Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Представник ТОВ "ПоршеМобіліті" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість та збитки відповідно до кредитного договору № 50007862 від 06.03.2013 року, а саме: основну суму заборгованості у розмірі - 233874,04 гривень, штраф у розмірі 29 889, 14 гривень, пеню у розмірі - 1031,11 гривень, 3% річних у розмірі - 2 472,20 гривень, завдані збитки у розмірі 18 022,34 гривень, інфляційні втрати у розмірі 2422, 87 гривень, основну суму заборгованості за Додатковим кредитом у розмірі 6370,70 гривень, пеню у розмірі 96,92 гривень, 3% річних у розмірі 33,05 гривень, інфляційні втрати у розмірі 258,88 гривень, а всього - 294471,25 гривень; звернути стягнення на автомобіль марки VW, модель CaddyGPKombi, кузов № WV2ZZZ2KZDXО42099, рік випуску 2012, заставною вартістю 212 959,67 гривень шляхом його вилучення на користь ТОВ "ПоршеМобіліті" та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах визначених у Договорі застави транспортного засобу № 500007862 від 20.03.2013 року, а також просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів судові витрати у розмірі 3654,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.03.2013 року між ТОВ "ПоршеМобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50007862, відповідно до якого товариство зобовязалося надати відповідачці кредит у розмірі 138423,79 гривень, що на дату укладання договору складало еквівалент 16974, 10 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель CaddyGPKombi, кузов № WV2ZZZ2KZDXО42099, рік випуску 2012, а відповідачка зобовязалася прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит товариству. При цьому, відповідачка [PERSON] виступила поручителем виконання вищевказаних кредитних зобовязань, згідно Умов поруки, які є невідємною частино Договору. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між товариством та відповідачкою [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 50007862 від 20.03.2013 року, за яким відповідачкою було передано у заставу автомобіль VW, модель CaddyGPKombi, кузов №WV2ZZZ2KZDX042099, рік випуску 2012, загальною вартістю 212969,67 гривень. У звязку з систематичним невиконанням умов кредитного договору, 17.06.2014 року відповідачам було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором. Вищевказана вимога була отримана відповідачами, однак до теперішнього часу залишається невиконаною, у звязку з чим представник позивача був змушений звернутися до суду з даним позовом. 17.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом ТОВ "ПоршеМобіліті", в якому просила суд розірвати кредитний договір № 50006872 від 06.03.2013 року, укладений між нею та ТОВ „ПоршеМобіліті, а також пов\-язаний з ним договір застави транспортного засобу № 50007862, від 12.03.2013 року, укладений між нею та ТОВ „ПоршеМобіліті; визнати наслідком розірвання кредитного договору зобовязання її виплатити ТОВ „ПоршеМобіліті залишок основного боргу по тілу кредиту відповідно до умов договору. В обґрунтування вимог позову зазначила, що 06.03.2013 року між нею та ТОВ „ПоршеМобіліті було укладено кредитний договір за № 50007862 предметом якого є грошові кошти у розмірі 138423,79 гривень з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW Caddy GP Kombi 2012 року випуску, вартістю 212959,67 гривень та грошові кошти у сумі 48980,55 гривень, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування. 07.03.2013 року між нею та ТОВ „Тріол-Авто було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до якого вона набула право власності на спірний автомобіль. При цьому, нею частково було оплачено вартість автомобіля, шляхом внесення грошових коштів на рахунок продавця, у розмірі 74535,88 гривень. Решта вартості автомобіля у розмірі 138423,79 гривень була перерахована позивачем на рахунок продавця - ТОВ „Тріол-Авто. При цьому грошові кошти у розмірі 48980,55 гривень по додатковому кредиту вона не отримувала. Для забезпечення виконання зобовязання по поверненню кредиту 12.03.2013 року між нею та ТОВ „ПоршеМобіліті було укладено договір застави транспортного засобу за № 50007862 предметом якого є вищезазначений автомобіль вартістю 212959,67 гривень. За період з 15.04.2013 року по 15.05.2014 року вона сплачувала заборгованість по кредиту, згідно встановленого графіку повернення кредиту. Так, станом на 01.05.2014 року заборгованість становила 1407,10 гривень. Однак з того часу істотно змінилися обставини, якими вона керувалась укладаючи кредитний договір, а саме з травня 2014 року по цей час на значній території Донецької області триває антитерористична операція. Дана АТО супроводжується активними бойовими діями, постійними обстрілами, знищенням рухомого і нерухомого майна. Так, 27.08.2014 року внаслідок артилерійського обстрілу з боку незаконного озброєного