Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

24.03.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про часткове визнання договору недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що 27.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №СМ-SME801/043/2007. Вказаний Договір має характер споживчого, та, відповідно є таким, до якого застосовуються положення законодавства про захист прав споживачів. Пунктом 4.1.1 Кредитного договору №СМ-SME801/043/2007 було передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, процентів за користування кредитом у визначені строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 відсотка від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочки. Вказана пеня сплачується додатково до прострочених сум. Позивач зазначає, що даний пункт є несправедливим, оскільки породжує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, а саме встановлює непропорційно велику суму компенсації вартості продукції у разі невиконання своїх зобов'язань споживачем. Так, в даному випадку, розмір неустойки, обрахований на підставі п. 4.1.1, фактично складає 365% річних від суми неповернутого кредиту, а розмір заявленої до стягнення пені перевищує суму основної заборгованості за кредитом та несплачених відсотків за його користування в 3,6 разів. Вказане, в силу положень ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є підставою для визнання даного пункту недійсним. В подальшому, згідно Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року, укладеного між відповідачами, право вимоги за договором №СМ-SME801/043/2007 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна". З огляду на таке, позов пред'явлений до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" одночасно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що, враховуючи неявку представників відповідачів, не заперечує проти заочного розгляду справи. Вказав, що оспорюваний пункт договору є несправедливим, породжує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, з огляду на що наявні підстави для визнання його недійсним. Крім того, посилався на наявність позитивної судової практики з даного питання. Відповідач ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в судове засідання свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В письмовому вигляді до суду представником надано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач ПАТ "ОТП Банк" в судове засідання свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, враховуючи заяву представника позивача, суд ухвали проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №СМ-SME801/043/2007. Пунктом 4.1.1 Кредитного договору №СМ-SME801/043/2007 передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, процентів за користування кредитом у визначені строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 відсотка від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочки. Вказана пеня сплачується додатково до прострочених сум. 27.06.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року, згідно умов якого право вимоги за договором №СМ-SME801/043/2007 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна". В подальшому, в зв'язку з неможливістю [PERSON] належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання стосовно повернення сум кредитних коштів, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з позовом до суду про стягнення з позичальника заборгованості за договором. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Як вбачається з тексту поданої до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], кредитором було здійснено розрахунок заборгованості, який має наступний вигляд: · залишок заборгованості за кредитом - 138 192,00 дол. США; · заборгованість по відсоткам - 7 717,83 дол. США; · сума пені за прострочення виконання зобов'язань - 6 905 471,14 грн.; · сума заборгованості по тілу кредиту та відсоткам - 145 909,83 дол. США. Загальна сума заборгованості була обрахована в розмірі 8 797 381,76 грн., з яких 6 905 471,14 грн. була пеня, обчислена у відповідності до п. 4.1.1 Кредитного договору №СМ-SME801/043/2007. Таким чином, вбачається, що передбачений п. 4.1.1 порядок нарахування пені є таким, що встановлює непропорційно велику суму компенсацію внаслідок невиконання позичальником зобов'язань. В рішенні Конституційного Суду України 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 вказано, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, ч. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи все вищевказане, суд приходить до висновку, що порядок обрахування пені, закріплений в п. 4.1.1 Кредитного договору №СМ-SME801/043/2007, передбачає непропорційно велику суму компенсації у порівнянні з розміром основного боргу, оскільки нарахована сума пені перевищує його в 3,6 разів, таким чином, не відповідає засадам добросовісності та розумності, і є несправедливим. Вказане, в силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є підставою для визнання пункту 4.1.1 Кредитного договору №СМ- SME801/043/2007 недійсним. Враховуючи вищевикладене, оскільки обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно поданої представником відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Так, в обґрунтування застосування строків позовної давності відповідач посилається на те, що кредитний договір №СМ-SME801/043/2007 було укладено 28.11.2007 року, та саме з вказаної дати почалося виконання сторонами його умов, та позивач міг дізнатися про порушення його прав. Таким чином, трирічний строк позовної давності завершується 29.11.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає за потрібне зазначити, що основна обставина, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, це наявність непропорційно великої суми компенсації внаслідок невиконання позичальником зобов'язань, що стало достеменно відомо позивачу з моменту отримання позовної заяви по стягнення з нього заборгованості. Підстав стверджувати, що до вказаного часу, зокрема і з моменту укладення Кредитного договору, [PERSON] міг достеменно встановити, що розмір пені буде непропорційно великим, у суду не має, оскільки ставка пені прив'язується до суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань, розмір яких був чітко зафіксований лише в момент здійснення розрахунку боргу при звернені до суду. За таких обставин, суд не вважає, що строк позовної давності підлягає обчисленню з дати укладення Кредитного договору, відтак, останній не може вважатися пропущеним. Оскільки, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», позивач від сплати судового збору звільнений, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню 243,60 грн. на користь держави.

Outcome: approved