Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 21 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ "АКТАБАНК" правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Кредитний договір №0862016201/Т/972135. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 25312 гривень, з яких: 14222 гривень - заборгованість за основним боргом; 2 гривні - заборгованість за процентами; 7938 гривень - заборгованість за комісією; 3150 гривень - штрафи, пені, які позивач і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1921,00 гривня. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в заяві зазначив, що у разі неявки відповідача просить розглядати справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . \~Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову, застосувавши позовну давність, оскільки позивач звернувся до суду в грудні 2019 року, а строк позовної давності сплинув 20 серпня 2019 року. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне. 21 серпня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "АКТАБАНК" укладено Кредитний договір № 0862016201/Т/972135 (а.с. 7-8). 23.03.2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні Банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Згідно п. 2.2. Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК«ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК«ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ «ФК«ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів; права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими, ТОВ «ФК«ЄАПБ» набув права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором в сумі 25312 гривень, з яких: 14222 гривень - заборгованість за основним боргом; 2 гривні - заборгованість за процентами; 7938 гривень - заборгованість за комісією; 3150 гривень - штрафи, пені. На виконання п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ «ФК«ЄАПБ» було направлено Повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. Відповідно до абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, Банк здійснює повідомлення Боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 робочих днів (повідомлення за 26.03.2018 за посиланням http://www.aktabank.com/). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530\~ЦК\~України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 1054\~ЦК\~України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~\~ст.\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст.\~514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст.\~1077\~ЦК\~України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078\~ЦК\~України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Що стосується твердження відповідачки про необхідність застосування строку позовної давності, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Цивільне законодавство чітко визначило позицію щодо зміни тривалості позовної давності. Так нормою ст.\~259\~ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із ч.ч. 1,2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з п.5.3 кредитного договору за №0862016201/Т/972135 від 21 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ "АКТАБАНК", сторони договору домовилися, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів встановлюється сторонами тривалістю у 10 (десять) років. Позичальник [PERSON] підписанням цього договору засвідчила прийняття всіх істотних умов кредитного договору, в тому числі і тих, що стосуються збільшеного строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Що стосується обґрунтованості вимог позивача, щодо стягнення заборгованості за комісією, то слід зазначити наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч.5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) неповинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абз. 2, 3 ч. 4 ст.\~11 Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~ споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч. 8 ст.\~18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст.\~55 Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України\~від 10\~листопада 2011року\~№15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11\~Закону України"Про\~захист прав\~споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст.\~42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року справа № 6-1746цс16, та в постанові Верховного Суду від 4 червня 2018 року справа № 758/8481/15-ц. Позивач не довів належними та допустимими доказами позовну вимогу про стягнення комісії, оскільки ні позовна заява, ні умови кредитного договору, ні наданий розрахунок заборгованості не містять положень, які б вказували на підстави нарахування комісії та механізм її обрахування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачці. Таким чином, позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. Що стосується вимог, щодо стягнення суми штрафів та пені у розмірі 3150,00 грн., то слід зазначити, що вказані вимоги недоведені позивачем належними та допустимими доказами, оскільки вказана сума штрафних санкцій визначена загальною сумою (одна колонка зазначена як «штрафи, пені»), як в позові та і в розрахунку заборгованості, що перешкоджає окремо перевірити правильність нарахування кожної складової. Відповідно до статей 1 та 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача 14222,00 грн. заборгованості за основним боргом та 2 гривні заборгованості за процентами, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 25312 грн., судом стягнуто 14224 грн., тобто позовні вимоги задоволені на 56,2% (14224 х 100 : 25312=56,2%), що є підставою для стягнення на користь позивача із відповідачки судового збору у розмірі 1079,60 грн. (1921х 56,2 :100 =1079,60).

Outcome: partial