терористичного фор\-мування «ДНР» була знищена значна частина належного їй домоволодіння, розташованого по вулиці Набережній, 1 в с. Широкине Новоазовського району Донецької області, а впродовж 12-16.02.2015 року відбу\-лося остаточне знищення вищевказаного домоволодіння. Крім того, під час пересування на спірному автомобілі, який є предметом застави, внаслідок обстрілу з мінометів, вказаний транспортний засіб був знищений. У результаті вищевказаних обставин, вона втратила роботу, тому на даний час позбавлена можливості виконувати договірні зобовязання. Вищевказані обставини вона не могла передбачити при укладанні кредитного договору, тому вважає, що відбулася істотна зміна обставин, у звязку з чим звернулася до суду з даним зустрічним позовом. Представники позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позові, наполягали на їх задоволенні. Вимоги зустрічного позову не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, направила до суду заперечення проти позову. Позовні вимоги первісного позову не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, зазначила, що договір поруки вона з ТОВ "ПоршеМобіліті" не укладала, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 10049/15-32 від 06.11.2015 року. Представник відповідачів адвокат [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], позовні вимоги не визнав повністю, просив стягнути з позивача на її користь витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 2956,80 гривень Представник відповідачів адвокат [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], у судовому засіданні вимоги основного позову визнав частково, в частині стягнення тіла кредиту та відсотків. Заперечував проти задоволення позову в частині стягнення штрафних санкцій та пені відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 VІІ від 15.10.2014 року. Вимоги зустрічного позову підтримав з підстав, викладених у позові, наполягав на їх задоволенні. Зясувавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.2013 року між ТОВ "ПоршеМобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50007862, відповідно до якого товариство зобовязалося надати відповідачці кредит у розмірі 138423,79 гривень, що на дату укладання договору складало еквівалент 16974, 10 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель CaddyGPKombi, кузов № WV2ZZZ2KZDXО42099, рік випуску 2012, а відповідачка зобовязалася прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит відповідачу /Т.1 а.с. 15-26/. При цьому, представник позивача у своєму позові посилається на той факт, що відповідачка [PERSON] виступила поручителем виконання вищевказаних кредитних зобовязань, згідно Умов поруки, які є невідємною частиною Договору. Дані твердження позивача повністю спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи № 10049/15-32 від 06.11.2015 року, відповідно до якого «1. Підписи від імені [PERSON]: у графі «Поручитель» у кредитному договорі № 50007862 від 06.03.2013 року у графі «Поручитель» у загальних умовах кредитування (додаток до Кредитного договору № 50007862 від 06.03.2013), у графі «Поручитель» у графіку погашення кредиту від 06.03.2013, у графі «Особистий підпис:» у анкеті фізичної особи [PERSON] від 06.03.2013, - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. 2. Підписи від імені [PERSON]: у графі «Поручитель» у кредитному договорі № 50007862 від 06.03.2013, у графі «Поручитель» у загальних умовах кредитування (додаток до Кредитного договору № 50007862 від 06.03.2013), у графі «Поручитель» у графіку погашення кредиту від 06.03.2013, у графі «Особистий підпис:» у анкеті фізичної особи [PERSON] від 06.03.2013, - виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її підпису. 3. Рукописні записи (буквені та цифрові) у анкеті фізичної особи [PERSON] від 06.03.2013, - виконані не [PERSON], а іншою особою.» /Т.2 а.с. 59-71/. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між товариством та відповідачкою [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 50007862 від 20.03.2013 року, за яким відповідачкою було передано у заставу автомобіль VW, модель CaddyGPKombi, кузов №WV2ZZZ2KZDX042099, рік випуску 2012 загальною 212969,67 гривень /Т.1 а.с. 84-90/. У звязку з систематичним невиконанням умов кредитного договору, 17.06.2014 року відповідачам було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором. Вищевказана вимога була отримана відповідачкою [PERSON], однак до теперішнього часу залишається невиконаною. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України, якщо договором позики (кредиту) встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України (далі за текстом ЦК України) зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобовязання підлягає виконанню у встановлений договором строк. Згідно п. 2.1. кредитного договору, за використання Кредиту у межах встановленого терміну кредитування відповідач сплачує позивачу за процентною ставкою визначеною в Договорі. Згідно п. 2.4. кредитного договору нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів). Проценти нараховуються на еквівалент суми Кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіку погашення. Відповідно до п. 3.2.1. кредитного договору у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту та/або плати за користування Кредитом на строк більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, позивач мав право визнати термін повернення Кредиту таким, що настав. Відповідно до ч. 1. ст. 625 ЦКУ, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, судом встановлено, що починаючи з лютого 2014 року, в порушення умов кредитного договору, відповідачка [PERSON] перестала виконувати свої зобовязання по поверненню кредиту, у звязку з чим станом на 17.11.2014 року утворилася заборгованість за основним боргом у розмірі 233874,04 гривень, що підтверджується наданим розрахунком. Згідно з п. 3 ч. 1. ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання відповідно до ст. 549 ЦКУ. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктами 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 8.3 договору передбачені штрафні санкції за неналежне виконання кредитного договору. Загальна сума штрафу, згідно наданого розрахунку, складає 29889,14 гривень. Разом з тим, з приводу стягнення з відповідачки на користь позивача штрафів суд зазнає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. У звязку з викладеним, враховуючи, що відповідачка зареєстрована в [INFO], нарахування штрафів на суму заборгованості за кредитним договором починаючи з 14.04.2014 року, суд вважає неправомірним, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає як необґрунтований. Так, загальна сума штрафних санкцій, нарахована за невиконання кредитного договору до 14.04.2014 року складає 267,96 гривень та саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача. Відповідно до п. 8.1. Договору, у разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Згідно наданого розрахунку, пеня за порушення терміну повернення кредиту складає 1031,11 гривень. Сума пені також підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача частково, а саме нарахована до 14.04.2014 року, у розмірі 204,32 гривень. Відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦКУ, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що умовами кредитного договору встановлено розмір процентів, які нараховувалися за користування кредитом та, відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість по процентам входить до суми основної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки [PERSON], вимоги позивача про стягнення суми 3% річних, у розмірі 2472,20 гривень, не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України, з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 2422,87 гривень. Відповідно до п. 10 умов Кредитного договору №50007862 від 06.03.2013 року відповідачці [PERSON] було надано додатковий кредит. Згідно п. 10.4 Договору додатковий кредит надається Компанією Позичальнику шляхом перерахування Компанією на користь страхової компанії, зазначеної у Кредитному договорі або іншу документі, грошових коштів за страхові премії відповідно до Договору страхування, що підлягають сплаті Компанією рівними місячними платежами. Відповідно до п.10.6. Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Компанії Додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування Додатковим кредитом відповідно до умов Кредитного договору. Так, на момент подання позовної заяви у відповідачки [PERSON] виникла заборгованість перед позивачем за несплаченими платежами за Додатковою угодою у розмірі 6 370,70 гривень, яка підлягає стягненню з останньої на користь позивача. Відповідно до п. 8.1. Договору, у разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Пунктом 1.9. Додаткової угоди передбачено, що до відносин сторін, які виникають з Додаткової угоди застосовуються положення договору. З урахуванням вищенаведених правовідносин та положень Додаткової угоди, підлягає стягненню за Додатковою угодою також пеня у розмірі 41,46 гривень (нарахована до 14.04.2014 року). Вимоги позивача за Додатковою угодою про стягнення 3% річних у розмірі 33,05 гривень, відповідно до ст. 625 ЦК України, не підлягають задоволенню. Одночасно вимоги про стягнення інфляційних витрат є обґрунтованими, тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати у розмірі 258,88 гривень. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 2.1.1. Договору застави, заставодержатель має право, у разі не виконання заставодавцем зобовязань за Договором, зазначеним у п. 1.3. цього Договору - задовольнити, у повному обсязі, за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 цього Договору, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію. Відповідно до п. 5.4. Договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису. Відповідно до п. 5.4.1. Договору застави, реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, проводиться шляхом продажу з публічних торгів. Враховуючи, що факт укладання договору поруки між ТОВ "ПоршеМобіліті" та відповідачкою [PERSON] повністю спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи № 10049/15-32 від 06.11.2015 року, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з обох відповідачів у солідарному порядку не підлягають задоволенню. Отже, беручи до уваги, що факт порушення відповідачкою [PERSON] зобовязань за кредитним договором знайшов своє підтвердження у судовому засіданні , суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ "ПоршеМобіліті" заборгованості за кредитним договором № 50007862 від 06.03.2013 року, а саме: основної суми заборгованості у розмірі - 233874,04 гривень, штрафу у розмірі 267,96 гривень, пені у розмірі 204,32 гривень, інфляційних витрат у розмірі 2422,87 гривень, основної суми заборгованості за Додатковим кредитом у розмірі 6370,70 гривень, пені у розмірі 41,46 гривень, інфляційних витрат за Додатковим кредитом у розмірі 258,88 гривень, а всього 243440,23 гривень. Стосовно позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 18022,34 гривень суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 3. ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 8.6. Договору, збитки заподіяні у звязку з неналежним виконанням договору, повинні бути відшкодовані винною стороною, понад штрафні санкції. У судовому засіданні було встановлено, що позивачем були понесені витрати у звязку з супроводженням процесу стягнення заборгованості, що підтверджується наступними документами: договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012р.; рахунком-фактурою № 324 від 24.07.2014 року на суму 3500,00 гривень; актом наданих послуг № 3324 за період від 24.07.2014р.; платіжним дорученням № 50006962від 28.07.2014 року. Окрім того, позивач поніс витрати у звязку із необхідністю підготовки позовної зави про стягнення заборгованості та збитків за договором та представництвом інтересів в суді, що підтверджується наступними документами: договором про на надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010р.; додатковою угодою № 65 від 11.11.2014р. до Договору про на надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010р.; рахунком-фактурою № 310 від 14.11.2014р.; актом приймання-передачі наданих послуг № 331 від 14.11.2014 р.; платіжним дорученням № 50007703 від 21.11.2014р. Таким чином, на момент подання позовної заяви розмір збитків завданих позивачеві у звязку з неналежним виконанням відповідачем кредитного договору становив 18\~022,34 гривень. За своєю правовою природою вищевказані витрати є витратами на правову допомогу. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу суд керується ст.84 ЦПК України, де зазначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, в даному випадку часткового задоволення позову на користь ТОВ «ПоршеМобіліті», витрати на правову допомогу, мають компенсуватися позивачу за рахунок відповідачки [PERSON], але в частковому розмірі дотримання правила пропорційності задоволення вимог згідно зі ст. 88 ЦПК України в розмірі 15859,66 гривень (задоволено позов на 243440,23 гривень, що становить 88% від заявленого обсягу позовних вимог 276448,91 гривень), що не перевищує розміру, визначеного у ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно з ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статті 19, 20 Закону України «Про заставу» встановлюють, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до п. 5.4.1. Договору застави реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, проводиться шляхом продажу з публічних торгів. Враховуючи, що відповідачкою [PERSON] були порушені зобовязання за кредитним договором, підлягають задоволенню вимоги ТОВ «ПоршеМобіліті» про звернення стягнення на предмет застави, у звязку з чим слід звернути стягнення на автомобіль марки VW, модель CaddyGPKombi, кузов № WV2ZZZ2KZDXО42099, рік випуску 2012, заставною вартістю 212 959,67 гривень, шляхом його вилучення на користь ТОВ "ПоршеМобіліті" та подальшого продажу з публічних торгів на умовах визначених у Договорі застави транспортного засобу № 500007862 від 20.03.2013 року. Також, задовольняючи позовні вимоги за основним позовом, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 3215,52 гривень (пропорційно до задоволених позовних вимог 3654,00 х 88% : 100%). Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ "ПоршеМобіліті" до відповідачки [PERSON] не підлягають задоволенню, витрати, повязані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи, понесені [PERSON], у розмірі 2956,80 гривень підлягають стягненню на її користь з позивача. Стосовно вимог зустрічного позову, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 10.1 Кредитного договору, компанія надає позичальнику Додатковий кредит на страхування у сумі та на умовах, зазначених у Кредитному договорі. Зокрема, п. 10.02 умов Договору передбачено, що цільовим призначенням Додаткового кредиту є сплата страхових платежів відповідно до Договору страхування, укладеного Позивальником на виконання умов Кредитного договору. Згідно п. 10.4 Договору Додатковий кредит надається компанією позичальнику шляхом перерахування на користь страхової компанії, зазначеної у кредитному договорі або іншому документі, грошових коштів за страхові премії відповідно до Договору страхування, що підлягають сплаті компанією рівними місячними платежами. Так, посилання [PERSON] на те, що кошти у розмірі 48980,55 гривень по Додатковому кредиту вона особисто не отримувала, є необґрунтованими, оскільки ТОВ "ПоршеМобіліті" було доведено, що кошти Додаткового кредиту, за погодженням із позичальником, були зараховані за сплату страхових платежів на рахунок страхової компанії, з якою укладено Договір страхування. Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, товариство зобовязалося надати позичальнику кредит у сумі визначеній у Договорі, в українських гривнях. У Договорі сторони також встановили відповідні еквіваленти суми кредиту у доларах США. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно п. 1.3. Загальних умов кредитування, сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та Додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та Додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання товариством очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у Договорі. У відповідності до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у Договорі. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що встановлення сторонами у кредитному договорі відповідного еквіваленту суми кредиту у доларах США не суперечить діючому законодавству. При задоволенні первісного позову ТОВ «ПоршеМобіліті» суд дійшов висновку про правильність розрахунку заборгованості та збитків за кредитним договором № 50007862 від 06.03.2013 року, наданого позивачем. Одночасно перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором, наведений [PERSON] у зустрічному позові, суд вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить умовам договору. Відповідно до п. 2.3.3. Договору застави № 50007862 від 23.03.2013 року у випадку загибелі Предмету застави чи пошкодження, що призвело до зменшення вартості предмету застави більше, ніж на 10%, заставодавець повинен надати аналогічну за вартістю та якістю заміну предмету застави, протягом 10 (десяти) робочих днів з дня направлення заставодержателем відповідного повідомлення, або у цей же термін виконати зобовязання за Кредитним договором в повному обсязі або у відповідній частині. Згідно п.2.1.6 Договору застави, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпеченого заставою зобовязання, якщо предмет застави пошкоджено або знищено і заставодавець не поновив його або за згодою заставодержателя не замінив його іншим рівноцінним майном протягом 10 (десяти) робочих днів з дня направлення відповідної вимоги заставодержателя. Відповідно до п. 3.4 Договору застави, у випадку, якщо заставодавець не надасть заміну замість пошкодженого або знищеного предмету застави, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна заставодавця за власним вибором, у тому числі звернути стягнення на будь-яке інше майно заставодавця. Так, суд критично ставиться до доводів [PERSON] щодо знищення автомобілю, який є предметом застави, оскільки на підтвердження зазначеного факту не було надано жодних доказів. Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або Законом. Відповідно до ч.2,3 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст. 652 ЦК України, 1.У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. 2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. 4. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Вимагаючи зміни договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, згідно ст. 60 ЦПК України. Однак [PERSON] та її представником не доведено наявність усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання або зміни договору кредиту, у звязку з істотною зміною обстановки, якими сторони керувалися при укладанні договору. Враховуючи вищевикладене, суд не може визнати знищення нерухомого майна та втрату постійного місця роботи [PERSON] істотними змінами обставин, тому приходить до висновку, що вищевказані обставини не можуть бути підставою для звільнення її від виконання договірних зобовязань. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: partial