Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

30.08.2021 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 03.03.2009 року в розмірі 14878,88 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказав, що 03.03.2009 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Відповідач [PERSON] не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитним договором. Станом на 15.08.2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 19 176,78 грн., з них: - заборгованість за тілом кредиту - 441,61 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками - 14317,27 грн.; - пеня - 4417,90 грн.. На підставі викладено позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 19 176,78 грн. та судовий збір. 30 вересня 2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що із доводами позовної заяви відповідач не згоден повністю, оскільки згідно договору № б/н від 03.03.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно довідки доданої позивачем до матеріалів позовної заяви кредитну картку було відкрито 04.03.2009 року, термін дії якої до 12.11. Договірні зобов`язання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підтверджуються анкетою - заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 03.03.2009 року. Останній самостійний платіж позичальником здійснено 09.02.2011 року. Тому наразі сплив строк позовної давності, про що відповідач і заявляє суду й просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності й відмовити у задоволенні позовних вимог. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року № 14-131цс19. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як це встановив суд апеляційної інстанції. Позивач звернувся до суду з позовом 20.08.2021 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу та загалом терміну дії договору. Погашення заборгованості в сумі 7,73 грн. 01.01.2019р., 89,69 грн. 02.01.2019р., 50 грн. 03.01.2019р., 39,68 грн. 04.01.2019 р. не перериває перебіг строку давності, оскільки відбулась поза волею позичальника, а саме шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості з іншої картки. Зі спливом кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 2011 року (строку дії договору) позивач не міг такі проценти нараховувати. Просить застосувати до позову АТ КБ «ПриватБанк» позовну давність та в зв`язку з цим у задоволенні позову відмовити. 21 жовтня 2021 року до суду від представника позивача Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив, в яких зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 03.03.2009 року. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах Банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи що Договір (Заява) не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Згідно умов договору, а саме п.9.12 УіП договір діє впродовж 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі вказаного строку одна із сторін не проінформує іншу, про припинення дії кредитного договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У звязку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнавав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене, просять суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився. Разом з позовною заявою до суду була надана заява представника банку Гребенюк О.С. про розгляд справи у відсутність представника позивача, просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність з врахуванням наданого відзиву. У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 березня 2009 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідно до якої, відповідач отримав кредит /а.с. 20 та на звороті/. Згідно інформації викладеної у вказаній заяві [PERSON] висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, а екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту /а.с. 20 на звороті/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] , за вказаним кредитним договором станом на 15.08.2021 року становить 19176,78 грн., з них: заборгованість за тілом кредита - 441,61 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 14317,27 грн.; пеня - 4417,90 /а.с. 5-12/. Відповідно до довідки виданої АТ КБ «ПриватБанк» строк дії кредитної картки відповідача № [NUMBER] до 12/11 року. Крім того з виписки по особовому рахунку наданої позивачем вбачається, що відповідачем [PERSON] було здійснено останній самостійний платіж 09.02.2011 року в сумі 45 грн. . Відповідач та представник відповідача просять суд застосувати строк позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору сплив 2014 року, а тому позивачу слід відмовити в задоволенні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовними вимогами 30.08.2021 року /а.с.1/. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Отже, враховуючи, що з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» звернувся 30.08.2021 року, то суд дійшов до висновку , що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин позивачем суду не надано, суд, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень ст. 267 ЦК України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». За умовами ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» відшкодуванню не підлягають. На підставі викладено,

Outcome: dismissed