Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

В лютому 2021 року позивач [PERSON] звернуся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрій Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на наступні обставини. Він, [PERSON] , [INFO] (далі - Позивач), в січні 2021 року отримав поштою постанову про відкриття виконавчого провадження. Дане виконавче провадження було відкрито приватним виконавцем Сидорчук Андрієм Анатолійовичем ( Третя особа 2) 19.01.2021 року, стягувачем вказано Акціонерне товариство "Ідея Банк" (далі - Відповідач). Для з`ясування, вищеописаних обставин, в січні 2021 він, звернувся до приватного виконавця Сидорчук А.А. листом, в якому просив надати наявну інформацію, яка б надавала приватному виконавцю підстави для відкриття виконавчого провадження. Відповідь на його звернення було отримано ним 01 лютого 2021 року. Як вбачається з постанови приватного виконавця, виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 30951, виданого 18.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з Позивача на користь акціонерного товариства "Ідея Банк" заборгованості в розмірі 550110,25 грн. У виконавчому написі вказано, що Позивач є боржником на підставі Кредитного договору №Z62.00600.004047799 укладеним з Відповідачем. Відповідно до Виконавчого напису № 30951 від 18 грудня 2020 року Позивачу запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства "Ідея Банк" стягнути з Позивача за період з 23.04.2020 року по 04.11.2020 року включно у розмірі: 21734,63 грн. - строковий основний борг; 16647,39 гривень - прострочений основний борг; 4300,69 гривень - прострочені проценти; 185,91 гривень - строкові проценти; 764,75 гривень - строкова плата за обслуговування кредиту; 9470,25 гривень - прострочена плата за обслуговування кредиту; 6,63 гривень - пеня; 1900 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 55010,25 гривень. Він, [PERSON] - Позивач, вважає, що Виконавчий напис нотаріуса № 30951 від 18.12.2020 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з Позивача на користь акціонерного товариства "Ідея Банк" заборгованості в розмірі 55010,25 грн. вчинений з порушенням вимог закону. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" від 16.06.2020р. було внесено наступні зміни : 1) розділ IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 18-22, ст. 144) доповнити пунктом 8 такого змісту: "8. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID- 19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення"; 2) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнити пунктом 15 такого змісту: "15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID- 19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення". З виписки з особового рахунку за кредитним договором стає очевидним, що стягнення заборгованості, штрафів, пені, несплачені відсотки, комісія нараховувалось за період з 23.04.2020 року по 04.11.2020 року, тобто в період карантину. А отже, спираючись на вищезгадане законодавство за такий період заборгованості, штрафи, пеня, несплачені відсотки, комісія не мали нараховуватись, у зв`язку з звільненням позичальника з від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню, комісія за таке прострочення на законодавчому рівні. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення спірного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до укладеного між позивачем AT «Ідея банк» Кредитного договору №Z62.00600.004047799 від 23.06.2018 р. З огляду на наведене, вбачається, що нотаріус в день вчинення спірного виконавчого напису 18.12. 2020 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку. Отже, на підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи, можна прийти до висновку, що наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а також нотаріусом не було належним чином дотримано і самого порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню про стягнення з Позивача на користь акціонерного товариства "Ідея Банк" заборгованості в розмірі 55010,25 грн. Виконавчий напис вчинений не за належним нотаріальним округом, в межах якого діє приватний нотаріус, та оскільки, у виконавчому напису вказано, що окрім тіла кредиту стягуються пеня, штрафи, несплачені відсотки, що нараховані в період карантину, що прямо заборонено законодавством, це свідчить, що останнім порушено встановлену законом процедуру вчинення виконавчого напису. Заборгованість не є безспірною, оскільки її безспірність не підтверджена необхідними доказами (документами) та оспорюється Позивачем. Просив суд визнати виконавчий напис № 30951, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Євгеном Михайловичем від 18 грудня 2020 року щодо стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь акціонерного товариства "Ідея Банк" (код ЄДРПОУ 19390819) заборгованості в розмірі 55 010,25 гривень таким, що не підлягає виконанню ( а. с. 1-6 ). Ухвалою судді від 19 лютого 2021 року вжито заходи по забезпеченню позову, шляхом зупинення ( стягнення ) на підставі виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 18 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за № 30951 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 55 010,25 грн., що здійснюється в межах виконавчого провадження № 64198630 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком Андрієм Анатолійовичем ( а. с. 31-35 ). Ухвалою судді від 19 лютого 2021 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 37-38). 11 березня 2021 року за вх. № 11467 судом отримано письмові пояснення третьої особи приватного нотаріуса, в яких нотаріус просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі, так як з боку нотаріуса не було порушень при вчиненні виконавчого напису, а АТ «Ідея Банк» надав всі необхідні документи для вчинення ним виконавчого напису, які в повному обсязі, відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості ( а. с. 67-70 ). 22 березня 2021 року за вх. № 13662 судом отримано відповідь на відзив ( а. с. 72-74 ). В зазначеній відповіді на відзив звертав увагу суду, що умовами договору кредиту, а саме п. п. 3.3.4., п. 4.2.3., п. 5.4, п. 5.10 передбачено лише судовий процес стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року постановлено закрити підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 травня 2021 року ( а. с. 78-79 ). 25 березня 2021 року за вх. № 14220 судом отримано відзив на позовну заяву, в якій відповідач посилався на наступне. 23.06.2018 між AT «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Z62.00600.004047799, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 57 500,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. АТ «Ідея Банк» виконано обов`язки передбачені Кредитним договором в повному обсязі. Зі сторони Позивача договірні умови виконувались неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла кредитна заборгованість, що станом на 04.11.2020 становила 53 110,25 грн., з яких: 21 734,63 грн. - строковий основний борг; 16 647,39 грн. - прострочений основний борг; 4 300,69 грн. - прострочені проценти; 185,91 грн. - строкові проценти; 764,75 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту; 9 470,25 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 6,63 грн. - пеня. Враховуючи вищезазначене на адресу Позивача Відповідачем було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] , які були залишені ним без задоволення. Банком було надано нотаріуси документи, які підтверджували факт наявності кредитної заборгованості у Позивача перед Відповідачем та її безспірність. Таким чином, у Нотаріуса були достатні правові підстави для вчинення оскаржуваного Виконавчого напису щодо стягнення з Позивача суми кредитної заборгованості та плати за вчинення Виконавчого напису. Позивачу було відомо про кредитну заборгованість, її розмір та структуру, проте станом на день вчинення Нотаріусом Виконавчого напису, чи раніше, ним не було вчинено жодних дій з метою оскарження сум заборгованості в судовому/позасудовому порядку. Наголошують, ознака безспірності грошового зобов`язання, щодо якого вчинено Виконавчий напис, повинна була встановлюватись власне на момент його вчинення. Будь-які спори щодо розміру та правильності нарахування грошової суми, що стягується на підставі Виконавчого напису, після вчинення нотаріусом такого, не можуть бути підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. У своїй позовній заяві Позивач заявляє: «з виписки з особового рахунку за кредитним договором стає очевидним, що стягнення заборгованості, штрафів, пені, несплачені відсотки, комісія нараховувались за період з 23.04.2020 по 14.11.2020 року, тобто в період карантину. А отже, спираючись на вищезгадане законодавство за такий період заборгованості, штрафи, пеня, несплачені відсотки, комісія не мали нараховуватись, у зв`язку із звільненням позичальника від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню, комісія за таке прострочення на законодавчому рівні». Справді, законодавством заборонено в період дії карантину нараховувати та стягувати з позичальників неустойку (штрафи, пені), як вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання кредитних зобов`язань. Відтак, AT «Ідея Банк» припинено нарахування [PERSON] неустойки за період починаючи з 01.03.2020 та й по сьогоднішній день. Відповідно, стягнення сум за такий період Кредитором фактично не здійснюється. Разом з тим, сума пені у розмірі 6,63 грн нарахована за періоди до 29.02.2020, що свідчить про законність нарахування та стягнення вказаної суми. Зазначене підтверджується долученими в додатках до цього відзиву належним чином засвідченими копіями вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, заяви про вчинення виконавчого напису, довідки-розрахунку заборгованості, детального розрахунку заборгованості. Разом з тим, виписка по рахунку Боржника містить інформацію про те, що останні платежі на погашення кредитної заборгованості здійснено [PERSON] 23.01.2020 та спрямовано на погашення тіла кредиту, плати за обслуговування кредиту, процентів і аж ніяк на погашення неустойки. Відтак, доводи Позивача про те, що з виписки по його рахунку вбачається що після введення в дію карантину Банк нараховував Боржнику неустойку не відповідає дійсним обставинам Справи. Звертають особливу увагу суду на те, що норми чинного в Україні законодавства не звільняють споживача (позичальника) від обов`язку сплати інших, встановлених Кредитним договором платежів. Відтак, платежі по тілу кредиту, проценти за користування кредитними коштами та плата за обслуговування кредитної заборгованості повинні сплачуватись Боржником в порядку та на умовах, встановлених умовами Кредитного договору. У своїй позовній заяві Позивач ставить під сумнів чинність окремих положень постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014. AT «Ідея Банк» категорично не погоджується із зазначеною позицією, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Разом з тим, резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, внаслідок чого така, як вже вказувалося, втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 №32/5. Згідно з підпунктом 4.2. вище вказаного Порядку підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині. Разом з тим, на даний час державна реєстрація Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 не скасована, доказом чого є картка вище вказаного нормативно-правового акта, розміщена на офіційному веб-порталі Верховної Ради України «Законодавство України», згідно якої стан останнього вказано як «чинний». Наведене свідчить про чинність вище вказаного нормативно-правового акту, що вкотре доводить відповідність оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса всім вимогам закону, як і безспірність заборгованості, стягнутої за ним. Не заслуговує на увагу суду аргументація Позивача про те, що при вчиненні Виконавчого напису Нотаріусом було допущено порушення вимог статті 13-1 Закону України «Про нотаріат». Справді, у Єдиному реєстрі нотаріусів міститься інформація про те, що Приватний нотаріус Остапенко Євген Миколайович здійснює свою діяльність в межах Київського міського нотаріального округу за адресою: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5. Проте, відповідно до пункту 1 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі за текстом - Порядку) нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України. Разом з тим, відповідно до підпункту 1.4. пункту 1 глави 16 Порядку виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Як вбачається із матеріалів справи Виконавчий напис вчинено у місті Києві, що цілком спростовує заяву [PERSON] щодо порушення нотаріусом принципу територіальності здійснення ним професійної діяльності. З урахуванням наведеного, просили в задоволенні позовних вимог [PERSON] у справі №357/1627/21 відмовити в повному обсязі ( а. с. 81-88 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 06.05.2021 року за вх. № 20904 судом отримано заяву, в якій останній просив розгляд справи 11.05.2021 року о 15 годині 30 хвилин проводити без його участі. Позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач АТ «Ідея Банк» в судове засідання свого представника не направив, звертаючись до суду з відзивом на позов, в прохальній його частині просили суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника АТ «Ідея Банк» ( а. с. 87 ). Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися в законному порядку. Інших заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 23.06.2018 між AT «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Z62.00600.004047799, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 57 500,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору ( а. с. 48-51 ). Оскільки з боку позивача договірні умови виконувались неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла кредитна заборгованість, що станом на 04.11.2020 становила 53 110,25 грн., з яких: 21 734,63 грн. - строковий основний борг; 16 647,39 грн. - прострочений основний борг; 4 300,69 грн. - прострочені проценти; 185,91 грн. - строкові проценти; 764,75 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту; 9 470,25 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 6,63 грн. - пеня. У зв`язку з невиконанням позивачем взятих на себе зобов`язань та наявністю боргу, відповідач АТ «Ідея Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Євген Михайлович із заявою від 14.12.2020 року №12.4.2/168457 про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з [PERSON] 53 110,25 грн. боргу за Кредитним договором, а також понесених витрат на його вчинення ( а. с. 90-91 ). 18 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі за № 30951 ( а. с. 29 ). Згідно даного виконавчого напису позивачу було запропоновано задовольнити вимоги АТ «Ідея Банк» за період з 23.04.2020 року по 04.11.2020 року в загальному розмірі 55 010,25 гривень. 19 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрієм Анатолійовичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 30951 від 18.12.2020 року (а. с. 27 ). Постановою приватного виконавця від 21.01.2021 року постановлено звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ( а. с. 28 ). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач вважає, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням вчинений з порушенням вимог закону, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, виконавчий напис вчинений не за належним нотаріальним округом, в межах якого діє приватний нотаріус, та оскільки, у виконавчому напису вказано, що окрім тіла кредиту стягуються пеня, штрафи, несплачені відсотки, що нараховані в період карантину, що прямо заборонено законодавством, це свідчить, що останнім порушено встановлену законом процедуру вчинення виконавчого напису. Заборгованість не є безспірною, оскільки її безспірність не підтверджена необхідними доказами (документами) та оспорюється позивачем. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічна правова позиція міститься і в постанові КЦС ВС від 06.05.2020 № 320/7932/16-ц (61-38989св18). В статті 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених ним позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У часник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи було встановлено, що на виконання вимог пункту 2 вище вказаного Переліку відповідач АТ «Ідея Банк» надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення 18.12.2020 оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса № 30951, а саме: 1) Заяву про вчинення виконавчого напису №12.4.2/168457 від 14.12.2020. 2) Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань №12.4.2/Z62.00600.004047799 від 04.11.2020. 3) Довідку про ненадходження платежів №12.4.2/168803 від 14.12.2020. 4 ) Довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z62.00600.004047799 від 23.06.2018, станом на 04.11.2020. 5) Виписку по рахунку [NUMBER] IBAN [NUMBER] за розрахунковий період з 01.01.2000 по 14.12.2020. 6) Кредитний договір Z62.00600.004047799 від 23.06.2018. 7) Заяву №Z62.00600.004047799 про акцепт публічної оферта ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку від 23.06.2018. 8) Опис вкладення у цінний лист. 9) Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу з ідентифікуючим трек-кодом 7950101644468. 10) Список №5 ф.ЮЗ. 11) Квитанцію ПАТ «Укрпошта». 12) Список від ПАТ «Укрпошта». 13) Детальний розрахунок заборгованості [PERSON] відповідно до умов Кредитного договору ( а. с. 90-110 ). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчою напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем (Постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 127/15911/17). За таких обставин, безспірність заборгованості, що була стягнута з позивача згідно оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, не залежить від того, погоджується позивач з її розміром, чи ні. Жодних доказів, які б спростовували безспірність заборгованості, стягнутої згідно оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, позивачем не надано. Вирішення питання, чи є заборгованість об`єктивно безспірною, залежить від того, чи надано нотаріусу перелік документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Отже, викладене вище свідчить про те, що заборгованість [PERSON] , стягнута з нього відповідно до оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, є безспірною відповідно до положень Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютою 2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Встановлено, що відповідачем на адресу позивача було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] , які були залишені останнім без задоволення. В підтвердження факту одержання позивачем вищевказаних документів в матеріалах наданих відповідачем міститься належним чином засвідчена копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу з ідентифікуючим трек-кодом 7950101644468 ( а. с. 92, 103 ). Отже, зазначену вимогу позивач отримав 16 листопада 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. Згідно даної вимоги AT «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. У випадку непогашення заборгованості за кредитним договором згідно цієї вимоги AT «Ідея Банк» попередило, про можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір ( а. с. 92 ). Як додаток до вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань було долучено довідку-розрахунок заборгованості, про що свідчить опис вкладений в цінний лист ( а. с. 103 ). Отже, відповідач AT «Ідея Банк» належним чином повідомило позивача про наявність боргу, суму боргу та необхідність його погашення шляхом надсилання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань та довідки-розрахунку заборгованості, а позивач її отримав, що підтверджується наявністю відмітки позивача про її отримання на повідомленні про вручення. Хоча, для вчинення напису обов`язковою умовою є лише надіслання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань і наявність відмітки поштового зв`язку про її відправлення, а не одержання. Даний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 127/15911/17. Отже, нотаріус вчинив виконавчий напис з дотриманням 30-денного строку, встановленого підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, після того, як банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою. Крім того, розмір заборгованості, який відповідачем запропоновано позивачу погасити у письмовій вимозі від 04 листопада 2020 року повністю співпадають з розміром заборгованості, зазначеного у заяві на вчинення виконавчого напису та у самому виконавчому написі нотаріуса ( 53 110,25 грн.) ( а. с. 90, 9 ). Не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи в судовому засіданні і посилання позивача на те, що сума стягнута за виконавчим написом не є безспірною. Навпаки, зазначене спростовується наявними в матеріалах справи документами. Таким чином, позивачу було відомо про кредитну заборгованість, її розмір та структуру, проте станом на день вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи раніше, останнім не було вчинено жодних дій з метою оскарження сум заборгованості в судовому/позасудовому порядку. Ознака безспірності грошового зобов`язання, щодо якого вчинено виконавчий напис, повинна була встановлюватись власне на момент його вчинення. Будь-які спори щодо розміру та правильності нарахування грошової суми, що стягується на підставі виконавчого напису, після вчинення нотаріусом такого, не можуть бути підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Зазначене кореспондується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палата Касаційного цивільного суду в справі № 201/11696/16-ц, де зазначено: «Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Виходячи з вищенаведеного, зазначене позивачем у позовній заяві про відсутність ознаки безспірності суми заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, боржником не доведено, у чому саме полягає спірність заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, що є його обов`язком в таких категоріях справ та узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, які зазначені у п. 49 його постанови від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17, що зводиться до наступного: «позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення». Суд не погоджується з доводами позивача, що стягнення заборгованості, штрафів, пені, несплачені відсотки, комісія нараховувались за період з 23.04.2020 по 14.11.2020 року, тобто в період карантин, виходячи з наступного. Так, відповідно до пункту 15 Перехідних положень Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦКУ) у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Таким чином справді, законодавством заборонено в період дії карантину нараховувати та стягувати з позичальників неустойку (штрафи, пені), як вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання кредитних зобов`язань. Встановлено, що AT «Ідея Банк» припинено нарахування [PERSON] неустойки за період починаючи з 01.03.2020 та й по сьогоднішній день. Відповідно, стягнення сум за такий період Кредитором фактично не здійснюється. Разом з тим, сума пені у розмірі 6,63 грн. нарахована за періоди до 29.02.2020, що свідчить про законність нарахування та стягнення вказаної суми. Крім того, виписка по рахунку боржника містить інформацію про те, що останні платежі на погашення кредитної заборгованості здійснено [PERSON] 23.01.2020 та спрямовано на погашення тіла кредиту, плати за обслуговування кредиту, процентів і аж ніяк на погашення неустойки. Відтак, доводи позивача про те, що з виписки по його рахунку вбачається що після введення в дію карантину Банк нараховував боржнику неустойку не відповідає дійсним обставинам та спростовується матеріалами справи. Щодо дійсності та чинності положень Постанови Кабінету Міністрів України від № 662, які у своїй позовній заяві позивач ставить під сумнів чинність окремих положень постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим. Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було саме визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, то вбачається, що така може втратити чинність лише на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття спірного акту. Разом з тим, резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662, внаслідок чого така, як вже вказувалося, втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 №32/5. Згідно з підпунктом 4.2. вище вказаного Порядку підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині. Нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом (пункт 16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру). Однак, на даний час державна реєстрація Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 не скасована, доказом чого є картка вище вказаного нормативно-правового акта, розміщена на офіційному веб-порталі Верховної Ради України «Законодавство України», згідно якої стан останнього вказано як «чинний». У своїй постанові від 23.01.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №355/1214/16-ц підтвердив чинність постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, зазначивши наступне: «При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Так, відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості». Відтак, спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172), оскільки така залишається чинною по сьогоднішній час. Не заслуговує на увагу суду і аргументація позивача про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було допущено порушення вимог статті 13-1 Закону України «Про нотаріат». У Єдиному реєстрі нотаріусів міститься інформація про те, що приватний нотаріус Остапенко Євген Миколайович здійснює свою діяльність в межах Київського міського нотаріального округу за адресою: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5. Проте, відповідно до пункту 1 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі за текстом - Порядку) нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України. Разом з тим, відповідно до підпункту 1.4. пункту 1 глави 16 Порядку виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Як вбачається із матеріалів справи виконавчий напис вчинено у місті Києві, що цілком спростовує заяву [PERSON] щодо порушення нотаріусом принципу територіальності здійснення ним професійної діяльності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрій Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК Країни якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору ( а. с. 15 ), а позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то не підлягають і стягненню з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed