Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідач не виконує покладені на нього зобовязання. В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за договором ROHSGA0000000307 від 04.09.2008 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до п.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за Кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Тому позивач звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів наявну заборгованість у розмірі 14 675,99 (долар США) тіло кредиту, та судові витрати. Представник позивача позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Зустрічний позов не визнає. Подав суду письмові пояснення. Зазначає, що ненадання повної інформації споживачеві перед укладенням договору не тягне недійсність цього договору. З врахуванням приписів ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Національного банку України №168, якою затверджено «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі - «Правил») визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, та інші умови визначені законом та правилами. У статті 11 Закону зазначено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену законом. Законом за таке порушення передбачена сплата штрафу (ст. 23), а не визнання договору недійсним. Щодо висновку експерта. В дослідженні експерт розраховує реальну відсоткову ставку за договором, яка включає в себе всі платежі за договором, в тому числі комісію та відсотки, передбачені в договорі. Між тим, вказавши на неможливість встановлення дійсних даних, водночас наводить абсолютне подорожчання кредиту та реальну відсоткову ставку, яка є вищою за наведену в додатку №1. Однак, як слідує з довідки, ставка 19,23% та абсолютне подорожчання кредиту в сумі 46832,32 доларів США вказано з врахуванням лише одного року страхування, чого експертом не враховано. Тому жодної обставини, по суті вимог, експертиза не доводить і не спростовує. Щодо несправедливих умов договору. Аналізуючи норми ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", Верховний Суд України у справі №6-40цс13 дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Це стороною не доведено, в договорі визначена як відповідальність позичальника за невиконання зобовязань, так і відповідальність банку за невидачу коштів. Поряд з цим, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. На момент укладення договору сторони не заявляли додаткових вимог щодо його умов та в подальшому виконували його. Підписали додатки Графік погашення кредиту та Загальна вартість кредиту, які містять всю інформацію щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Тому просять врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 при застосуванні статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Надалі. Позивач пропустив строк давності звернення до суду. Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-75цс15\~ роз'яснено\~застосування приписів\~ст.\~216\~ЦК України\~саме при\~визнанні договору\~недійсним.\~Так,\~перебіг позовної\~давності за\~вимогами про\~визнання недійсним\~правочину починається\~за загальними\~правилами,\~визначеними у\~частині першій\~статті 261\~ЦК України,\~тобто від\~дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про вчинення\~цього правочину.\~У зв'язку\~зі зверненням\~з позовом\~лише в\~2016\~році,\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» заявляє\~про застосування\~судом наслідків\~спливу строку\~позовної давності,\~але вказує\~на безпідставність\~заявлених вимог,\~томупросять в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачі за первісним позовом жодного разу в судове засідання не зявилися. Про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачі мали можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від відповідачів не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі. Представник відповідача [PERSON] (та як представник позивача за зустрічним позовом) в судове засідання не зявився. Від нього надійшла заява про відкладення розгляду справи. Суд при цьому зважає на те, що справа перебуває на розгляді тривалий час. Від представника відповідача [PERSON] вшосте надходить заява про відкладення розгляду справи. Суд, враховуючи попередні пять поданих заяв про відкладення розгляду справи, приймав відповідне рішення та розгляд справи визначався на іншу дату. Суд вважає, що шоста заява про відкладення розгляду справи не може виправдовувати поважність причини неявки представника до суду. Суд також зважає на те, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме права первісного позивача на справедливий суд. Адже всі учасники процесу є рівними, і суд не може надавати перевагу одній стороні всупереч інтересам іншої сторони. Тому суд вважає, що справу можливо розглянути за наявними матеріалами, зважаючи на позицію сторін, що викладена у письмових документах. До суду був поданий зустрічний позов. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що перед укладанням договору банк не надав повну інформацію про договір. Умови цього договору є несправедливими. Банк самовільно розпорядився певною частиною кредитних коштів. Тому просить визнати недійсними пункти 2.1.3, 2.1.4, 2.2.2., 2.2.3, 2.2.9, 2.3.1, 2.3.8, 3.2, 4.2, 5.3, 5.4, 5.5, 8.1, 8.2 укладеного договору. За клопотанням представника відповідача за зустрічним позовом була призначена судово-економічна експертиза. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення; зустрічний позов [PERSON] не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору № ROHSGA0000000307 від 04.09.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 23 920,77 доларів США на термін до 04.09.2028 р., зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на даний час АТ КБ «ПРИВАТБАНК») свої зобов'язання за кредитним договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 23920,77 (долар США). В порушення умов кредитного Договору [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. \~Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 14.11.2016 року має заборгованість 16 531,91 (долар США), яка складається за розрахунком банку з наступного: ?14675,99 (Долар США) - заборгованість за кредитом; ?1740,39 (Долар США) - заборгованість за відсотками за користування кредитом; ?51,43 (Долар США) - заборгованість за комісією за користування кредитом; ?64,10 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розрахунок суми заборгованості додається (розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги.) Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на всій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить постановити рішення про стягнення грошової суми у розмірі 14 675,99 (долар США) - заборгованість за тілом кредиту. Таким чином, до стягнення становить грошова сума у розмірі 14 675,99 (долар США) - заборгованість за тілом кредиту, як про це просить позивач. В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за договором ROHSGA0000000307 між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до п.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за Кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно вимог ст. ст. 554, 610 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було відправлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором ROHSGA0000000307. Згідно п. 6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до відповідачів щодо виконання зобов'язання, залишена без задоволення. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів та неустойки. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали. На даний час Відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов'язання, і заборгованість за договором не погашають, що є порушенням законних прав АТ КБ "ПРИВАТБАНК". За наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в повному обсязі. Щодо зустрічного позову. Позивач [PERSON] зазначає, що перед укладанням договору банк не надав повну інформацію про умови договору. Умови цього договору є несправедливими та не були в повній мірі зрозумілі стороні. Банк самовільно розпорядився певною частиною кредитних коштів, сплативши страхові платежі, що порушує права сторони. Тому просить визнати недійсними пункти 2.1.3, 2.1.4, 2.2.2., 2.2.3, 2.2.9, 2.3.1, 2.3.8, 3.2, 4.2, 5.3, 5.4, 5.5, 8.1, 8.2 укладеного договору. Проте, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, на які покликається позивач як на підставу заявлених позовних вимог. Так, ненадання повної інформації споживачеві перед укладенням договору не може тягнути недійсність цього договору. Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Національного банку України №168, якою затверджено «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі - «Правил») визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, та інші умови визначені законом та правилами. У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену законом. Законом за таке порушення передбачена сплата штрафу (ст. 23), а не визнання договору недійсним. За клопотанням представника відповідача за зустрічним позовом була призначена судово-економічна експертиза. До суду надійшов висновок від 09.08.2018 року № 2583. В дослідженні експерт розраховує реальну відсоткову ставку за договором, яка включає в себе всі платежі за договором, в тому числі комісію та відсотки, передбачені в договорі. Зазначивши про неможливість встановлення дійсних даних, експерт водночас наводить значення абсолютного подорожчання кредиту та реальну відсоткову ставку, яка є вищою за наведену в додатку №1. Як слідує з довідки, ставка 19,23% та абсолютне подорожчання кредиту в сумі 46832,32 доларів США вказано з врахуванням лише одного року страхування, так як сторони не можуть підтвердити, що договір буде пролонговано на 20 років з сталими умовами. При цьому експертом не враховано суму страхових платежів в порядку пункту 8.1 договору в розмірі 8067,40 доларів США у випадку настання випадків, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору. Тому, зважаючи на неповний висновок експерта, суд не може прийняти до уваги цей висновок як беззаперечний доказ обґрунтованості тих вимог, про які зазначає [PERSON] як на підставу заявленого зустрічного позову. Окрім того, за умови, якби висновок експерта підтвердив невідповідність фактичної відсоткової ставки та ставки, що зазначена у договорі, то це слугувало б підставою для перерахунку нарахованих банком відсотків. А така вимога не була заявлена. Щодо несправедливих умов договору. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зазначені обставини позивачем не були доведені. В договорі визначена як відповідальність позичальника за невиконання покладених на нього зобовязань, так і відповідальність банку за невидачу коштів чи невиконання інших умов. Договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. На момент укладення договору відповідачі за первісним позовом не заявляли додаткових вимог щодо умов договору перед його підписанням. Також були підписали додатки «Графік погашення кредиту» та «Загальна вартість кредиту», які містять всю інформацію щодо сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки. В подальшому відповідачами виконувалися взяті на себе зобовязання. Отже, при розгляді справи не було встановлено, що права позивача за зустрічним позовом були порушені. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявляє про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності. Суд погоджується, що в даному випадку позивач пропустив строки звернення до суду. Так, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Правочин був укладений 04.09.2008 року. З позовом до суду [PERSON] звернувся 25.09.2017 року. У зв'язку зі зверненням [PERSON] з позовом лише в 2017 році, заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності є слушною. Проте, оскільки при розгляді справи було встановлено, що позов [PERSON] є безпідставним, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову не у звязку з пропуском позовної давності. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. З відповідачів за первісним позовом на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судові витрати, понесені АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Outcome: approved