Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на те, що Павлоградським міськрайонним судом розглядається справа за заявою ТОВ «Трансмет-трейд» та ТОВ «Компанія з правління активами «Спільні інвестиційні проекти» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Юристи Донбасу» від 02.04.2014 року по справі №8/1611 за позовом ТОВ «Трансмет-трейд» до ТОВ «Дніпропостач», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії №120К-13Ю від 14.03.2011 року. Із матеріалів вказаної справи йому стало відомо, що 02.04.2014 року Постійнодіючим третейським судом при асоціації «Юристи Донбасу» по справі 8/161 за позовом ТОВ «Трансмет-трейд» до ТОВ «Дніпропостач», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії №120К-13Ю від 14.03.2011 року прийнято рішення. Вказане рішення було прийнято на підставі договору поруки №П120П-13Ю/1 нібито укладеного 14.03.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Південкомбанк». Екземпляр договору поруки,який міститься в матеріалах третейської справи ним підписаний не був, згоди на укладання договору поруки ним не надавалось, вважає його недійсним. Пунктом 5.7 вказаного договору поруки передбачено третейське застереження: «Згідно Закону України »Про третейські суди» застереження,викладене за волевиявленням Сторін у даному Договорі,визнається третейською угодою сторін договору,за наявності яких спір між Сторонами передається на розгляд третейського суду.Сторони погодили,що усі спори та суперечки,які виникають з правовідносин,встановлених даним договором,в тому числі про його недійсність,укладення, виконання,зміни та припинення договору,тлумачення його умов, визначення наслідків порушення договору,стягнення заборгованості,а також збитків сторін,спричинення невиконанням чи неналежним виконанням Договору,тощо,підлягають розгляду постійно діючим третейським судом при Асоціації «Юристи Донбасу». Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди,яка відповідає вимогам Закону. Договір поруки має третейське застереження, яке суперечить п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам,яким передбачено з 12.03.2011 року що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів,у тому числі споживачів послуг банку. Просив суд визнати недійсним договір поруки №П120П-13Ю/1 від 14.03.2011 року укладений між [PERSON], ТОВ «Дніпрометпостач» та ПАТ КБ «Південкомбанк», та визнати недійсним п.5.7 договору поруки №П120П-13Ю/1 від 14.03.2011 року, укладений між [PERSON], ТОВ «Дніпрометпостач» та ПАТ КБ «Південкомбанк». Рішенням Селидівського міського суду від 22 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі представник [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування посилалася на те, що судом не враховано того факту, що відповідачем на вимогу суду жодного разу не було надано для огляду в судовому засіданні оригіналу договору поруки, що свідчить про його відсутність у відповідача та є підтвердженням того факту, що вказаний договір не було підписано. Відповідач всупереч ухвали суду не надав для огляду в судовому засіданні оригінал договору з метою встановлення факту його існування та відповідно позбавив позивача [PERSON] можливості проведення почеркознавчої експертизи. Судом порушена ст.159 ЦПК України , а саме з тієї причини, що суд не встановив наявність письмового договору, знехтував тим фактом, що відповідач ТОВ «КУА «Спільні інвестиційні проекти» протягом майже двох років після укладення договору відступлення права вимоги жодної дії, направленої на отримання оригіналів документів, на підставі яких має стягувати з позивача грошові кошти, не виконав. Суд, не досліджуючи оригінал договору, встановив його існування та дійсність. Своїми діями суд не надав належної оцінки доказам у матеріалах справи та не надав їм належної правової оцінки, що призвело до порушення прав позивача [PERSON], порушення вимог ст.ст.207,215, 547 ЦК України та ст.ст.1, 57-64,212-213,159,179 ЦПК України. Суд, оглянувши завірену представником відповідача ТОВ «КУА «Спільні інвестиційні проекти» копію договору, не надав оцінки неналежності вказаної копії та її сумнівності, а саме: згідно довідки ТОВ «Трансмет-трейд» усі оригінали документів, в тому числі і оскаржуваний договір поруки, знаходяться на території м. Донецьк. Вірність копії документа засвідчується підписом керівника або уповноваженої на те службової особи і печаткою. На копії зазначаються дата її видачі та робиться відмітка про те, що оригінал документа знаходиться в даному підприємстві, установі чи організації. Відповідач, посвідчуючи вказану копію, порушив вимоги абз.2-4 п.1 Указу президії ВРУ від 12.09.1991року №1545-ХІІ «Про порядок видачі і засвідчення підприємствами, установами та організаціями копій документів, що стосуються прав громадян»: не зазначено посади, відсутня печатка установи від імені якої посвідчено копію, відсутня дата посвідчення копії, копія знята з документа, якого не має в наявності у ТОВ «Трансмет-трейд» і який ніколи не отримував ТОВ «КУА «Спільні інвестиційні проекти» - фактично походження вказаної копії неможливо встановити і тим більш ідентифікувати її з оригіналом. Судом не було надано належної оцінки вказаним обставинам, прийнято до уваги неналежний доказ і в судовому рішенні не надано відповідного обґрунтування . Невірним є твердження суду про відсутність клопотання з боку позивача [PERSON] про проведення експертизи, оскільки для її проведення надаються оригінали документів. Фактично відсутність оригіналу договору позбавило сторону можливості провести експертизу підпису [PERSON] та свідчить про той факт, що вказаний договір не існує. Крім того, позивач [PERSON] був не в змозі підписати у м. Дніпропетровську спірний договір, оскільки на момент його підписання знаходився на лікуванні, що підтверджується виписним Епікризом ДП МОЗ «Сакський центральний військовий клінічний санаторій ім. Пирогова Н.І.», згідно якого він з 11.03.2011 року по 22.03.2011 рік знаходився на лікуванні у вказаному санаторії, який розташований у м. Саки, АРК. На думку апелянта, на сьогодні існує прямий доказ того факту, що [PERSON] не міг підписувати вказані документи, існування яких суд під час розгляду справи та постановлення рішення не перевірив . Відповідачем до матеріалів справи надано докази, які підтверджують прострочення позивачем строку подання позовної заяви (незасвідчені належним чином копії), а саме: ухвали Новомосковського міськрайонного суду у справі №0427/8424/12 від 24.02.2014 року, апеляційна скарга на вказану ухвалу суду, що не містять жодної інформації щодо того чи стосувалась вказана справа будь-яким чином договору поруки; заява датована 26.03.2016 року від [PERSON] також не підтверджує його обізнаність про існування договору поруки; заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду у справі не містить жодного посилання про існування договору поруки та відомостей про [PERSON] взагалі. Крім того, жодне з долучених відповідачем до справи судових рішень не відповідає вимогам чинного законодавства, не скріплені печатками суду. Згідно позиції відповідача позивач міг дізнатись про існування договору поруки 26.03.2013 року в той момент, коли [PERSON] написав заяву про перенесення судового засідання. Вказана заява не може слугувати підтвердженням прострочення строків подання заяви позивачем, оскільки не долучена в оригіналі, не зрозуміло її походження. У тому випадку, якщо строк позовної давності розпочато 26.03.2013 року - останньою датою подання заяви [PERSON] згідно позиції відповідача є 26.03.2016 року. Вперше позивачем подано заяву 29.02.2016 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, що підтверджується позовною заявою, квитанцією та чеком про направлення поштової кореспонденцією. Вказаний позов залишений без розгляду, після чого позивачем повторно подано позовну заяву. Крім того, в заявах до Павлоградського міськрайонного суду [PERSON] неодноразово зазначив про те, що не підписував вказаного договору поруки та подавав клопотання про витребування його оригіналу з метою ознайомлення із вказаним оригіналом та обрання способу захисту, проте жодного разу відповідачі не надали вказаний договір поруки в оригіналі. Тому, викладені у заяві відповідача вимоги щодо порушення позивачем строків позовної давності не відповідають дійсності, а відповідно його заява не підлягає задоволенню. В судове засідання,проведене в режимі відеоконференції, з'явився представник [PERSON] за дорученням- [PERSON], представник ТОВ «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти» та товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмет-трейд» за дорученнями - Стрижова О.Р.. Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Південкомбанк» в судове засідання не з'явився,про час та місце слухання справи повідомлений належним чином,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки. Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин. Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, що він не підписував договір поруки і клопотання про проведення почеркознавчої експертизи не заявляв. Разом з тим, такий висновок зроблено на неповно встановлених обставинах справи. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Статтею 59 ЦПК визначено правило допустимості доказів: обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2011 року між ТОВ «Дніпрометпостач» та ПАТ «КБ «Південкомбанк» укладено договір надання відкличної відповідальної кредитної лінії №120К-13Ю, згідно умов якого ТОВ «Дніпрометпостач» відкрито кредитну лінію з лімітом в сумі 8000000 грн. на поновлення обігових коштів строком до 12.03.2012 року за умови щомісячної сплати за користування кредитними коштами 23,5 % річних, щомісячної комісії за управління кредитної лінією у розмірі 0,01 % річних, щоденної комісії за невибраний ліміт кредитування у розмірі 0,01 % річних від невибраного ліміту кредитної лінії. 30 серпня 2013 року між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та ТОВ «Трансмет-Трейд» були укладені договори про відступлення права вимоги за Договором про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії №120К-13Ю від 14.03.2011 року. 20.03.2015 року між ТОВ «Трансмет-Трейд» та ТОВ »Компанія з управління активами » Спільні інвестиційні проекти» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії №120К-13Ю від 14.03.2011 року. Звертаючись з позовом до суду, позивач оспорював п. 5.7 розділу 5 договору поруки,яким передбачено, що усі спори та суперечки, які виникають з правовідносин, встановлених даним договором, в тому числі щодо його дійсності, укладення, виконання, зміни та припинення договору, тлумачення його умов, визначення наслідків недійсності або порушення договору, стягнення заборгованості, а також збитків сторін, спричинених невиконанням чи неналежним виконанням договору, тощо, підлягають розгляду постійно діючим третейським судом при Асоціації «Юристи Донбасу». Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Частиною 1, 4, 7 ст. 12 вказаного Закону передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про третейські суди" якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому. Сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. (ч. 1 ст. 14 Закону України "Про третейські суди"). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). За змістом ст. 2 указаного Закону третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом, тобто передумовою укладення третейської угоди та однією з підстав звернення до третейського суду є наявність спору. Зокрема, відповідно до Закону України "Про третейські суди" третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Згідно з Конституцією України Україна є демократичною, соціальною, правовою державою; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. ст. 1, 3 Конституції України). Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Способами реалізації права кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних правовідносин є звернення до третейського суду (у передбаченому Законом України "Про третейські суди" випадках і порядку) та судовий захист. Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності і не є здійсненням правосуддя. Ураховуючи положення ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України "Про третейські суди" та ст. 17 ЦПК України третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду, і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Виходячи з принципу верховенства права, положень ст. ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом оскарження дій і рішень. Оскільки підписання договору поруки оспорюється стороною, то і третейське застереження в договорі поруки не може вважатися укладеним, так як його підписання одна із сторін не підтверджує, а інших доказів про наявність згоди сторін не надано. Тобто таке застереження є нікчемним. За правилами ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Оспорюючи договір поруки №П120П-13Ю/1 від 14.03.2011року, укладений між ПАТ КБ «Південкомбанк» та [PERSON] в забезпечення боржником зобов'язання за Договором про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії №120К-13Ю від 14.03.2011 року, [PERSON] посилався на те, що такий договір він не підписував та просив витребувати оригінал оспорюваного договору у відповідачів . Для перевірки доводів позивача ухвалами Селидіського міського суду від 15 липня 2016 року(а.с.56т.1) та від 24 січня 2017 року (а.с.144 т.1) про витребування доказів на ТОВ «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти» було покладено обов'язок надати суду оригінал договору поруки,укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Південкомбанк» №П120П-13Ю/1 від 14.03.2011 року. Однак, ухвали суду залишилися невиконаними, оригінал договору поруки на ухвали суду про витребування доказів відповідачі не надали, утримуючи в себе оригінал договору, що підтвердили гарантійним листом,відповідно до якого ТОВ «Трансмет-Трейд» зазначило, що 20 березня 2015 року між ТОВ «Трансмет-Трейд» та ТОВ »Компанія з управління активами »Спільні інвестиційні проекти» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором надання відкличної відповідальної кредитної лінії №120К-13Ю від 14.03.2011 року. Оригінали кредитного договору та договорів, що його забезпечують і в тому числі договір поруки №П120П-13Ю територіально знаходиться у ТОВ «Трансмет-Трейд» в м.Донецьк і у зв'язку із загальновідомими подіями,що відбуваються на території м.Донецьк на момент підписання угоди про переуступку прав вимоги не можуть бути передані з окупованої території ТОВ »Компанія з управління активами »Спільні інвестиційні проекти». ТОВ «Трансмет-Трейд» листом гарантує,що після стабілізації ситуації та закінчення військових дій всі оригінали документів будуть передані ТОВ »Компанія з управління активами »Спільні інвестиційні проекти». За клопотанням [PERSON] апеляційним судом було призначено почеркознавчу екс- пертизу, проведення якої стало неможливим у зв'язку із відсутністю оригіналу досліджуваного документу-договору поруки, що підтверджується відповідним повідомленням експертної установи. Разом з тим, експертний висновок є не єдиним беззаперечним фактом, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі. В обгрунтування позову позивач як на один із доказів не підписання ним договору поруки посилався на те, що в день укладання договору поруки його не було в місті Дніпропетровську, він знаходився на лікуванні в санаторії міста Саки,Крим, на підтвердження чого надав копію із виписного епікризу ДП МОЗ «Сакський центральний військовий клінічний санаторій ім. Пирогова М.І.» про те,що він перебував на лікуванні у санаторії з 11 по 22 березня 2011 року (а.с.43 т.2). Наданий доказ судом приймається до уваги як належний, оскільки відповідачами він не спростований. Заперечуючи проти позову, відповідачі не надали доказів, які б спростували доводи позивача. Посилання на те,що надати оригінал договору не є можливим із-за того, що він знаходиться в м. Донецьку є безпідставним. Оскільки відповідачем не надано доказів,які б свідчили, що оригінал тексту договору було якимось чином втрачено. Навпаки, гарантійним листом відповідач підтвердив наявність у нього оригіналу оспорюваного договору поруки і не надав доказів того,що є якісь перешкоди для вивезення зазначеного документу з офісу, розташованого в м. Донецьк та надати суду. Транспортне сполучення між м.Донецьк та містами,підконтрольними владі України існує, таким сполученням користуються громадяни Держави. Таким чином відповідачем безпідставно не надано оригіналу договору поруки, чим перешкоджається проведення почеркознавчої експертизи. Відповідач, не визнаючи позовні вимоги, ніяким чином не спростував доводів позивача про те, що його згоди на укладання договору не було і він такий договір не підписував. В матеріалах справи міститься копія договору поруки від 14.03.2011 року завірена 08.02.2017 року представником відповідача за дорученням Чабаненко О.М. із зазначенням «згідно оригіналу»(а.с.183-185). Однак як пояснив представник відповідача в засіданні апеляційної інстанції,завіряючи копію договору поруки,фактично його оригіналу не було, але представник свого часу його бачив,а тому так і завірив. Між тим,ця обставина також не може бути належним доказом того, що текст договору підписано саме [PERSON]. Так як позивач оспорює підписання ним договору поруки, а відповідач не надав належних та допустимих доказів в підтвердження укладання такого договору [PERSON], то договір поруки слід визнати недійсним із-за відсутності волевиявлення однієї із сторін, тобто укладання з порушенням визначеного ч.1ст.215 та ст.203 ЦК України порядку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач, оспорюючи договір поруки від 14.03.2011року, укладений між ПАТ КБ «Південкомбанк» та [PERSON],посилався на те, що йому стало відомо про існування оспорюваного договору під час розгляду Павлоградським міськрайонним судом справи №185/4285/15-ц за заявою ТОВ «Трансмет-трейд» та ТОВ «Компанія з правління активами «Спільні інвестиційні проекти» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Юристи Донбасу» від 02.04.2014 року по справі №8/1611 за позовом ТОВ «Трансмет-трейд» до ТОВ «Дніпропостач», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії №120К-13Ю від 14.03.2011 року. А 26 травня 2016 року він звернувся з відповідним позовом до суду.Тобто в межах встановлених законом строків. Зазначені доводи нічим не спростовані, не доведено факту обізнання позивача про порушення своїх прав та існування договору поруки раніше та пропуск ним строку для звернення до суду з даним позовом. Доводи про те, що [PERSON] пропустив строк для звернення до суду з зазначеним позовом,так як оспорюючи ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.02.2014 року про залишення позову ТОВ «Трансмет-Трейд» до ТОВ»Дніпрометпостач», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості,звернення стягнення на предмет іпотеки в частині стягнення заборгованості -без розгляду, не ставив питання про визнання договору поруки недійсним, що свідчить про визнання ним підписання такого договору, не можуть бути прийнятими до уваги, так як [PERSON] в апеляційній скарзі саме і просив скасувати ухвалу про залишення позову без розгляду для подальшого розгляду справи в суді та можливості надання відповідних доказів та заперечень. Посилання відповідача на те, що позивачеві було відомо про існування оспорюваного договору ще під час оскарження ним ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року не свідчить про пропуск позивачем строку для звернення до суду в лютому 2016 року. За встановлених обставин апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та визнання договору поруки недійсним.

Outcome: approved