Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі-позичальник), [PERSON] (далі-поручитель) про стягнення заборгованості, який мотивував тим, що 31.10.2012 року між Кредитною спілкою "Партнер" (далі-позивач, КС "Партнер", кредитодавець) та позичальником було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 7\~000 грн. на строк до 30.04.2014 року зі сплатою 70% річних, які зобов'язалася повернути в строки визначені умовами цього договору. З метою забезпечення виконання позичальником умов договору, 31.10.2012 року між КС "Партнер" та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник в разі порушення останнім виконання взятих на себе зобов'язань, що випливають із кредитного договору. У звязку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, станом на 07.04.2016 року утворилася заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 7\~349,84 грн., яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутність, у разі неявки відповідачів, дала свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі, будучи оповіщеними у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявилися, заяви про відкладення розгляду справи або ж розгляду справи у їх відсутність до суду не подали, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.10.2012 року між КС "Партнер" та [PERSON] було укладено кредитний договір № КСНП-0000438 (далі-Договір кредиту), згідно умов якого позичильник отримала кредит у розмірі 7\~000,00 грн., який зобов'язувалася повернути відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитним договором (Додаток № 1 до кредитного договору), а саме, в строк до 30.04.2014 року зі сплатою 70% річних. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З видаткового касового ордеру від 31.10.2012 року (а.с. 23) слідує, що позивач виконав свої зобовязання перед [PERSON], надавши їй як члену КС "Партнер", кошти в сумі 7\~000,00 грн. Як встановлено судом, [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим, станом на 07.04.2016 року в неї виникла заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 7\~349,84 грн. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позичальник прострочила виконання зобовязання за кредитним договором № КСНП-0000438 від 31.10.2012 року. Також, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання позичальником умов договору, 31.10.2012 року між КС "Партнер" та [PERSON] було укладено Договір поруки № 000000-438-П (далі-Договір поруки), відповідно до умов якого поручитель взяв на себе обовязок відповідати за зобовязаннями [PERSON], що випливають із договору кредиту № КСНП-0000438 від 31.10.2012 року. Суд вважає, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника (пункту 4.1 Договору поруки), не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, а також частини 4 статті 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Оскільки кредитор не надав суду доказів, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є 30.04.2014 року, він предявив вимоги до поручителя, суд дійшов висновку, що порука припинилася. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, вимога позивача про стягнення з позичальника заборгованості по сплаті відсотків за користуванням кредитом в сумі 7\~349,84 грн. ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, за відсутності будь - яких заперечень з її боку, підлягає задоволенню в повному обсязі. В решті позову слід відмовити з огляду на необґрунтованість, оскільки як встановив суд, порука припинилася. На підставі ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати у виді судового збору, який сплачений ним при зверненні з позовом до суду.

Outcome: partial