Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. Вінницький національний медичний університет імені М.І.Пирогова (далі - Вінницький НМУ) звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення вартості навчання, в якому ставиться про стягнення з останньої на їх користь коштів в сумі 187 747 грн 16 коп в рахунок відшкодування витрат на навчання та понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що: - між Вінницьким НМУ та студентом [PERSON] (після шлюбу [PERSON] була укладена Угода про підготовку лікаря № 99, у відповідності до якої позивач зобов`язався забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов`язаний відпрацювати не менше трьох років, а відповідач зобов`язався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямком підготовки "медицина лікувальна справа"; прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку; - на навчання [PERSON] (після шлюбу [PERSON] була направлена Управлінням охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації, згідно Направлення № 41 від 02.07.2010 р.; - [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, так як успішно закінчивши Вінницький НМУ, була направлена на роботу, однак після закінчення інтернатури від працевлаштування відмовилась, тобто три роки не відпрацювала; - за порушення взятих на себе зобов`язань, [PERSON] , у відповідності до ст.ст. 11, 525, 526, 611 ЦК України та Указу Президента України від 23.01.1996 р. № 77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", зобов`язана відшкодувати їм основну суму боргу у розмірі 136 688 грн 59 коп, суму збитків від інфляції у розмірі 39 776 грн 38 коп, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 11 282 грн 19 коп, а всього заборгованість на суму 187 747 грн 16 коп, яка утворилась, станом на 30.10.2018 р., але цього добровільно не зробила, ігноруючи їх листи-попередження. Заочним рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2019 р. було задоволено позов Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова до [PERSON] про стягнення вартості навчання та стягнуто з [PERSON] на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова: - кошти в сумі 187 747 грн 16 коп в рахунок відшкодування витрат на навчання; - судовий збір в розмірі 2 816 грн 20 коп. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2019 р. скасоване заочне рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2019 року та призначено справу до розгляду. В судових засіданнях: - представник Вінницького НМУ СЕРГІЙЧУК С.Л. підтримав позовні вимоги задовольнити, з підстав зазначених в позові; - відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти задоволення позву та просили в його задоволенні відмовити, виходячи з того, що: - по-перше, що заявлені вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві, так як Закони України "Про освіту" та "Про вищу освіту" не містить зобов`язальних норм права щодо відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання, як не містить і делегованої норми права на прийняття Кабінетом Міністрів України положень про відшкодування вартості навчання; - по-друге, постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" від 22 серпня 1996 р. № 992 не є тим нормативно-правовим актом, що встановлює обов`язок відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання, а на його виконання КМУ не розробив і не затвердив Порядок визначення та відшкодування випускниками до державного бюджету вартості навчання у разі порушення ними умов працевлаштування, що унеможливлює визначення розміру вартості навчання, методологію встановлення сум, які можуть бути відшкодовані до державного бюджету; - по-третє, угода укладена між сторонами, відповідно якої передбачено відшкодування вартості навчання формувалися відповідно до вимог ст. 52 Закону України від 23 травня 1991 року "Про освіту", але вказані норми права втратили чинність, й на час звернення з позовом Закон України "Про освіту" не містить умов про обов`язковість трирічного відпрацювання та відшкодування в установленому порядку до державного бюджету вартості навчання. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що: - Управлінням охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації, згідно Направлення № 41 від 02.07.2010 р., у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1159 "Про підготовку фахівців для роботи в сільській місцевості", була направлена до Вінницького НМУ на навчання за спеціальністю лікувальна справа - [PERSON] (після шлюбу [PERSON] , яка, після закінчення навчального закладу, повинна була направлена для роботи за спеціальністю в один з лікувальних закладів, розташованих в сільській місцевості Ріпкинського району Чернігівської області; - між Вінницьким НМУ та студентом [PERSON] ( після шлюбу [PERSON] була укладена Угода про підготовку лікаря № 99, що підтверджується її копією, у відповідності до якої позивач зобов`язався забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов`язаний відпрацювати не менше трьох років, а відповідач зобов`язався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямком підготовки "медицина лікувальна справа"; прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку; - відповідачка, під час навчання, у зв`язку з одруженням, змінила прізвище з "[PERSON]" на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] ), копією витягу з наказу № 505/1 від 11.11.2015 р., та копією заяви про зміну прізвища від 27.10.2015 р.; - копією Витягу з наказу № 304 від 23.06.2016 р. та копією Диплома спеціаліста ([NUMBER] ) підтверджується, що [PERSON] закінчила у 2016 р. Вінницький НМУ та отримала повну вищу освіту за спеціальністю "лікувальна справа" і здобула кваліфікацію лікар", що свідчить про виконання позивачем умов вказаної Угоди щодо зобов`язання забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; - [PERSON] прийняла 17.12.2015 р. пропозицію щодо працевлаштування в Бахмацькому районному ЦПМСД УОЗ Чернігівської ОДА на посаду лікар загальної практики - сімейний лікар; - [PERSON] прийнята 08.12.2016 р. (наказ № 347 від 07.12.2016 р.), з згідно наказу ДОЗ ВОДА № 1541 від 06.12.2016 р.; зміна місця призначення на роботу з Бахмацького районного ЦПМСД Чернігівської області на КЗ " ЦПМСД № 4", на підставі листа МОЗ України від 03.11.2016 р. № 11.02-10/20/К-12777/12227-зв, у зв`язку з закінченням строку навчання в інтернатурі звільнена 31.07.2018 р. (наказ від 31.07.2018 р. № 44), але відмовилась від подальшого працевлаштування, так як заяву про прийняття на роботу писати відмовилась, без обґрунтування причини, що підтверджується копією листа КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Вінниці"; - у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань, у [PERSON] перед Вінницьким НМУ утворилась заборгованість, яка, станом на 30.10.2018 р., становить 187 747 грн 16 коп та складається з основної суми боргу у розмірі 136 688 грн 59 коп (в т.ч. по роках 2010 р. - 5 199 грн, 2011 р. - 13 200 грн, 2012 р. - 16 244 грн, 2013 р. - 17 989 грн, 2014 р. - 20 986 грн, 2015 р. - 20 417 грн, 2016 р. - 108 656 грн, а всього 108 656 грн та стипендія за 2010-2016 рр. 28 032 грн 82 коп), суми збитків від інфляції у розмірі 39 776 грн 38 коп, суми три процентів річних від простроченої суми у розмірі 11 282 грн 19 коп, що стверджується копією довідки про стан заборгованості від 30.10.2018 р. та копією розрахунку заборгованості відповідачки з навчання та довідкою від 04.07.2019 р. про вартість навчання відповідачки за спеціальністю "лікувальна справа); - 23.11.2018 р. Вінницьким НМУ на адресу [PERSON] направлено лист-вимогу про відшкодування заборгованості на суму 187 747 грн 16 коп, яка повернулась з відміткою: "ЗА ЗАКІНЧЕННЯМ ТЕРМІНУ ЗБЕРІГАННЯ". Джерела права застосовані (не застосовані) судом. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року "Про освіту" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, а саме: випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, визначено: частиною другою Закону України від 23 травня 1991 року "Про освіту" (чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення типової угоди про підготовку лікаря № 99), пунктом 2 Указу Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" від 22 серпня 1996 р. № 992 (була чинною на час укладення типової угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 15 лютого 2008 року № 136) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367. У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки частина друга статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року "Про освіту" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), та вищезазначені нормативно-правові акти, які передбачали обов`язок студента відпрацьовувати за направленням, були чинними, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення угоди про підготовку фахівців з вищою освітою № 99, регулюються саме ними. Крім того, пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати, тобто і виплати стипендії, які згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 р. № 882 "Питання стипендіального забезпечення" виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 598/760/17 (касаційне провадження № 61-14476св18), у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 607/3682/17 (касаційне провадження № 61-32084св18), у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 607/3681/17-ц (касаційне провадження № 61-26840св18), у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 607/3690/17 (касаційне провадження № 61-1116св17) та інших. Оцінка суду. Враховуючи те, що [PERSON] , добровільно підписуючи угоду про підготовку лікаря № 99, погодилась на працевлаштування її, отримала направлення на роботу та, навчаючись за кошти державного бюджету, погодилась відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років, але нею не було дотримано вимог чинного, на той час, законодавства України та спірної угоди № 99 в частині її зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки, відповідно до направлення на роботу, що свідчить про те, що вона належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань. Враховуючи наведене, з огляду на те, що документально доведено позивачем, що у відповідачки, станом на 30.10.2018 р., перед позивачем мається заборгованість в сумі 187 747 грн 16 коп, яка складається з основної суми боргу у розмірі 136 688 грн 59 коп, суми збитків від інфляції у розмірі 39 776 грн 38 коп, суми три процентів річних від простроченої суми у розмірі 11 282 грн 19 коп,, зважаючи на те, що відповідачка не надала жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд знаходить, що з останньої на користь Вінницького НМУ слід стягнути кошти в сумі 187 747 грн 16 коп в рахунок відшкодування витрат на навчання, задовольнивши позов повністю. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь Вінницького НМУ слід стягнути судовий збір в сумі 2 816 грн 20 коп.

Outcome: approved