Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 11584,25 гривень за кредитним договором № б/н від 12.11.2012 року та судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 12.11.2012 року, відповідно якої отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, що підтверджується підписом у заяві. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Овердрафт (п. 1.1.1.63 Договору) - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п.2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг», при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 «Умов та правил надання банківських послуг», боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку в часності з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Згідно п. 2.1.1.3.5. «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 2.1.1.12.10 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право вимагати достроково виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, [PERSON] станом на 18.10.2017 року, має заборгованість 11584,25 грн., яка складається з наступного: 3650,15 грн. - тіло кредита; 1258,18 грн. - нарховано відсотків за користування кредитом; 5648,10 грн. - нарахована пеня; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 527,82 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк». Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості.(т.1 а.с.1) Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.03.2018 року у справі №207/3348/17 (2/207/41/18). Розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.(т.1 а.с.103) Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.(т.1 а.с.108) Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області Лобарчук О.О. від 24 червня 2019 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до свого провадження. Розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.(т.1 а.с.115) 12 липня 2019 року до суду надішла заява представника відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.(т.1 а.с.120) Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву щодо неврахування (виключення) з числа доказів певних документів, неврахування доводів позивача викладених у заяві з процесуальних питань в якій просить не враховувати (виключити з числа доказів) під час ухвалення рішення подані позивачем разом із відзивом позивача на заяву про перегляд заочного рішення наступні документи: довідку від 19.04.2019 року щодо видів строків дії кредитних карток (а.с.92); виписка з особового рахунку відносно [PERSON] (а.с.93-94); роздруківку щодо умов кредитування від 19.04.2019 року; фотокартки невстановленої особи (а.с.95-96).(т.1 а.с.122) Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву з процесуальних питань щодо судових витрат в якій зазначено, що в зв`язку з неможливістю передбачити точну кількість процесуальних документів та дій необхідних для вирішення справи, заявляють, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, стороною відповідача або його представником буде подано до суду відповідні докази сплати загального розміру судових витрат, які відповідач [PERSON] понесе у зв`язку з розглядом цієї справи.(т.1 а.с.125-126) Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву про застосування до вимог позивача правових наслідків спливу позовної давності в якій він просить суд застосувати до позовних вимог АТ КБ «ІІриватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості наслідки спливу як спеціальної (щодо стягнення неустойки: штрафу та пені) так і загальної (основної заборгованості - тіла кредиту) позовної давності, та відмовити у позові у повному обсязі.(т.1 а.с.127-128) 19 липня 2019 року на адресу суду представником відповідача надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що за результатами розгляду заявленого позову та доданих до нього документів вважають можливим зазначити наступне: відповідач повністю заперечує проти позову, вважає його необгрунтованим, та просить суд повністю відмовити у його задоволенні з огляду на наступне. Позивач посилається на те, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що вона разом з Умовами та правилами і тарифами банку складає договір, однак з цим погодитись не можна з огляду на наступне. Так у заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 12.11.2012 року не зазначено ні номера платіжної картки, ні її класу (виду): «Універсальна», «Зарплатний проект », «картка GOLD», « Пенсійна карта », « Сберкнижка (Депозит)», «Дебетова особиста карта», не вказано суми кредиту, не вказано умов надання кредиту, строку повернення кредиту, тощо, що є істотними умовами кредитного договору; при цьому виходячи з доданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» - умови надання кредиту є різними (базова ставка по кредиту, розмір пені, розмір штрафу, розмір обов`язкового щомісячного платежу, тривалість пільгового періоду, тощо). Водночас наданий банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження того, що відповідачу для ознайомлення було надано саме ці умови та правила надання кредиту, а також те, що відповідач обрала будь-який з видів кредиту, та уклала з відповідачем кредитний договір саме з такими умовами (у т.ч. тарифами). Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не мають підпису позичальника та жодної ідентифікуючої ознаки на предмет невід`ємності саме від заяви позичальника. Таким чином, позивачем всупереч встановленого чинним законодавством та наявною судовою практикою не надано безспірних доказів, що між сторонами було належним чином укладено договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Наявність підстав для нарахування відсотків, комісії, пені та штрафів за кредитом позивач обґрунтовує відповідними положеннями Правил надання банківських послуг, а їх розмір - умовами кредитування. Але знову ж таки через відсутність підпису позичальника на вказаних документах неможливо встановити, чи саме з цими умовами та правилами відповідача було ознайомлено при оформленні заяви про видачу кредитної картки. Таким чином, зазначені Правила надання банківських послуг та умови кредитування не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку. Інших підстав для нарахування заборгованості відповідача за відсотками, комісіями, пенею та штрафами позивач суду не надав, відтак його вимоги в цій частині є необгрунтованими та не можуть бути доказами по справі. Крім того, минув строк позовної давності в один рік за вимогами про стягнення неустойки, та про стягнення решти заборгованості, яку представник відповідача просить суд застосувати. Заперечуючи проти факту укладання поміж позивачем будь-якого договору, тимбільше кредитного договору, та ще й на умовах та правилах надання банківських послуг доданих позивачем до позову, просять суд виходити також з наступного. Аналізуючи зміст заяви б/н від 12.11.2012 року у системному зв`язку (поєднанні) з рештою наданих позивачем в обгрунтування своїх вимог документів, відповідач констатує, що з неї не вбачається, що сторонами у відповідності до ч.1 ст.638, ст.ст. 1054-1057 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та наведеної вище правової позиції Великої Палати Верховного Суду досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, що 12.11.2012 року між сторонами укладено саме кредитний договір, та саме на тих «Умовах та правилах надання банківських послуг» та «Тарифах Банку» доданих позивачем до позову. Відповідач виходить з того, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 12 листопада 2012 року процентна ставка не зазначена. Посилання позивача на те, що відповідні умови та правила кредитування та надання банківських послуг були розміщені на відповідному сайті банку не доведено будь-якими доказами: зокрема не доведено факт існування відповідного сайту у період виникнення правовідносин, не доведено те, що на цьому сайті було бодай щось розміщено, тим більше розміщено саме ті умови та правила надання банківських послуг, які були додані позивачем до позову, та саме в такій редакції (наведеній наразі позивачем), натомість відповідач категорично заперечує вказані обставини. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При цьому відповідач зазначає, що наявність у наведених у цьому відзиві в різних судових справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, відповідач зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином виключно на позивача, яким виступає банк у цій справі, покладено тягар доведення фактів: укладання кредитного договору на певних умовах, видачі певної кредитної картки, активація цієї картки саме відповідачем, зарахування банком кредитних коштів, отримання відповідачем готівки або використання іншим способом кредитних коштів, укладання кредитного договору, невиконання відповідачем кредитного договору, обґрунтований розрахунок заборгованості, тощо. В позовній заяві банк не вказує ні номеру картки, ні номеру рахунку з якого начебто отримані чи іншим чином використані гроші та на який вони мали б бути повернені, не надано первинних бухгалтерських документів які б підтверджували зарахування коштів на рахунок відповідача, не надано первинних бухгалтерських документів які б підтверджували витрати здійснені саме відповідачем з зазначеного позивачем рахунку. Відсутнє таке посилання і в доданому до позову розрахунку заборгованості, який за своєю правовою природою не належить до розрахункових первинних фінансових документів. У позовній заяві позивач бездоказово посилається на те, що кредит було надано шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, разом з тим шляхом встановлення кредитного ліміту та видачі платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам Відповідач просить суд виходити з того, що мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обгрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Щодо одностороннього збільшення позивачем відсоткової ставки по кредиту: вважає, що збільшення відсоткової ставки по кредиту шляхом розміщення подібної інформації на сайті банку, по-перше, також не підтверджено відповідними доказами (факт існування сайту, розміщення певної інформації у певний проміжок часу, тощо). Відповідно до статті 14.10 Закону України «Про платіжні системи і переказ грошей» банк зобов`язаний надіслати користувачу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати, з якої застосовуватимуться зміни правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомлення про такі зміни. В даному випадку банком не підтверджено належними допустимими та достатніми доказами виконання свого обов`язку повідомлення відповідача про збільшення відсоткової ставки; по-друге, такі дії банку явно не відповідають чинному законодавству. Так відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Щодо наявності підстав для застосування до вимог позивача наслідків спливу позовної давності: згідно ст.257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.З-4 ст.267 ЦК України Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним. рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивачем окрім порушення інших правових норм, порушено строки звернення до суду за захистом своїх прав - позовну давність, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, що він просить суд і здійснити. Безпідставне поновлення судом давності звернення до суду за захистом (позовної давності) було б порушенням верховенства права, його правомірних очікувань щодо сталого розвитку суспільних відносин у яких він приймає участь, правової визначеності, яка є складовим елементом верховенства права, тощо. У зв`язку із чим просить суд застосувати до вимоги позивача наслідки спливу загальної та спеціальної позовної давності та відмовити у позові.(т.1 а.с.137-143) 12 серпня 2019 року представником АТ КБ "Приватбанк" Гаренко Н.В. надано відповідь на відзив в якій вказано, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому чйслі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банкок та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п.1.1.1.107,2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.76 Умов) яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач (п. 1.1.1.17 та п.1.1.1.18 Умов) в Заяві. Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта (п.п. 1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допрмогою ключів. За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, Відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування (п. 1.1.1.28 Умов - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід`ємною частиною Договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. При підписанні договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов`язків, одночасно встановив рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення Відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Необхідно зауважити, що ЗУ "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини. Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто Відповідач не правомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон. Таким чином, підписавши Анкету-Заяву Відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування «та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту Відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 12.11.2012 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що Відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що "Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про Надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на байті Приватбанку". Щодо зміни кредитного .ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з якої Чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту 'Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Додатково зауважують, що Тарифи зазначені в Пам`ятці Клієнта, яка існує в єдиному примірнику та яку отримав Відповідач разом із кредиткою картою у спеціальному конверті. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Надають до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що Відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що Відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що Відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості Відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним відсутні. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і Відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з Відповідача. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30,00% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Зазначають, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Повідомлення, про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від Відповідача до Банку не надходило, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Більше того, загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Виходячи зі змісту цього тлумачення не можуть бути ототожнюється санкцій і вид відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, здійснював повернення частин суми кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, підтверджується розрахунком заборгованості за Договором. Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, що підтверджує наміри відповідача про злісне ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідач не надав суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами «кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене, просять суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.(т.1 а.с.150-159) Представником відповідача [PERSON] до суду надані клопотання про врахування правових позицій Великої Палати Верховного Суду та Верховного суду.(т.1 а.с.193, 216, 228, 238; т.2 а.с.1-2, 42-43) 03 січня 2020 року представником АТ КБ "Приватбанк" Гаренко Н.В. надано до суду відзив на заяву в якому зазначено, що Відповідачу була направлена Відповідь на відзив, що підтверджується реєстром поштових відправлень(додається). Також зазначають, що у зв`язку з виликим навантаженням вхідною корспонденцією, у Банка була відсуться технічна можливість підготувати на направити Відповідь на відзив раніше. У зв`язку з чим, просять суд взяти до уваги докази та заперечення, викладені у Відповіді на відзив. Враховуючи викладене, просять суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.(т.2 а.с.21-22) Представник позивача Таран І.М. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, послалася на обставни, викладені в позовні заяві. Зауважила, що позивач самостійно зверталася до банку для отримання кредиту. Добровільно підписувала Умови та Правила надання банківських послуг. З`являлался на перевипуски кредитних карток та користувалася кредитними коштами, про що свідчить виписка про рух коштів по картці, здійснювала поповнення мобільного телефону кредитними коштами та користувала послугою- оплата частинами кредитними коштами. Користування кредитними коштами є правом , а не обов`язком . Позивач не зверталася до банку для того, що закрити кредитний договір, картку не повертала. До органів поліції щодо неправомірних дій банку не зверталася. Крім того, представник відповідача посилається на Постанови Верховного суду, Касаційного цивільного суд України, якими прийняті рішення по кредитним спорам, однак зазначені представником відповідача Постанови не мають відношення до виду кредитного договору, який укладений з відповідачем. В них розглядалися зовсім інші кредитні умови. Представник відповідача- адвокат Івах Є.В. в судовому засіданні позов не визнав, послався на обставини, які викладеним ним у Відзиві на позовну заяву та просив врахувати правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які надані ним до клопотання. Зауважив на тому, що позивач посилається на підписання відповідачем анкети-заяви про отримання кредиту, але як вбачається з вказаної анкети-заяви, вона не містить розміру суми кредиту, вид кредиту, строк повернення кредиту, строк дії картки. Позивач не надав підписаних відповідачем Умов та правил.., лише послалася на те, що ці Умови та правила знаходяться в загальному доступі в Інтернет мережі, але загальнодоступність не означає загальновідомість. Саме те, що відповідачу були надані для ознайомлення Умови та Правила та вона з ними ознайомилася доказів не надано з боку позивача. Витяг про рух коштів не містить жодного підпису відповідача . Просить виключити подані представником позивача на відзив на заяву про перегляд заочного рішення документи як докази та не приймати їх до уваги. Крім того підтримав заявлене клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем процесуальних строків, а саме щодо поданої відповіді на відзив та документів до відповіді на відзив та щодо пропуску строків щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримала строковий кредит у розмірі 2000,00 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок, який було відкрито відповідно договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти. Договір між позивачем та відповідачкою становить підписана анкета-заява, «Умови та правила надання банківських послуг». Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві відповідачки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.(т.1 а.с.8-24) Публічне акціонерне товариство «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання, за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 18 жовтня 2017 року становить - 11 584, 25 грн., а саме: тіло кредиту - 3 650, 15 грн.; відсотки за користування кредитом - 1 258, 18 грн.; пеня - 5 648, 10 грн.; штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) - 527, 82 грн., що підтверджено розрахунком.(т.1 а.с.7) Відповідно до довідки від 24.07.2019 року №30.1.0.0/2-20171125РВ0000000240 АТ КБ "Приватбанк" повідомлено, що клієнт [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 12.11.2012 року, отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] остання з них мала термін дії до 01.2020 року.(т.1 а.с.169) [PERSON] було повідомлено, що для витрат здійснення за карткою универсальна з 01.09.2014 року ставка за використання кредитних коштів становитиме 2,9% на місяць.(т.1 а.с.170) [PERSON] було повідомлено, що для витрат здійснення за карткою универсальна з 01.04.2015 року ставка за використання кредитних коштів становитиме 3,6% на місяць.(т.1 а.с.170) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суд повинен оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність анкети-заяви відповідачки від 12.11.2012 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, виписок за картковими рахунками, виданих на ім`я [PERSON] , та наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 12 листопада 2012 року станом на 18.10.2017 року. Дослідивши зазначені документи як окремо, так і у сукупності, суд встановив, що вони не підтверджують факт існування у [PERSON] кредитної заборгованості саме на підставі укладеної з банком анкети-заяви відповідачки від 12.11.2012 року. В анкеті-заяві від 12 листопада 2012 року не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та відсутні відомості про видачу [PERSON] кредитних карток. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За змістом анкети-заяви від 12 листопада 2012 року вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг, а саме кредитний договір. Матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» наданий позивачем без підпису відповідачки. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Враховуючи викладене вище, роздруківка примірника Умов та правил надання банківських послуг з вебсайту позивача, які містяться в матеріалах справи, не є належним доказом того, що [PERSON] ознайомилася саме з ними. Довідку від 24.07.2019 року №30.1.0.0/2-20171125РВ0000000240 щодо отримання [PERSON] карток № [NUMBER] , № [NUMBER] суд відхиляє як доказ, оскільки з її змісту невідомо, на укладення якого саме договору такі картки були видані відповідачці. З матеріалів справи відомо, що [PERSON] було видано дві кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , але Анкета-заява від 12 листопада 2012 року не містить відомостей про те, яку саме кредитну картку для цілей отримання та користування кредитом було видано відповідачці та за яким тарифом. Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] були видані саме до анкети-заяви від 12 листопада 2012 року, а в анкеті-заяві не визначено суму кредиту. З огляду на викладене, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про наявність у [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, укладеним на підставі анкети-заяви від 12 листопада 2012 року, є безпідставними. Крім того, при вирішенні клопотання представника відповідача про неврахування як доказів документів, які були подані представником позивача разом із відзивом на заяву про перегляд заочного рішення, суд вважає, що клопотання заявлене обґрунтовано та не враховує надані письмові докази, які подані представником позивача разом із відзивом на заяву про перегляд заочного рішення, а саме: довідку від 19.04.2019 року щодо видів строків дії кредитних карток (т.1 а.с.92); виписку з особового рахунку відносно [PERSON] (т.1 а.с.93-94); роздруківку щодо умов кредитування від 19.04.2019 року; фотокартки невстановленої особи (т.1 а.с.95-96). При цьому, суд не погоджується із клопотання представника відповідача щодо пропуску процесуального строку для подання відповіді на відзив, та вважає, що представником позивача не пропущений строк подання відповіді на відзив з доданими документами на позовну заяву. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно зі ст. 267 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак суд не погоджується з доводами представника відповідача, оскільки строки звернення до суду з позовними вимогами позивачем не пропущений. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed