Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], законним представником якого є [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, служба у справах дітей Вінницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, мотивуючи позовні вимоги тим, що 13.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15/04/761-к-07. Також 13.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" та [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки. Кредитний договір передбачає надання позивачем [PERSON] грошових коштів (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п.п. 1.1 п. 1 кредитного договору): сума кредиту - 50 000 доларів США 00 центів, термін кредиту - 360 місяців, дата погашення кредиту - 12 серпня 2037 року, процентна ставка - 11,95 % річних. Відповідно до п.п. 4.4. п. 4 кредитного договору [PERSON] зобов'язана сплачувати проценти не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем. Відповідно до п.п. 4.5. п. 4 кредитного договору сплата [PERSON] заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (додаток №1), який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 4.7. кредитного договору платежі вважаються здійсненими в обумовлений термін, якщо сума платежу в повному розмірі поступила на рахунок позивача відповідно до п.п. 4.4. - 4.5. кредитного договору. Однак, [PERSON], в порушення своїх зобов'язань, визначених п.п. 4.4- 4.5. п. 4 кредитного договору, не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором. У зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Вінниці із зустрічним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09.04.2010 року рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №2-1199/10 зустрічний позов позивача було задоволено, та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на корить позивача по кредитному договору № 15/04/761-к-07 від 13.08.2007 року, забезпеченим договорами поруки № б/н від 13.08.2007 року заборгованість в сумі 462 018 грн. 74 коп., судовий збір в розмірі 1 820 грн. 00 коп. Дане рішення набрало законної сили 01.07.2010 року. Однак відповідачі не погасили борг на виконання рішення суду. Розрахунок боргу, за яким ухвалювалось дане рішення: проводився станом на 15.02.2010 року, про що вказано у даному рішенні. 13.08.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено також і договір іпотеки, посвідчений 13.08.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2662. Предметом цього договору є надання [PERSON] позивачу в іпотеку квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.08.2007 року, посвідченого 13.08.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2657, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за № 2278256 від 13.08.2007 року, та зареєстрованого у КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 13.08.2007 року в реєстровій книзі № 154 за реєстровим № 1616/6900. За даним договором іпотекою в повному обсязі забезпечується виконання всіх зобов'язань [PERSON], що випливають та походять з кредитного договору № 15/04/761-К-07 від 03.08.2007 року. Обставинами, що спричинили подачу даного позову є та обставина, що [PERSON] з листопада 2008 року, а [PERSON], [PERSON] з липня 2010 року відмовилися погашати заборгованість по кредитному договору і таким чином намагаються уникнути цивільно-правової відповідальності перед позивачем і не розраховуватись за отриманий кредит. Станом на 26.02.2014 року на підставі кредитного договору № 15/04/761-к-07 від 13.08.2007 року, укладеному між позивачем та [PERSON] розмір заборгованості становить 61 594 доларів США 18 центів, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 47 835 доларів США 42 центи, несплачені відсотки - 11 199 доларів СІІІА 82 центи, нарахована пеня - 2 558 доларів США 94 центи. Даний борг в перерахунку на гривні України за офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2014 року за курсом 9,4269 грн. за долар США складає 580 642 грн. 18 коп., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 450 939 грн. 72 коп.; несплачені відсотки - 105 579 грн. 58 коп.; нарахована пеня - 24 122 грн. 87 коп. 29.03.2013 року позивачем була надіслана відповідачам вимога про звільнення квартири [ADDRESS] протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Однак у зазначений строк відповідачі квартиру не звільнили. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 13.08.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" та [PERSON], посвідчений 13.08.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2662, а саме квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2007 року, посвідченого 13.08.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2657; зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів від 13.08.2007 року за № 2278256 та зареєстрованого у КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 13.08.2007 року в реєстровій книзі № 154 за реєстровим № 1616/6900, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", що виникли на підставі кредитного договору № 15/04/761-к-07 від 13.08.2007 року, укладеному між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" та [PERSON] в розмірі 61 594 доларів СІІІА 18 центів, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 47 835 доларів США 42 центи, несплачені відсотки - 11 199 доларів СІІІА 82 центи, нарахована пеня - 2 558 доларів США 94 центи. Весь борг в перерахунку на гривні України за офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2014 року за курсом 9,4269 грн. за долар США становить 580 642 грн. 18 коп., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 450 939 грн. 72 коп.; несплачені відсотки - 105 579 грн. 58 коп.; нарахована пеня - 24 122 грн. 87 коп., у тому числі для задоволення вимог по рішенню Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.04.2010 року у справі № 2-1199/10 на загальну суму 463 838 грн. 74 коп. Предмет іпотеки реалізувати шляхом проведення прилюдних торгів; за відсутності пріоритету та розміру вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; за початковою ціною, що буде визначена згідно незалежної експертної оцінки при виконанні даного рішення. Виселити та зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Представник позивача Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" - Нижник Д.П. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з наведених у позові підстав. Просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради Манзюк Н.В. в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності та врахувати при розгляді справи інтереси дитини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Качановецький П.П. в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовна заява є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що 13.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15/04/761-к-07. 13.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" та [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки. Кредитний договір передбачає надання позивачем [PERSON] грошових коштів (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п.п. 1.1 п. 1 кредитного договору): сума кредиту - 50 000 доларів США 00 центів, термін кредиту - 360 місяців, дата погашення кредиту - 12 серпня 2037 року, процентна ставка - 11,95 % річних. Відповідно до п.п. 4.4. п. 4 кредитного договору [PERSON] зобов'язана сплачувати проценти не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем. Відповідно до п.п. 4.5. п. 4 кредитного договору сплата [PERSON] заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (додаток №1), який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 4.7. кредитного договору платежі вважаються здійсненими в обумовлений термін, якщо сума платежу в повному розмірі поступила на рахунок позивача відповідно до п.п. 4.4. - 4.5. кредитного договору. Оскільки, [PERSON], в порушення своїх зобов'язань, визначених п.п. 4.4- 4.5. п. 4 кредитного договору, не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором, позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Вінниці із зустрічним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09.04.2010 року рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №2-1199/10 зустрічний позов позивача було задоволено, та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на корить позивача по кредитному договору № 15/04/761-к-07 від 13.08.2007 року, забезпеченим договорами поруки № б/н від 13.08.2007 року заборгованість в сумі 462 018 грн. 74 коп., судовий збір в розмірі 1 820 грн. 00 коп. Дане рішення набрало законної сили 01.07.2010 року. Однак відповідачі не погасили борг на виконання рішення суду. Розрахунок боргу, за яким ухвалювалось дане рішення: проводився станом на 15.02.2010 року. 13.08.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений 13.08.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2662. Предметом цього договору є надання [PERSON] позивачу в іпотеку квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.08.2007 року, посвідченого 13.08.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2657, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за № 2278256 від 13.08.2007 року, та зареєстрованого у КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 13.08.2007 року в реєстровій книзі № 154 за реєстровим № 1616/6900. 29.03.2013 року позивачем була надіслана відповідачам вимога про звільнення квартири [ADDRESS] протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Однак у зазначений строк відповідачі квартиру не звільнили. Згідно даного договору іпотекою в повному обсязі забезпечується виконання всіх зобов'язань [PERSON], що випливають та походять з кредитного договору № 15/04/761-К-07 від 03.08.2007 року. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами договору. Взяті на себе зобов'язання відповідачі своєчасно не виконують, у зв'язку з чим станом на 26.02.2014 року на підставі кредитного договору № 15/04/761-к-07 від 13.08.2007 року, укладеному між позивачем та [PERSON] розмір заборгованості становить 61 594 доларів США 18 центів, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 47 835 доларів США 42 центи, несплачені відсотки - 11 199 доларів СІІІА 82 центи, нарахована пеня - 2 558 доларів США 94 центи. Даний борг в перерахунку на гривні України за офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2014 року за курсом 9,4269 грн. за долар США складає 580 642 грн. 18 коп., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 450 939 грн. 72 коп.; несплачені відсотки - 105 579 грн. 58 коп.; нарахована пеня - 24 122 грн. 87 коп. