Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

14.09.2016 р. до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла заява головного лікаря ОКЗ Сумського обласного психоневрологічного диспансеру про примусову госпіталізацію щодо [PERSON], з посиланням на те, що [PERSON], [INFO], мешканець Білопільського району, Атинського психоневрологічного інтернату, вул.Зелена,2, 14.09.2016 р. о 09 год. 35 хв. надійшов до гострого психіатричного відділення у супроводі медичної сестри Атинського психіатричного інтернату у звязку з погіршенням психічного стану: перестав в ночі спати, став дратівливим, погано їсть, пацієнт намагався втекти з інтернату. 14.09.2016 р. хворий [PERSON], [INFO], був оглянутий комісією лікарів - психіатрів у складі [PERSON] та [PERSON] й встановлено, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розгляд у вигляді: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». У звязку з тим, що у пацієнта виявлено загострення тяжкого психічного захворювання, лікування якого на теперішній час можливе лише в стаціонарних умовах, а також ненадання необхідної психіатричної допомоги призведе до подальшого погіршення психічного стану, а також дана особа позбавлена дієздатності, він потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку . Таким чином, [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку на підставі ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу». Представник ОКЗ Сумського обласного психоневрологічного диспансеру, що діє на підставі довіреності, підтримала доводи заяви. Прокурор, [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора Тютюнник С.М., та представника [PERSON], щодо якого заявлено клопотання [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Вирішуючи питання про примусову госпіталізацію [PERSON], суд приходить до висновку щодо відсутності в матеріалах справи відомостей, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, а також погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги, тобто обставин, передбачених статтею 11 Закону України "Про психіатричну допомогу". Суд не сприймає, як належний доказ висновок лікарів-психіатрів від 14.09.2016 р., оскільки в ньому не містяться відомості, що саме [PERSON] був оглянутий лікарями психіатрами і щодо саме нього складено даний висновок. Крім того, жодним доказом не підтверджено наявності обставин, визначених статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу",- як підстави для примусової госпіталізації. Заява головного лікаря Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер не є достатньою для задоволення поданої заяви, а доказів того, що обстеження або лікування [PERSON] можливе лише в стаціонарних умовах, наявності тяжкого психічного розладу та про існування інших медичних показань для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку суду не подано. Згідно частини першої статті 29 Конституції України,- кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невідємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви головного лікаря Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], у звязку з необґрунтованістю заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed