Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

12.12.2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 123 від 07.03.2008 року, розмір якої згодом було збільшено до 104769 грн. 52 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та [PERSON] 07.03.2008 року був укладений кредитний договір № 123, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 44625,00 грн. на придбання транспортного засобу з остаточним строком погашення 06.03.2015 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних. 01.11.2018 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір до вказаного кредитного договору, згідно якого до 06.03.2015 року включно проценти за користування кредитом нараховуються Банком за ставкою 16% річних. Здійснювати погашення кредиту та сплату процентів позичальник зобовязаний щомісячно рівними платежами в сумі 880,00 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, в подальшому не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, а останній платіж здійснити не пізніше 06.03.2015 року. 21.01.2010 року між [PERSON], [PERSON] та Банком укладено тристоронній договір про переведення боргу за кредитним договором № 123 від 07.03.2008 року. Згідно п.1 вказаного договору про переведення боргу первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов'язану сторону у кредитному договорі №123 від 07.03.2008 року, укладеному між первісним боржником та кредитором. За цим договором новий боржник стає зобов'язаний здійснити замість первісного боржника виконання зобовязання перед кредитором на умовах кредитного договору, а кредитор надає згоду на переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 3 договору про переведення боргу за кредитним договором №123 від 07.03.2008 року передбачено, що новий боржник ознайомлений кредитором з умовам кредитного договору та розміром наявної заборгованості, переведення боргу не тягне за собою жодних інших змін умов кредитного договору №123 від 07.03.2008 року, укладеного між первісним боржником і кредитором, окрім тих, що пов'язані із заміною первісного божника новим боржником. Внаслідок порушення новим боржником [PERSON] умов кредитного договору щодо строків оплати кредиту та процентів та користування ним, станом на 21.09.2017 року сформувалась заборгованість в розмірі 104769 грн. 52 коп., що складається з простроченої заборгованості по основному боргу в сумі 28391 грн. 29 коп., простроченої заборгованості по процентах в сумі 11491 грн. 30 коп., пені в сумі 22736 грн. 79 коп., інфляційних втрат із-за простроченої заборгованості по основному боргу в сумі 26187 грн. 83 коп., інфляційних втрат із-за простроченої заборгованості по процентах в сумі 11403 грн. 50 коп., 3 % річних від прострочення заборгованості за кредитним договором в сумі 3093 грн. 01 коп., 3 % річних від прострочення заборгованості за процентами в сумі 1465 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 11.10.2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до Банку про визнання недійсним договору про переведення боргу за кредитним договором № 123 від 07.03.2008 року та обєднано в одне провадження з первісним позовом Банку до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування зустрічного позову було зазначено, що договір про переведення боргу за кредитним договором № 123 від 07.03.2008 року укладений в порушення вимог ст.ст.513,521 Цивільного кодексу України. Оскільки сторони визначили, що кредитне зобовязання первісного боржника - [PERSON] виникло на підставі кредитного договору, який напряму пов'язаний з отриманням транспортного засобу і зобовязання забезпечено нотаріально посвідченим договором застави, тому і договір про переведення боргу також повинен був укладатись з договором застави транспортного засобу із нотаріальним посвідченням та перереєстрацією права власності на нового боржника. В порушення вимог ч.1 ст.203 ЦК України, зміст даного правочину суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В судовому засіданні представник первісного позивача [PERSON] підтримав первісний позов, підтвердив викладені в ньому обставини та вважав, що строк позовної давності не пропущений, оскільки останній платіж відповідачка здійснила 19.02.2014 року, тобто в межах строку позовної давності. Просив задовольнити позов. Зустрічний позов не визнав, посилаючись на пропуск строку позовної давності, заявив про застосування позовної давності і просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник первісної відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, оскільки звертаючись з позовом до суду, позивач надав розрахунок заборгованості відповідача, з якого чітко вбачається, що [PERSON] припинила сплату кредиту в 2011 році і до теперішнього часу жодних платежів не вносила. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, який визначений ст. 257 ЦК України та складає три роки. В звязку з цим, заявив про застосування позовної давності та просив в задоволенні первісного позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що між Банком та [PERSON] 07.03.2008 року був укладений кредитний договір № 123, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 44625,00 грн. на придбання транспортного засобу з остаточним строком погашення 06.03.2015 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних. 01.11.2018 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір до вказаного кредитного договору, згідно якого до 06.03.2015 року включно проценти за користування кредитом нараховуються Банком за ставкою 16% річних. Здійснювати погашення кредиту та сплату процентів позичальник зобовязаний щомісячно рівними платежами в сумі 880,00 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, в подальшому не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, а останній платіж здійснити не пізніше 06.03.2015 року. 21.01.2010 року між [PERSON], [PERSON] та Банком укладено тристоронній договір про переведення боргу за кредитним договором № 123 від 07.03.2008 року. Згідно п.1 вказаного договору про переведення боргу первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов'язану сторону у кредитному договорі №123 від 07.03.2008 року, укладеному між первісним боржником та кредитором. За цим договором новий боржник стає зобов'язаний здійснити замість первісного боржника виконання зобовязання перед кредитором на умовах кредитного договору, а кредитор надає згоду на переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 3 договору про переведення боргу за кредитним договором №123 від 07.03.2008 року передбачено, що новий боржник ознайомлений кредитором з умовам кредитного договору та розміром наявної заборгованості, переведення боргу не тягне за собою жодних інших змін умов кредитного договору №123 від 07.03.2008 року, укладеного між первісним боржником і кредитором, окрім тих, що пов'язані із заміною первісного божника новим боржником. Внаслідок порушення новим боржником [PERSON] умов кредитного договору щодо строків оплати кредиту та процентів та користування ним, сформувалась заборгованість в розмірі 104769 грн. 52 коп., що складається з простроченої заборгованості по основному боргу в сумі 28391 грн. 29 коп., простроченої заборгованості по процентах в сумі 11491 грн. 30 коп., пені в сумі 22736 грн. 79 коп., інфляційних втрат із-за простроченої заборгованості по основному боргу в сумі 26187 грн. 83 коп., інфляційних втрат із-за простроченої заборгованості по процентах в сумі 11403 грн. 50 коп., 3 % річних від прострочення заборгованості за кредитним договором в сумі 3093 грн. 01 коп., 3 % річних від прострочення заборгованості за процентами в сумі 1465 грн. 80 коп., що підтверджується поясненнями сторін, копією кредитного договору та додаткового договору до нього, копією договору про переведення боргу (а.с. 20-23,29-33,35,277 т.1). Із розрахунків заборгованості (а.с. 5-12,205-209,232-238,242-248,252-258 т.1) вбачається, що 27.10.2011 року [PERSON] здійснила останній платіж з погашення заборгованості за кредитом, в сумі 1000 грн. З меморіального ордеру № 35741189 від 19.02.2014 р. (а.с. 152, т.1) вбачається, що сума 4519,50 грн. сплачена між рахунками Миколаївського обласного управління «Ощадбанку» в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості ФОП [PERSON] на підставі ухвали Господарського суду Миколаївської області. Таким чином, твердження представника первісного позивача про проведення оплати за кредитом 19.02.2014 року саме відповідачкою [PERSON] суперечить обставинам, встановленим в судовому засіданні. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ним (пункт 3.3.4 кредитного договору в редакції додаткового договору №1), кінцевий строк повернення кредиту до 06.03.2015 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 25 числа місяця, наступного за звітним. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, оскільки сторонами кредитного договору встановлені строки погашення кредиту та проведення окремих ануїтетних платежів, а останній платіж [PERSON] здійснила 27.10.2011 року, тому в силу наведених норм законодавства, підлягає застосуванню позовна давність у даному спорі і в первісному позові слід відмовити за пропуском позивачем строку позовної давності. Крім того, слід застосувати позовну давність і щодо вимог за зустрічним позовом, оскільки [PERSON] дізналась про порушення свого права в момент укладення договору про переведення боргу, а саме про те, що цей договір укладався без договору застави транспортного засобу, який повинен був відбуватись із нотаріальним посвідченням та перереєстрацією права власності на неї як нового боржника, тому, в силу наведених норм законодавства, слід відмовити задоволенні її позову в звязку з пропуском зазначеного строку. Судові витрати у справі слід віднести за рахунок сторін, яким відмовлено в позові.

Outcome: dismissed