Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із уточненим 9 вересня та 11 жовтня 2015 року позовом, посилаючись на те, що 26 березня 2014 року між нею та Банком було укладено договір-заяву № 300937/19033/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт до 8-го Березня". Відповідно до п. 4 договору вона вносила на депозитний рахунок кошти. Сума коштів на депозитному рахунку після останнього поповнення рахунку становить 370 016 грн 04 коп., що підтверджується додатковою угодою до договору про банківський строковий вклад (депозит) № 300937/19033/370-14 від 6 січня 2015 року. Термін дії договору та додаткової угоди відповідно до п.1 договору та п.4 додаткової угоди - 31 березня 2015 року. Починаючи з березня 2015 року позивач неодноразово зверталась до працівників банку з вимогою про повернення вкладу, на що отримала відповідь, що кошти будуть виплачені в найближчий час. 5 травня 2015 року вона звернулась до Банку з письмовою заявою про видачу коштів за договором, на яку отримала письмову відповідь про те, що оскільки термін договору закінчився, вона має звернутись до Банку для подальшого обслуговування. Оскільки договором не визначено строку повернення коштів після закінчення терміну договору, то позивач вважає, що кошти мали бути повернені до 12 травня 2015 року, проте на час подання позову кошти відповідачем не повернуто. Отже, відповідачем порушено умови договору та вимоги чинного законодавства в частині повернення депозиту. Пунктом 2 договору визначено, що за користування депозитними коштами за період з 28 лютого 2015 року по день, який передує дню повернення вкладникові, відповідач зобов'язаний нарахувати та сплатити 30 % річних від суми вкладу. Таким чином, за строк користування коштами після закінчення договору відповідач має нарахувати та сплатити позивачу 30 % річних від суми вкладу. За строк користування коштами позивача з 1 квітня по 8 серпня 2015 року після закінчення дії договору відповідач має сплатити їй відсотки у розмірі 33 757 грн 63 коп. та відсотки за час користування коштами після закінчення дії договору за період з 21 липня 2015 року по 8 вересня 2015 року у розмірі 15 206 грн 14 коп. Також позивач вважає, що відповідно до законодавства інфляційні втрати є збитками споживача і відповідач має сплатити на її користь три відсотки річних у розмірі - 2 098 грн 45 коп. та три відсотки річних після закінчення дії договору за період з 21 липня 2015 року по 8 вересня 2015 року у розмірі 1 520 грн 61 коп. та інфляційні втрати - 16 459 грн 80 коп. Крім того, позивач вказувала, що 6 серпня 2015 року закінчився термін дії ще одного договору банківського вкладу, що заключений між нею та Банком 6 січня 2015 року - договір - заявка № 300937/763/7-15. 6 січня 2015 року нею було внесено 304, 96 доларів США. 6 серпня 2015 року вона звернулась до Банку із заявою про повернення коштів за вказаним вище договором. Вказані кошти мали бути повернуті їй до 13 серпня 2015 року, проте, станом на час подачі заяви про збільшення позовних вимог, кошти їй не повернуто. Крім того, відповідно до законодавства позивач має право на отримання відсотків за користування депозитом, трьох відсотків річних та інфляційні втрати. Оскільки в добровільному порядку вирішити спір виявилось неможливим, позивач, посилаючись на ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. ст. 11, 526, 530, 625, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України, просила відновити її порушені права як споживача шляхом стягнення з публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" депозитного вкладу за договором - заявкою № 300937/19033/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт до 8-го Березня" в сумі 370 016 гривень 4 копійки, відсотки за користування депозитом в сумі 33 757 гривень 63 копійки, та відсотки за час користування коштами після закінчення дії договору за період з 21 липня 2015 року по 8 вересня 2015 року у розмірі 15 206 грн 14 коп., три відсотки річних в сумі 2 098 гривень 45 копійок три відсотки річних після закінчення дії договору за період з 21 липня 2015 року по 8 вересня 2015 року у розмірі 1 520 грн 61 коп. та інфляційні втрати в сумі 16 459 гривень 80 копійок та депозитного вкладу за договором - заявкою № 300937/763/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" в сумі 304,96 доларів США, відсотки за користування депозитом в сумі 3,3 доларів США, три відсотки річних в сумі 0, 83 доларів США. У судовому засіданні [PERSON] та її представник уточнені позовні вимоги, відповідно до поданих заяв від 9 вересня та 11 жовтня 2015 року, підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Зокрема, просили відновити порушені права споживача [PERSON] шляхом стягнення з Банку депозитного вкладу за договором - заявкою № 300937/19033/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт до 8-го Березня" в сумі 370 016 гривень 4 копійки, відсотки за користування депозитом в сумі 33 757 гривень 63 копійки, три відсотки річних в сумі 2 098 гривень 45 копійок та інфляційні втрати в сумі 16 459 гривень 80 копійок та депозитного вкладу за договором - заявкою № 300937/763/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" в сумі 304,96 доларів США, відсотки за користування депозитом в сумі 3,3 доларів США, три відсотки річних в сумі 83 цента США. 9 листопада 2015 року позивачем подано клопотання про розгляд справи без її участі, у якому проти заочного розгляду не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечувала. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 березня 2014 року між Банком і [PERSON] було укладено договір -заяву № 300937/19033/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт до 8-го Березня". Відповідно до п.1 вказаного Договору вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті в сумі 11 тис. грн на строк з 26 березня 2014 року по 31 березня 2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Відповідно до п. 4 вказаного договору вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, та згодою Банку у порядку та на умовах, передбачених п.п.3.1-3.4 основних умов (а.с. 3). Відповідно до п. 6 Договору після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 основних умов. 6 січня 2015 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду про банківський строковий вклад (депозит) № 300937/19033/370-14 від 26 березня 2014 року. Відповідно до п. 1 угоди за згодою сторін клієнт здійснює поповнення вкладу в сумі 1 700 грн. На підставі п.2 угоди після зазначеного у п.1 цієї додаткової угоди збільшення суми вкладу сума грошових коштів (сума вкладу) на депозитному рахунку позивача становить 370 016 грн 04 коп. (а.с.4). Відповідно до квитанції № 17 від 6 січня 2015 року встановлено, що [PERSON] було поповнено вклад на суму 1 700 грн згідно договору банківського вкладу № 300937/19033/370-14. Представником позивача [PERSON] у судовому засіданні було наголошено, що у вказаній квитнації працівниками банку помилково поставлений штамп із датою - 6 січня 2014 року, що не відповідає дійсності, оскільки операція була проведена 6 січня 2015 року (а.с.30). Згідно листа Банку № 125 від 5 травня 2015 року встановлено, що [PERSON] повідомлено, що у зв'язку з закінченням дії депозитного договору, їй запропоновано у будь-який зручний час, у робочі години Банку звернутися до Банку для подальшого обслуговування (а.с.6). Відповідно до заяви [PERSON] від 5 травня 2015 року встановлено, що позивач звернулась до Банку з письмовою заявою про повернення коштів депозиту, термін якого закінчився 31 березня 2015 року, у строк до 12 травня 2015 року (а.с.5). Також, 6 січня 2015 року між Банком і [PERSON] було укладено договір -заяву № 300937/763/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 7 місяців в іноземній валюті. Відповідно до п.1 вказаного Договору вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті в сумі 304, 96 доларів США, на строк з 6 січня 2015 року по 6 серпня 2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Відповідно до п. 6 Договору після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 основних умов (а.с.21). Відповідно до заяви [PERSON] від 6 серпня 2015 року встановлено, що позивач звернулась до Банку з письмовою заявою про повернення коштів депозиту № 300937/763/7-15, термін якого закінчився 6 серпня 2015 року, готівкою на руки (а.с.22). Згідно виписок із особових рахунків, наданих Банком на виконання ухвали суду про витребування доказів, встановлено, що [PERSON] належать особові рахунки [NUMBER] та № [NUMBER]. На цих рахунках знаходиться: сума вкладу у гривнях за угодою №300937/19033/370-14 у розмірі 370 016 грн. 4 коп. (дата проводки 31 березня 2015 р.), та сума вкладу у доларах США за угодою №300937/763/7-15 у розмірі 322, 18 доларів США (дата проводки 6 серпня 2015 р.). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України: невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до п. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно до п. 1.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 3 грудня 2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577 із змінами, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Відповідно до умов зазначених вище договорів, а також п. п. 3, 19 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідач - Банк є виконавцем обумовлених ними послуг, а позивач споживачем, тому захист його прав як споживача регламентовано Законом України № 1023 від 12 травня 1991 р. "Про захист прав споживачів", та відповідними нормам ЦК України. Згідно ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право вимагати від виконавця, щоб якість наданої послуги відповідала вимогам нормативно-правових актів та нормативних документів, умовам договорів. За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 522 ЦК України грошову зобов'язання має бути виконане у гривнях. Судом встановлено, що відповідач - Банк умови договору № 300937/19033/370-14 від 26 березня 2014 року не виконав належним чином, а саме: на вимогу вкладника про повернення грошових коштів після закінчення строку договору не повернув суму вкладу як передбачено п. 6 Договору у національній валюті, вказаній у Договорі, а саме у гривнях. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з ч. 5 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Судом встановлено, що відповідач - Банк умови договору № 300937/763/7-15 від 6 січня 2015 року не виконав належним чином, а саме: на вимогу вкладника про повернення грошових коштів після закінчення строку договору не повернув суму вкладу як передбачено п. 6 Договору у валюті, вказаній у Договорі, а саме у доларах США. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ст. 526 та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України, що викладений в постанові від 25 грудня 2013 р. у справі №6-140 цс 13 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Водночас, згідно із частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ч. 6 ст. 1061 ЦК Украни проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. Пунктом 2 договору-заяви № 300937/19033/370-14 від 26 березня 2014 року визначено, що за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує проценти у наступних розмірах: за період з дня наступного за днем розміщення вкладу по 27 лютого 2015 року включно знаходження вкладу на вкладному процентною ставкою 22,00 % річних; за період з 28 лютого 2015 року знаходження вкладу на вкладному рахунку по день включно, який передує дню повернення вкладникові, - за процентною ставкою 30,00 % річних. Пунктом 2 договору-заяви № 300937/763/7-15 від 6 січня 2015 року визначено, що за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,00% річних на умовах капіталізації процентів (у порядку, на умовах та у строки, визначені положеннями п.п. 4.1.3, 4.3.4 Основних умов). Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у Банку, з подальшим перерахуванням Банком сум нарахованих процентів на Вкладний рахунок вкладника. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення в обраний позивачем та уточнений нею під час судового засідання спосіб захисту. Отже, враховуючи вищезазначене та положення ст. 11 ЦПК УКраїни, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову в межах заявлених вимог про відновлення порушених прав споживача шляхом стягнення з Банку на користь [PERSON] депозитного вкладу за договором - заявкою № 300937/19033/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт до 8-го Березня" в сумі 370 016 гривень 4 копійки, відсотки за користування депозитом в сумі 33 757 гривень 63 копійки, три відсотки річних в сумі 2 098 гривень 45 копійок та інфляційні втрати в сумі 16 459 гривень 80 копійок та депозитного вкладу за договором - заявкою № 300937/763/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" в сумі 304,96 доларів США, відсотки за користування депозитом в сумі 3,3 доларів США, три відсотки річних в сумі 83 цента США. Згідно ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. У зв'язку із цим, в порядку ст. 88 ЦПК України із урахуванням роз'яснень наданих у п. 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 р. №10 та відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції закону, що діяла на час подання позовної заяви) з відповідача в дохід держави стягується судовий збір в розмірі 3 654 грн., що складає не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, за вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 422 331 грн 92 коп., яка заявлена 11 серпня 2015 року і в подальшому уточнену 11 жовтня 2015 року. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції Закону від 22 травня 2015 № 484-VIII, який набрав чинності 1 вересня 2015 року) з відповідача в дохід держави стягується судовий збір в розмірі 1 218 грн., що має становити не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати за вимогу, заявлену 8 вересня 2015 року і в подальшому уточнену 11 жовтня 2015 року, про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 304, 96 доларів США, що в національній валюті з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подачі заяви складає (2241,6926 грн до 100 доларів США) складає 6 929 грн 80 коп. з урахуванням вимог про стягнення відсотків за користування депозитом в сумі 3,3 доларів США та трьох відсотків річних в сумі 83 центів США. Всього підлягає стягненню з відповідача в дохід державни судовий збір у розмірі 4 872 грн.

Outcome: approved