Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

26 березня 2014 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. 29 травня 2014 року позивачем була подана уточнена позовна заява (а.с. 55-56), в якій зазначено, що відповідно до укладеного договору № ZPMIGA0000000023 від 4 вересня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 105640 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 4 вересня 2013 року. Згідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків, які мають вигляд у залученні вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та необхідності нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 3 січня 2014 року має заборгованість в сумі 202174,52 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 55629,93 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 43816,59 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 6455,80 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 86406,75 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 9615,45 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 4 вересня 2008 року було укладено договір іпотеки, за яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 137,40 кв.м, житловою площею 97,90 кв.м, що розташований за адресою: Запорізька область, [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 200000 грн. Договором іпотеки, укладеним між ним та відповідачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Посилаючись на такі обставини, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPMIGA0000000023 від 4 вересня 2008 року у розмірі 202174,52 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 137,40 кв.м, житловою площею 97,90 кв.м, що розташований за адресою: Запорізька область, [ADDRESS], виселити відповідача [PERSON] з будинку, а також стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Смірнова О.К. позовні вимоги підтримала на підставах викладених у позовні заяві та додатково пояснила, що доводи відповідача [PERSON], викладені нею у заяві про перегляд заочного рішення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень вона не надала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені в порядку, передбаченому ст.ст. 76, 77 ЦПК України (а.с. 135-139), про причини неявки суду не повідомили, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи при її відсутності, просить вирішити спір на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є депутатом Михайлівської селищної ради. В листопаді 2014 року йому зателефонували з селищної ради та запитали хто проживає за адресою: [ADDRESS], він відповів, що там мешкають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Проте вказані відомості йому були відомі як жителю села Михайлівка, ніяких опитувань сусідів з метою з'ясування, цього питання ним не проводилося, жодних актів про проживання не складалося. На теперішній час він не може стверджувати чи мешкають вказані особи за адресою: [ADDRESS]. Відомостями хто є власником вказаного будинку та хто в ньому зареєстрований він не володіє. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду було встановлено, що 4 вересня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPMIGA0000000023 (а.с. 9-11). Відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 105640 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 4 вересня 2013 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 4 вересня 2008 року було укладено договір іпотеки (а.с. 16-20), за яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 137,40 кв.м, житловою площею 97,90 кв.м, що розташований за адресою: Запорізька область, [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 200000 грн. Згідно зі статями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором № ZPMIGA0000000023 від 4 вересня 2008 року виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 3 січня 2014 року має заборгованість в сумі 202174,52 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 55629,93 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 43816,59 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 6455,80 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 86406,75 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 9615,45 грн., що підтверджено розрахунком, наданим позивачем (а.с. 4-5). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.589 ЦК України, ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. З матеріалів справи вбачається, що позивач направив боржнику за кредитним договором [PERSON] повідомлення №30.1.0.0/2-253 від 25 листопада 2013 року (а.с. 6-8), в якому зазначено, що банк вимагає від [PERSON] повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги та вказано, що у випадку невиконання цієї вимоги банк має намір продати предмет іпотеки та вимагає добровільно звільнити будинок, що є предметом іпотеки, разом із усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. Оскільки вимога іпотекодержателя була залишена без задоволення, ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено законодавством і кредитним договором. Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] не виконані умови та строки виконання зобов'язань за кредитним договором № ZPMIGA0000000023 від 4 вересня 2008 року, суд приходить до висновку про необхідність ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки: будинок загальною площею 137,40 кв.м, житловою площею 97,90 кв.м, що розташований за адресою: Запорізька область, [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім цього, згідно із ч.ч.1,2 ст.ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із системного аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України "Про іпотеку" випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосуються виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Така позиція узгоджується з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в п.43 постанови Пленуму №5 від 30.03.2013 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин". Згідно довідки Михайлівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 12 квітня 2014 року № 2332/471 в будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [INFO]. За таких обставин, відповідач [PERSON], яка зареєстрована та проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], підлягає виселенню. Крім того, судом було детально перевірені доводи відповідача [PERSON] на обгунтування заперечень проти позовних вимог, що були викладені нею в заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 102-103). Так, відповідач [PERSON] зазначила, що в будинку за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживає її малолітній син [PERSON], 17 липня 2001 року, а тому рішення суду може порушити його права. Проте вказані доводи відповідача [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, враховуючи наступне: За клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 3 грудня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено орган опіки і піклування - Михайлівську районну державну адміністрацію Запорізької області (а.с. 120), представник якої, як вже зазначалося вище, просив вирішити спір на розсуд суду. З довідки Михайлівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 12 квітня 2014 року № 2332/471 встановлено, що в будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с. 46). Відповідно до адресного листка прибуття (а.с. 116), разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], дітей віком до 16 років не зареєстровано. Натомість, третя особа [PERSON], [INFO] року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38), та разом з ним проживає син - [PERSON], [INFO] року, що підтверджується копіює талону реєстрації за місцем проживання (а.с. 86). В матеріалах справи також містяться наступні довідки, видані Михайлівською селищною радою: - про склад сім'ї від 2 липня 2014 року (а.с. 78), в якій зазначено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] та має склад сім'ї: чоловік - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]; - від 7 серпня 2014 року (а.с. 83), про неможливість надання інформації про осіб, що проживають в [ADDRESS] оскільки по господарська книга в смт. Михайлівка не ведеться; - від 24 листопада 2014 року (а.с. 117), про те, що довідка про склад сім'ї [PERSON] була надана на підставі інформації депутата селищної ради [PERSON] З метою усунення протиріч даних, викладених в цих довідках, за клопотанням представника відповідача [PERSON], депутат [PERSON] був допитаний безпосередньо судом в судовому засіданні та, як зазначалося вище, повідомив, що сусідів він не опитував, актів про фактичне проживання не складав і відповідно стверджувати, що в будинку [ADDRESS] дійсно проживає малолітній [PERSON], не може. Враховуючи викладене, довідка про склад сім'ї від 2 липня 2014 року, не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу. Отже, в ході судового розгляду, належними доказами, а саме: довідкою з Михайлівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (а.с.85,86), підтверджено, що малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], належних та допустимих доказів на спростування цього, відповідачем не було надано, а тому: рішення про звернення стягнення на будинок за іншою адресою: [ADDRESS] та виселення, жодним чином не може призвести до порушення прав малолітньої особи. Таким чином, оцінивши всі наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що доводи відповідача [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому, позовні вимоги про звернення стягнення та виселення підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2021,25 грн., а з відповідача [PERSON] - в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved