Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилається на те, що у відповідності до кредитного договору № MKTWSK0131 від 24 листопада 2003 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000 гривень зі сплатою 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору та на даний час продовжує ухилятися від виконання зобов'язань і заборгованість за договором не погашає. Кредитним договір укладений строком до 23 листопада 2005 року. Станом на 03 жовтня 2013 року відповідач має заборгованість у сумі 101 441,97 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4 832,11 грн., заборгованості за відсотками у сумі 29 296,09 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 67 313,77 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, однак надіслала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності та просить при винесенні рішення по даній справі застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2003 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", яке змінило своє найменування на ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKTWSK0131, згідно якого відповідачці було надано кредит у сумі 10 000 гривень зі сплатою 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак взяті на себе зобов'язання погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки [PERSON] не виконала. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 03 жовтня 2013 року вона допустила заборгованість у сумі 101 441,97 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4 832,11 грн., заборгованості за відсотками у сумі 29 296,09 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 6 7313,77 грн. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитним договором № MKTWSK0131 від 24 листопада 2003 року встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 23 листопада 2005 року, то саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано ПАТ КБ "Приватбанк" до суду 15 листопада 2013 року, тобто поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України, який закінчився 23 листопада 2008 року. Доказів про зупинення, або переривання строку позовної давності по даній справі, а також про поважність причин пропуску позовної давності позивачем не надано Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідача [PERSON] надіслала до суду заяву, до ухвалення судового рішення, в якій заявила про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заяву стороною у спорі зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У кредитному договорі чітко визначений строк виконання зобов'язання, а саме 23 листопада 2005 року (п.1.1) і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що строк для звернення до суду з позовом ним пропущено з поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" слід відмовити у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності. Тому,

Outcome: dismissed