Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Рахівське лісове дослідне господарство про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивує тим, що він, [PERSON], працював старшим майстром лісу Рахівського лісництва ДП "Рахівське ЛДГ", з 23 червня 2014 року. Наказом №130-к від 02 жовтня 2014 року його звільнено з роботи на підставі ст. 40 п. 4 Кодексу Законів про працю України, тобто за прогул, невихід на роботу 30 та 31 липня 2014 року. Вважає що його звільнено з роботи незаконно з наступних мотивів. 30 та 31 липня 2014 року він був викликаний повісткою в кабінет №141 до старшого слідчого УМВС України в Закарпатській області, капітана міліції Глеба І.М., для проведення слідчих та процесуальних дій по кримінальних провадженнях. Про те, що він перебував у СУ УМВС України в Закарпатській області підтверджено повістками, які завірені підписом слідчого та круглою печаткою установи. 01.08.2014 року вказані повістки з відмітками були передані ним лісничому [PERSON] Тому, він рахує, що його відсутність на роботі сталася із поважних причин. Про упередженість адміністарції ДП "Рахівського ЛДГ" щодо його звільнення свідчить і той факт, що він був відсутній на роботі із поважних причин: 30 та 31 липня 2014 року, а його звільнено 02 жовтня 2014 року. З 03 жовтня 2014 року він вже не працює. На підставі наведеного просив поновити його на роботі старшим майстром лісу Рахівського лісництва ДП "Рахівське ЛДГ". Стягнути з Державного підприємства ""Рахівське ЛДГ" на його користь, середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 03 жовтня 2014 року по день поновлення на роботі. В судовому засіданні позивач, [PERSON] зазначив, що 30 липня 2014 року, не вийшов на роботу, оскільки підвернув ногу та був змушений звернутися за лікарською допомогою до лікаря травматолога. Однак, коли прийшов у лікарню, завідуючий поліклінікою Товтин П. відмовив у відкритті лікарняного листка, мотивуючи необхідністю пройти комісію, оскільки за вказівкою директора лісгоспу, працівникам лісгоспу необхідно проходити комісію, для того, щоб відкрити лікарняний. Напередодні він отримав повістки - виклики у слідче управління УМВС України в Закарпатській області, зрозумівши, що лікарняний не відкриє, поїхав в м. Ужгород, так як його боліла нога, тому відвіз його в Ужгород [PERSON]. Біля 14 години приїхав у слідче управління УМВС України в Закарпатській області м. Ужгород, де слідчий повідомив, що слідчі дії з ними проводити не буде, оскільки інформація, яку він розповів слідчому не містить ніяких доказів, отже він може бути вільний. Наступного дня, тобто 31 липня 2014 року, маючи повістку. він знову поїхав в м. Ужгород, у слідче управління УМВС України в Закарпатській області, де слідчий, знову не проводив з ним ніякі слідчі дії. 01 вересня 2014 року він прийшов на роботу і приніс повістки, як підтвердження відсутності на роботі у зазначені робочі дні. За 30 та 31 липня 2014 року йому була нарахована заробітна плата і премія. Після чого директор пішов у відпустку, а його викликали на профком, але він не вважав за потрібне відвідати засідання профкому, так як профком приймає такі рішення, які хоче бачити директор Приступа В.М. Потім до обов"язків директора приступив Угрин, який повідомив йому, що його звільнення це пряма вказівка директора Приступа В.М. За таких обставин, вважає, що його звільнення з роботи є незаконним, просить поновити його на роботі та виплатити середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні, просить задовольнити позовні вимоги [PERSON], стверджуючи, що звільнення з роботи працівника - це крайня міра, яка застосовується до працівника, і до такої міри необхідно підходити виважено. Так, у позивача, є сім"я, діти, а він залишився без роботи, тоді як довів директору підприємства, на якому працював, поважність причин відсутності на роботі, а саме факт його виклику до слідчого Слідчого Управління УМВС України в Закарпатській області. Вважає, за необхідне клопотати перед судом про виклик слідчого І.М. Глеба, для дачі пояснень у суді, та підтвердження інформації про перебування у слідчому управлінні 30 та 31 липня 2014 року громадянина [PERSON] Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Приступа В.М., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В своїх показах зазначив, що дійсно 30 липня 2014 року, викликав [PERSON] і запропонував йому пояснити причини відсутності на роботі, прогули, які мали місце 11 та 12 червня 2014 року, за які, згодом [PERSON] отримав догану. Отже звільнення з роботи громадянина [PERSON] відбулося за систематичні порушення допущені ним. Щодо лікарняних, то може пояснити, дійсно через постійні зловживання з боку працівників лісгоспу з приводу відкриття лікарняних створилися практика, про направлення таких на засідання медичної комісії для вирішення питання про відкриття лікарняного. Перед тим, як прийняти рішення про звільнення з роботи громадянина [PERSON] за прогули, він звернувся у лікарню із відповідним запитом про наявність листка непрацездатності у позивача. Просить взяти до уваги, що звертався до слідчого управління із запитом про перебування громадянина [PERSON] у слідчому управлінні, на що отримав відповідь, якою такий факт було спростовано. На його думку, позивач, вочевидь не відкривши лікарняний, застрахувався повісткою із слідчого управління, куди фактично не з"являвся. Також стверджує, що під час перебування у відпустці йому на мобільний телефон дзвонив в.о. директора Угрин, який повідомив, що до нього звернувся працівник УБЕЗ [PERSON], з проханням змінити наказ про звільнення громадянина [PERSON], а саме звільнити такого не за прогул, а за власним бажанням. Йому достовірно відомо, що на засіданні, члени профкому намагалися з"ясувати причини не виходу на роботу [PERSON] 30 та 31 липня 2014 року, однак на жодне із засідань профкому [PERSON] не з"являвся. Окрім того, зазначає, що йому, як керівнику підприємства, відомо про необхідність надання будь-якій особі можливості з"явитися за викликом до правоохоронних органів, органів досудового розслідування чи суду. Тому, жодному із працівників лісгоспу при наявності такого виклику керівництво не чинило би перешкод у з"явленні до відповідного органу. Маючи такий виклик (повістку) [PERSON] повинен був повідомити про такий керівництво лісгоспу, однак такого не зробив, з урахуванням наведеного, допускає, що такого виклику позивач напередодні вчиненого прогулу не мав, а отримав такі, в силу своїх зв"язків заднім числом. Представник відповідача Сорич В.В. просить відмовити позивачу у задоволенні позову, та звертає увагу суду на неправдиві покази позивача, а також свідка [PERSON] про те, що в місто Ужгород вони їздили у двох з [PERSON], так як їй особисто [PERSON] розповідав, що їздив в м. Ужгород, до слідчого сам, на власному автомобілі. Крім того, просила взяти до уваги заперечення, разом із доказами, що міститься у матеріалах справи та відмовити позивачу у задоволенні позову. В запереченні поданому, 28.10.2014 року, В.о. директора ДП "Рахівське ЛДГ" - Угрин А.І. зазначає, що старший майстер лісу Рахівського лісництва, [PERSON] був відсутній на роботі протягом двох днів, а саме 30 та 31 липня 2014 року. В поясненні від 10.09.2014 року, [PERSON] свою відсутність на роботі пояснює поїздкою до м. Ужгород для надання показів згідно виклику повістки, яка надійшла йому попередньо. ДП "Рахівське ЛДГ" звернулося в Слідче Управління УМВС України в Закарпатській області з листом №0-1-12/440 від 14.08.2014 року про надання інформації перебування старшого майстра лісу Рахівського лісництва [PERSON] в слідчому управлінні 30-31 липня 2014 року. На лист була надана відповідь від 16.09.2014 року №7/3541 про те, що [PERSON] на вказаний час до органу досудового розслідування для проведення слідчих дій не з"явився. Встановлено, що старший майстер лісу Рахівського лісництва [PERSON] був відсутній на роботі 30 липня 2014 року, більше трьох годин без поважних причин та 31 липня 2014 року весь день, про що свідчить пояснююча записка пом. лісничого Рахівського лісництва [PERSON] Того ж дня, [PERSON], повідомив в телефонному режимі пом. лісничого Рахівського лісництва [PERSON], що знаходиться на лікарняному. У зв"язку з непред"явленням листка непрацездатності [PERSON] за 30-31 липня 2014 року ДП "Рахівське ЛДГ" звернулося у Рахівську районну лікарню з відповідним листом №05-14/438 від 13.08.2014 року. У відповідь на вище вказаний лист було повідомлено, що громадянин [PERSON] знаходився на прийомі до 12 год. 30.07.2014 року в травматологічному кабінеті Рахівської районної лікарні. У зв"язку з встановленням відсутності на роботі старшого майстра лісу Рахівського лісництва [PERSON] 30-31 липня 2014 року, керівництво підприємства звернулося до профкому ДП "Рахівське ЛДГ" з відповідним листом від 25 вересня 2014 року №01-12/504а про надання згоди на звільнення з роботи [PERSON] за прогули без поважних причин, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Про засідання профкому [PERSON] письмово повідомлено листом №23 від 29 вересня 2014 року. На засідання профкому, яке відбулося 29 вересня 2014 року, [PERSON] не з"явився. Повторне засідання профкому заплановано провести 01 жовтня 2014 року, про що письмово повідомлено старшого майстра лісу Рахівського лісництва [PERSON] листом №24 від 01 жовтня 2014 року. Від отримання повідомлення та підпису [PERSON] відмовився в присутності голови профкому Лофердюк О.В., старшого інспектора з кадрів Сайкова О.М., юристконсульта Сорич В.В. На засіданні профспілкового комітету ДП "Рахівське ЛДГ" від 01 жовтня 2014 року постановлено надати згоду адміністрації підприємства на розірвання трудового договору з старшим майстром лісу Рахівського лісництва [PERSON] за прогули 30 та 31 липня 2014 року, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Наказом №130 від 02 жовтня 2014 року старшого майстра лісу Рахівського лісництва [PERSON] звільнено з роботи за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України від 02.10.2014 року. Отже 02 жовтня 2014 року в.о. директора Угрином А.І, старшим інспектором з кадрів Сайкова О.М, юрисконсультом Сорич В.В. та заступником голови профспілкового комітету ДП "Рахівське ЛДГ" - Філіпишин С.І. ознайомлено [PERSON] з наказом №130 про його звільнення з роботи за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України з 02.10.2014 року та запропоновано засвідчити факт його ознайомлення особистим підписом у наказі. На вище вказану пропозицію [PERSON] відповів відмовою ставити підпис про ознайомлення з наказом. На підставі наведеного просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свідок [PERSON], в судовому засіданні ствердив, що вранці 30 липня 2014 року, [PERSON] був на роботі, а потім повідомив його в телефонному режимі, що буде знаходитися на лікарняному. Свідок [PERSON], в судовому засіданні ствердив, що 30 липня 2014 року йому подзвонив [PERSON] і попросив відвезти до м. Ужгород, бо його болить нога і він не може сам бути за кермом. Він відвіз [PERSON] в м. Ужгород і назад, а наступного дня 31 липня 2014 року знову возив його в м. Ужгород. Йому також відомо, що позивача дійсно викликали до слідчого у Слідче Управління Закарпатської області. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, [PERSON] знаходився у трудових відносинах із Державним підприємством "Рахівське лісове дослідне господарство", що підтверджується копією трудової книжки. З 23 червня 2014 року позивач займав посаду старшого майстра лісу Рахівського лісництва ДП "Рахівське ЛДГ". Наказом № 130/к від 02.10.2014 року, [PERSON], старшого майстра лісу Рахівського лісництва ДП "Рахівського ЛДГ", звільнено з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір про закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Із пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року з відповідними змінами "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди, повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом всього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. У наказі № 130/к від 02.10.2014 року зазначено, що старший майстер лісу Рахівського лісництва [PERSON] був відсутній на роботі протягом двох днів, а саме, 30-31 липня 2014 року. В поясненні від 10.09.2014 року [PERSON] свою відсутність на роботі мотивує поїздкою до м. Ужгород, для надання показів згідно виклику-повістки, що надійшла йому попередньо. Однак, така інформація спростовується листом слідчого управління УМВС України в Закарпатській області від 16.09.2014 року №7/3541, за змістом якого [PERSON] на вказаний час до органу досудового розслідування для проведення слідчих дій не з"явився. Позивач у позовній заяві стверджує, що не з'являвся на роботу 30 та 31 липня 2014 року, оскільки не мав фізичної можливості з'явитися на роботу так, як перебував у ці дні у слідчому управлінні УМВС України в Закарпатській області, з метою проведення слідчих та процесуальних дій по кримінальних провадженнях. Судом встановлено, що посилання позивача на поважність причин відсутності на роботі 30 та 31 липня 2014 року не підтверджені жодними належними та допустими доказами, спростовуються доказами наданими представниками відповідача, а також здобутими під час розгляду справи в суді. Згідно відповіді, наданої начальником відділу слідчого управління УМВС України в Закарпатській області, Цільо В.В., на виконання ухвали суду про витребування доказів від 05.11.2014 року, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12014040160001026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №1201407016000358 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України на 10.00 годину до слідчого управління УМВС України в Закарпатській області для проведення слідчих та процесуальних дій викликався [PERSON], [INFO], мешканець [ADDRESS] Рахівського району. Однак, гр. [PERSON], ні 30, ні 31 липня 2014 року, у приміщенні адміністративної будівлі УМВС України в Закарпатській області не перебував. Слідчі та процесуальні дії за участю [PERSON] не проводилися. Така інформація підтверджується, в тому числі, відповіддю на лист т.в.о. начальника слідчого управління Маскалюка П.Д. З пояснюючої записки помічника лісничого Рахівського лісництва, [PERSON], та його показів здобутих в ході судового розгляду, слідує, що 30 липня 2014 року старший майстер лісу [PERSON] повідомив у телефонному режимі, що з 30.07.2014 року, він знаходиться на лікарняному. У зв"язку з непред"явленням листка непрацездатності [PERSON] за 30-31 липня 2014 року, ДП "Рахівське ЛДГ" звернулося у Рахівську районну лікарню з відповідним запитом №05-14/438 від 13.08.2014 року. З відповіді на запит, наданої головним лікарем Рахівської лікарні від 13.08.2014 року за №190/05-6, слідує, що громадянин [PERSON], знаходився на прийомі до 12:00 години 30.07.2014 року у травмотологічному кабінеті Рахівської районної лікарні. При цьому, в ході розгляду справи позивач стверджував, що 30 липня 2014 року, на виклик (повістку) слідчого Слідчого Управління УМВС України в Закарпатській області в м. Ужгород, з"явився після обіду, о 14 годині. Поряд з цим, загальновизнаним є факт, що відстань від м. Рахів до м. Ужгород, становить 210 км, відповіддю з лікарні встановлено, та не оспорено позивачем, що він 30.07.2014 року, в 12 годині, перебував на прийомі у травматологічному кабінеті Рахівської лікарні, тоді як [PERSON] наполягає, що вже о 14 годині, того ж дня, він перебував в Слідчому Управлінні УМВС України в Закарпатській області, отже, на думку суду, з урахуванням існуючих ПДР України (дозволеної швидкості руху, стану доріг, тощо), позивач не міг за зазначений час здолати таку відстань, що разом з іншими доказами спростовує його твердження про поважність невиходу на роботу. Таким чином, в судовому засіданні підтверджений факт відсутності позивача [PERSON] на роботі без поважних причин, більше трьох годин 30.07.2014 року та протягом усього дня 31 липня 2014 року. Відповідно до ст.147 КЗпП України в за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення повинно витребувати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, при обранні виду стягнення повинно враховуватися ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з вищезазначених підстав може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової організації. Як вбачається з матеріалів справи така вимога законодавства відповідачем, під час звільнення позивача дотримана, на засіданні профспілкового комітету ДП "Рахівське ЛДГ" було вирішено надати згоду адміністрації підприємства на розірвання трудового договору з старшим майстром лісу Рахівського лісництва [PERSON] за прогули 30-31 липня 2014 року згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією протоколу засідання профкому від 01.10.2014 року за №15. На підставі наведеного, суд вважає, що звільнення позивача здійснено на законних підставах. При розгляді справи суд керується положеннями ст.ст. 57-60 ЦПК України, які передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим, такі не підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та вимог ст. 88 ЦПК України, позивачі за подання позовів, що випливають із трудових відносин, звільняються від сплати судового збору, в зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed