Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У травні 2014 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, який представником позивача в ході розгляду справи було уточнено шляхом подання письмової заяви і пред'явлення позову до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] В обґрунтування позову зазначено, що 04.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0703/0608/71-111, за яким банк надав [PERSON] кредит у сумі 68 500 доларів США, зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом, на строк з 04.06.2008 року по 04.06.2038 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0703/0608/71-111, 04.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №0703/0608/71-111-Z-1, відповідно до умов якого, позичальник на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передала у іпотеку Банку квартиру [ADDRESS], яка їй належить на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. 04.06.2008 року за реєстровим №4079. Згідно п. 5 Іпотечного договору, за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 365 052 грн. 53 коп. 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено Договір факторингу №11, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги до боржника за Кредитним договором № 0703/0608/71-111 від 04.06.2008 року. Крім того, 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого, сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги за кредитним договором №0703/0608/71-111 від 04.06.2008 року, здійсненого на підставі Договору факторингу №11 від 02.02.2012 року, одночасно відступаються права вимоги за іпотечним договором №0703/0608/71-111-Z-1 від 04.06.2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 20.05.2014 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Фінанс» складає 131 835,91 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 20.05.2014 року дорівнює 1 545 116 грн. 83 коп. Посилаючись на те, що [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконала, ТОВ «Вердикт Фінанс» просило суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №0703/0608/71-111 від 04.06.2008 року у сумі 131 835, 91 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.05.2014 року дорівнює 1 545 116 грн. 83 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - однокімнатну квартиру загальною площею 38,11 кв. м, житловою площею 19,62 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання за ТОВ «Вердикт Фінанс» права власності на предмет іпотеки; зобов'язати [PERSON] передати ТОВ «Вердикт Фінанс» всі необхідні документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на квартиру), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»; виселити [PERSON] та її неповнолітню дитину - [PERSON], які зареєстровані та проживають у вказаній однокімнатній квартирі та зняти з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, а також просив стягнути з відповідачів на їх користь витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях на позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов. Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням в повному обсязі, включаючи суму процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було передбачене умовами договору, що обумовлює зобов'язання. Судом встановлено, що 04.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0703/0608/71-111, за яким банк надав [PERSON] грошові кошти у кредит в сумі 68 500 доларів США, зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом, на строк з 04.06.2008 року по 04.06.2038 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0703/0608/71-111, 04.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №0703/0608/71-111-Z-1, відповідно до умов якого, позичальник на забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором передала у іпотеку Банку квартиру [ADDRESS], яка їй належить на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. 04.06.2008 року за реєстровим №4079. 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено Договір факторингу №11, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги до боржника за Кредитним договором № 0703/0608/71-111 від 04.06.2008 року. 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого, сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованості за кредитним договором №0703/0608/71-111 від 04.06.2008 року, здійсненого на підставі Договору факторингу №11 від 02.02.2012 року, одночасно відступаються права вимоги за іпотечним договором №0703/0608/71-111-Z-1 від 04.06.2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] Право іпотеки ТОВ «Вердикт Фінанс» зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 20.10.2014 року. Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. За змістом зазначеної норми Закону, перш ніж звертати стягнення на предмет іпотеки, суд зобов'язаний чітко, відповідно до вимог закону та умов договору визначити розмір заборгованості. Як зазначає представник позивача та вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку, внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] має перед ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість, яка згідно становить: по сплаті кредитних коштів - 68 379 доларів США, по сплаті відсотків за користування кредитними коштами - 45 665,77 доларів США, по сплаті пені - 17 791,14 доларів США, а всього 131 835,91 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 20.05.2014 року дорівнює 1 545 116 грн. 83 коп. Проте, судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.04.2013 року, при розгляді справи за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], 3-тя особа: ПАТ «Сведбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором в сумі 752 245 грн. 56 коп., з яких 546 348 грн. 21 коп. - заборгованість по кредиту; 205 897 грн. 35 коп. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами. Зазначене рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя боржником не виконано, а виконавчий лист повернуто стягувану - ТОВ «Вердикт Фінанс» на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується листом Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ № 222/2 від 01.04.2015 року. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання. Зі змісту позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про погашення за рахунок іпотечного майна заборгованості за кредитним договором з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами та пені, які нараховані після рішення суду, яким достроково вже стягнуто весь кредит. Проте, визначаючи суму заборгованості, на стягнення якої має право ТОВ «Вердикт Фінанс» за рахунок іпотечного майна, суд виходить з того, що при ухваленні рішення суду від 25.01.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що із ухваленням судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, не тільки сплата чергових платежів, а і сплата та нарахування відсотків за користування кредитом та пені, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на день постановлення рішення відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Позовних вимог про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України ТОВ «Вердикт Фінанс» у позові не заявляв. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що іпотекодержатель має право за рахунок переданого в іпотеку майна задовольнити свої вимоги у розмірі, встановленому рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2013 року, яке не виконано на сьогоднішній день, а нарахування відсотків та пені після дострокового стягнення судом заборгованості за кредитним договором та вимоги про їх стягнення за рахунок іпотечного майна є такими, що не відповідають чинному законодавству. Разом з тим, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умов, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. При розгляді справи судом встановлено, що у іпотечній квартирі загальною площею 38,11 кв. м. зареєстровані та проживають [PERSON] та її малолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою ЦОА № 1 від 15.10.2014 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності [PERSON] за реєстровано квартиру [ADDRESS]. Іншого житла на праві власності боржник не має. Враховуючи вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також те, що [PERSON] одержала кредит в іноземній валюті, в рахунок забезпечення його виконання передала в іпотеку квартиру, загальна площа якої становить 38,11 кв. м (не перевищує 140 кв. м), у неї немає у власності іншого житла крім спірної квартири, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» про звернення стягнення на предмет іпотеки, і відповідно похідні вимоги про виселення відповідача з її малолітньою дитиною із іпотечної квартири не можуть бути задоволені. ё

Outcome: dismissed