Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

06.07.2015 року ПАТ "Альфа-Банк" в особі представника Василюк І.С. звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 49764 грн. 77 коп.. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №500961862 від 10.10.2014 року, відповідно до якого банк надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 41803,34 грн. на строк до 13.10.2019 року, а останній зобов'язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати інші платежі, визначені кредитним договором. Позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, належним чином не виконував, в зв'язку з чим виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 49764,77 грн. та складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 41750 грн. 22 коп., - заборгованість по відсоткам в розмірі 3578 грн. 99 коп., - заборгованість по комісії у розмірі 3235 грн. 56 коп., - штрафу - 1200 грн. Враховуючи вказані обставини, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість за кредитом з відповідача [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності . Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в заяві на адресу суду не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між ПАТ "Альфа-Банк " та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 500961862 від 10.10.2014 року, відповідно до якого банк надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 41803,34 грн. на строк до 13.10.2019 року, а останній зобов'язувався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 15,99 % річних та здійснювати інші платежі, визначені кредитним договором. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з цим виникла заборгованість по кредитному договору. Суд вважає, що розмір заборгованості повинен складати 46529 грн.21 коп., яка включає в себе розмір заборгованості за кредитом 41750 грн.22 коп., відсотків за користування кредитом в розмірі 3578 грн. 99 коп. та штрафу в розмірі 1200 грн. Нарахування позивачем комісії в розмірі 3235 грн. 56 коп. суд вважає безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ) послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч. 4 ст.11 Закону № 1023-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, є нікчемною. З рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті, статті 11 Закону № 1023-ХІІ, з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем нарахована комісія у вигляді нарахування щомісячної плати за обслуговування кредиту, яка складає 3235 грн. 56 коп. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, які саме послуги надаються позивачу за цією комісією. За таких обставин, суд вважає, що нарахування банком комісії не відповідає умовам кредитного договору та суперечить положенням ч. 4 ст.11 Закону № 1023-ХІІ, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. Інші позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в пропорційному відношенні до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 465 грн.29 грн.

Outcome: partial