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 572 ЦК України, ст.1 Закону України "Про заставу", ч. 5 ст.3 Закону України "Про іпотеку" кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст.33 Закону України "Про іпотеку", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст.7 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 33, статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхам застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку". При цьому суд звертає увагу, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором - стягнення заборгованості, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю, який не є позичальником належить виключно позивачеві. Відповідно до ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. На підставі викладеного, враховуючи, що позичальником не було виконано зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки та з урахуванням вимог ст.ст. 7, 33, 39 Закону України "Про іпотеку", суд приходить до висновку, що позов в частині звернення стягнення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 13.08.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" та [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2007 року в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", що виникли на підставі кредитного договору № 15/04/761-к-07 від 13.08.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" та [PERSON] в розмірі 61 594 доларів СІІІА 18 центів, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 47 835 доларів США 42 центи, несплачені відсотки - 11 199 доларів СІІІА 82 центи, нарахована пеня - 2 558 доларів США 94 центи. Весь борг в перерахунку на гривні України за офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2014 року за курсом 9,4269 грн. за долар США становить 580 642 грн. 18 коп., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 450 939 грн. 72 коп.; несплачені відсотки - 105 579 грн. 58 коп.; нарахована пеня - 24 122 грн. 87 коп., у тому числі для задоволення вимог по рішенню Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.04.2010 року у справі № 2-1199/10 на загальну суму 463 838 грн. 74 коп., реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; за відсутності пріоритету та розміру вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; за початковою ціною, що буде визначена згідно незалежної експертної оцінки при виконанні даного рішення є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про виселення відповідачів з квартири (предмету іпотеки, суд вважає, що вона є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 та 3 статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно роз'яснень, наданих у п. п. 9, 43, 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві (частина 1 статті 20 ЦК України, статті 3,4 ЦПК України). При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діє з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України). Згідно із частиною 1 та 2 статті 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на переданий в іпотеку будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частиною 4 статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно з ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки МКП "Житлово-експлуатаційна контора №12" від 27.05.2014 року №4283, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи [PERSON], [INFO], власник, [PERSON], [INFO], мати, [PERSON], [INFO], син. 29.03.2013 року позивач надіслав відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимогу вих. №13/3-9/001 про звільнення та виселення з житлового приміщення, в якому зазначив розмір заборгованості перед банком та попередив відповідачів, що в разі незвільнення житлової квартири [ADDRESS] протягом одного місяця з дня отримання вимоги примусове виселення буде здійснено на підставі рішення суду. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства, суд зазначає, що для виселення мешканців у судовому порядку на підставі рішення суду із житлового будинку чи іншого житлового приміщення, що є предметом іпотеки і на яке звернуто стягнення, обов'язковою передумовою є надіслання іпотекодержателем всім мешканцям письмової вимоги про необхідність добровільного звільнення житлового будинку чи іншого житлового приміщення, виселення можливе лише у разі відмови мешканців добровільно звільнити у вказаний місячний або інший погоджений між сторонами строк житловий будинок чи інше житлове приміщення. Оскільки, відповідачам було надіслано письмову вимогу про необхідність добровільного звільнення житлового приміщення, як вбачається з поштового повідомлення, відповідачами дану вимогу було отримано, однак відповідачі на даний час приміщення не звільнили, суд приходить до висновку, що позовна вимога про виселення відповідачів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд вважає, що вона є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Цей закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, тому положення його статті 7 підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, так як дане питання врегульовано Законом України від 11.12.2003 року №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і додаткового вирішення не потребує. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial