 10757,98 коп. В обгрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом в позові зазначила, що згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 серпня 2011 року з [PERSON], на її користь, стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] Даніїла, [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Після звернення [PERSON] з позовом про зменшення аліментів, стягнення за виконавчим листом № 2-1832, виданим Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, складає 1/6 частину з усіх видів заробітку. Позивач протягом тривалого часу не в повній мірі сплачує аліменти, у звязку з чим утворилась заборгованість, обчислена державним виконавцем в сумі 16326,89 грн. за період з 01 листопада 2013 року по 02 березня 2015 року. За її розрахунками за вищезазначений період сума неустойки, яку [PERSON] повинен сплатити на її користь складає 14514,16 грн. Позивач за первісним позовом в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, посилаючись на відомості, зазначені в позові. Зустрічний позов не визнає. Аліменти він як платив, так і платить, як може: коли самостійно, коли з маминої картки, коли його не було у місті, то платили довірені люди за його проханням. Не було жодного місяця, щоб [PERSON] не отримала аліменти, хоча і не таку суму, як вона бажала б. У нього є чеки, в яких не вказані його дані і призначення платежу, є чеки, де вказано, що платив співробітник банка (коли в банку даєш гроші співробітнику банку, а він зі своєї робочої картки переводить суму на необхідний рахунок, то в таких чеках не вказані ці данні і через це державний виконавець не приймає платежі). Є такі чеки, де вказано, що відповідач сама собі переказувала гроші, але з відповідачем він не спілкується, а чеки знаходяться у нього на руках, тож неправильні дані невірно вказав працівник банку. Зараз відповідач за первісним позовом бажає, щоб він повторно платив аліменти. Просить не стягувати з нього пеню, оскільки він сплачував аліменти. По іншим стягуваним з нього аліментам у нього не виникає заборгованості, оскільки він домовляється зі стягувачем, він всім платить по 500 грн. Копія чеку, на якій розписується клієнт, зберігається у банку, а на свої копії клієнт може не розписуватися. Коли сплачуєш через банкомат, взагалі не можна поставити підпис. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю. Заперечує проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача [PERSON] ВДВС [PERSON] не визнала первісний позов, надала суду заперечення та пояснила, що 29 жовтня 2011 року на виконання надійшов виконавчий лист № 1832 від [PERSON]. Була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та направлена сторонам. 11 вересня 2014 року [PERSON] звернувся із заявою про видачу довідки про заборгованість та надав довідку з ПАТ КБ «Приватбанк» про перекази коштів на ім'я [PERSON] за період з жовтня 2011 року по грудень 2012 року. Довідка не відповідала вимогам чинного законодавства, оскільки була видана не на фірмовому бланку, не мала вихідного номеру і назви документу. ДВС надало відповідь, що перекази від 10 жовтня 2011 року, 10 листопада 2011 року, 05 грудня 2011 року, 22 лютого 2012 року, 18 квітня 2012 року, 25 травня 2012 року, 02 серпня 2014 року (за липень 2012), 22 серпня 2012 року, 03 вересня 2012 року, 24 вересня 2012 року, 15 жовтня 2012 року, 05 листопада 2012 року не можуть бути зараховані як аліменти. [PERSON] наприкінці 2014 року надала банківський рахунок для слати аліментів. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов не визнала, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що [PERSON] кожного місяця недоплачував аліменти та накопичував борг, який зростає. З 2011 року до 2013 року вони не бачились. Вона не знайома з [PERSON] На карту, зазначену нею у державного виконавця для сплати аліментів, їй заходять і особисті кошти, а також переводи від інших осіб. Окрім аліментів від [PERSON] на її картку інші кошти не надходили. [PERSON] спілкується з нею, вони бачились, проте він ніколи не казав про сплату ним аліментів від імені [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що не визнає первісний позов, просить відмовити у його задоволенні, зустрічний позов її довірителя підтримує у повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він давно дружить з [PERSON], а [PERSON] йому знайома, як колишня дружина останнього, неприязних відносин між ними немає. В період часу з кінця 2011 року по 2013 рік він проплачував гроші на номер картки [PERSON] через відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». Це були платежі по аліментам в розмірі приблизно 400-500 грн., а одного разу був платіж в розмірі 1000 грн. Він сплачував власні кошти за проханням [PERSON], а той потім їх йому віддавав. [PERSON] не міг самостійно сплатити аліменти, бо на той час знаходився у м. Москві. Він платив приблизно десять раз на рік, як просив [PERSON]., чеки він віддавав останньому. Аліменти він платив у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться по вул. Сировця в м. Дніпродзержинську. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін та їх представників, суд вважає первісний і зустрічний позови частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що визнається сторонами по справі та підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 серпня 2011 року по цивільній справі № 2-1832/11. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 серпня 2011 року по цивільній справі № 2-1832/11, з позивача на користь відповідача, стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] Даніїла, [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2012 року з позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь [PERSON], до досягнення дітьми віку повноліття. Згідно з рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 січня 2013 року, з позивача, стягуються аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина до трьох років, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, на користь [PERSON], до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку. Згідно наданої відповідачем за первісним позовом довідки про заборгованість по аліментам позивача виданою начальником [PERSON] відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції від 23 лютого 2015 року, заборгованість позивача перед відповідачем за аліментами за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 серпня 2011 року по цивільній справі № 2-1832/11 за період з жовтня 2011 року по лютий 2015 року включно становить 16326,89 грн., нараховано аліментів в сумі 29626,89 грн., отримано 13300 грн. Відповідно наданих позивачем квитанцій про платежі та довідки ПАТ КБ "ПриватБанк", сума сплачених позивачем за первісним позовом аліментів на користь відповідача з жовтня 2011 року по листопад 2012 року складає 5850 грн.: 10 жовтня 2011 року сума платежу 500 грн., 10 листопада 2011 року сума платежу 500 грн., 05 грудня 2011 року сума платежу 500 грн., 22 лютого 2012 року сума платежу 1000 грн., 18 квітня 2012 року сума платежу 500 грн., 25 травня 2012 року сума платежу 500 грн., 24 вересня 2012 року сума платежу 400 грн., 15 жовтня 2012 року сума платежу 350 грн., 05 листопада 2012 року сума платежу 400 грн. Вказані платежі судом визнаються як сплата позивачем за первісним позовом на користь відповідача аліментів на утримання їхньої дитини, оскільки, вони підтверджуються наданими позивачем квитанціями установи банку про проведення платежів; довідкою, виданою керівником відділення "Городское" ПАТ "ПриватБанк", відповідно до якої, згідно бази даних відділення "Городское" ПАТ "ПриватБанк" від [PERSON] для [PERSON] надходили платежі в якості аліментів за період з жовтня 2011 року по грудень 2012 рік, з зазначенням помісячних платежів. Також данні обставини в судовому засіданні підтвердили і сама відповідачка за первісним позовом, пояснивши, що позивач сплачував аліменти на її картковий рахунок відкритий для аліментів, який вона залишила державному виконавцю. Дана картка передбачена для сплати аліментів на її користь на утримання дитини. Будь-які інші платежі, окрім аліментів, на її картку від позивача за первісним позовом вона не отримувала. Покази відповідача за первісним позовом щодо надходження на зазначену картку її власних коштів від інших осіб судом не приймаються до уваги, оскільки в судовому засіданні дані обставини відповідачем не доведені і підтверджені доказами. Вирішуючи питання про розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, суд враховуючи наявність заборгованості за період з 01 листопада 2013 року по 02 березня 2015 року, вважає доцільним обрахування пені за прострочення сплати аліментів у вказаний період з урахуванням щомісячної суми боргу. Сума неустойки (пені) за вказаний період складає 14269,98 грн. і обрахована у наступний спосіб: Дата нарахування аліментівСума нарахованих аліментівСума сплачених аліментівСума боргу за місяць (грн.)1% від суми боргу Кількість днів Розмір пені (грн.) Листопад 2013 року820,59400420,594,214571923,97 Грудень 2013 року820,59400420,594,214261793,46 Січень 2014 року820,594400420,594,213951662,95 Лютий 2014 року820,59400420,59 4,21 3671545,07 Березень 2014 року820,59400420,594,213361414,56 Квітень 2014 року820,59400420,594,213061288,26 Травень 2014 року836,65400436,654,372751201,75 Червень 2014 року836,654400 436,654,372451070,65 Липень 2014 року836,654400 436,654,37214935,18 Серпень 2014 року836,654400 436,654,37183799,71 Вересень 2014 року660,07400260,072,60153397,80 Жовтень 2014 року573,9650073,960,7412290,28 Листопад 2014 року573,9650073,960,749268,08 Грудень 2014 року586,1650086,160,866152,46 Січень 2015 року586,1650086,160,863025,80 Лютий 2015 року481,49500 2 У відповідності до ч. 1, 4 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилося стягнення аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватися з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Згідно зі ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 Сімейного кодексу України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При вирішенні питання про задоволення первісного позову в частині перерахунку заборгованості по аліментам за період з жовтня 2011 року по грудень 2014 року, включно, з урахуванням платежів, призведених позивачем 10 жовтня 2011 року, 10 листопада 2011 року, 05 грудня 2011 року, 22 лютого 2012 року, 18 квітня 2012 року, 25 травня 2012 року, 24 вересня 2012 року, 15 жовтня 2012 року, 05 листопада 2012 року, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині, зарахувавши зазначені платежі, як аліменти, сплачені на утримання [PERSON] При вирішенні питання про задоволення первісного позову в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, суд, враховуючи, що він є працездатним, регулярно сплачував аліменти в розмірі 400-500 грн. щомісячно, суд не вбачає передбачених ст. 197 СК України підстав для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. Вирішуючи питання про задоволення зустрічного позову в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом суми неустойки за прострочення сплати аліментів, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вказаних позовних вимог з наступних підстав. Сума неустойки за прострочення сплати аліментів відповідачем за зустрічним позовом, обрахована судом, за період з 01 листопада 2013 року по 02 березня 2015 року становить 14269,98 грн. Однак, з огляду на матеріальне\~ та сімейне становище позивача, наявність інших стягнень з відповідача, враховуючи, що відповідач хоча і не в повному обсязі, але регулярно, з часу звернення виконавчого листа на виконання, сплачував позивачу аліменти, не мав постійного місця роботи, та на теперішній час також має мінливий і непостійний дохід, відсутність доказів про злісне ухилення боржника від сплати аліментів, суд з урахуванням принципу добросовісності та розумності вважає за можливе зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів з 14269,98 грн. до 1000 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом прийнято до уваги сплачені сторонами суми судового збору при зверненні до суду, які на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог зі сторін по справі.

Outcome: partial