Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

У червні 2017 року представник [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсними прилюдні торги, що відбулись 06.02.2014 року, за результатами яких квартира [ADDRESS] продана [PERSON] за 157000 грн.; визнати недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 11.02.2014 року, посвідчене державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за №1-161; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], відновивши запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; вирішити питання судових витрат. Вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції (далі - ВДВС ЧМУЮ) перебував виконавчий лист №2-1202/11, виданий Червоноградським міським судом Львівської області 25.04.2012 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 353 884, 74 грн. В межах даного виконавчого провадження 06.02.2014 року відбулися прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS], переможцем яких стала [PERSON], яка придбала житлове приміщення за 157 000 грн. 07 лютого 2014 року державним виконавцем ВДВС ЧМУЮ складено акт №198 про проведені торги, на підставі якого державний нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори 11.02.2014 року видав [PERSON] свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказує, що відчуження вказаного нерухомого майна проведено із порушенням норм чинного законодавства. Зокрема, вважає, що державний виконавець ВДВС Червоноградського МУЮ при передачі на реалізацію на прилюдних торгах спірної квартири не мав необхідного обсягу дієздатності, оскільки право на користування зазначеним жилим приміщенням мала неповнолітня [PERSON] При тому, державний виконавець при укладенні договору не отримав попереднього дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину, чим грубо порушив права, інтереси неповнолітньої дитини, а також вимоги законодавства. Відтак прилюдні торги на підставі положень ст.ст.203,215 ЦК України підлягають визнанню недійсними. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, з підстав вказаних у ньому, просить позовні вимоги задовольнити. Додатково вказав, що дитина була зареєстрована у спірній квартирі за згодою банку. Банк не оспорював даний факт реєстрації. Державний виконавець при здійсненні реалізації даного майна зобов'язаний був отримати згоду органу опіки та піклування. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовних вимог не визнав, подав відповідне письмове заперечення, у якому зазначив, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених у ст.ст. 203, 215 ЦК України. У позовній заяві не міститься жодного посилання на порушення вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року №68/5.Аналогічна позиція висвітлена у рішенні ВСУ від 24.10.2012 року. Що стосується посилань позивача про отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування, вважає, що дана обставина не є підставою для визнання торгів не дійсними, приймаючи до уваги і те, що на час укладення договору іпотеки неповнолітня не була зареєстрована в квартирі, банк не надавав право на її приписку. Окрім цього сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування не є підставою для визнання правочину недійсним, а позивач у позовній заяві не вказав у чому полягає порушення, зменшення або звуження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі 6-2940цс15. До того ж зазначає, що зазначені дії державного виконавця не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не муть бути підставою для визнання торгів недійними. Така процесуальна позиція викладена у постановах ВСУ від 24..10.2012 року у справі №6-116цс12, від 16.12.2012 р. у справі №6-140цс12, від 26.08.2014р. №3-36гс14. Представник відповідача - Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області підтримала пояснення, викладені у запереченні відносно даного позову, яке міститься к матеріалах справи. Додатково вказала, що [PERSON] не мала права реєструвати неповнолітню дитину у спірному житлі під час дії іпотечного договору. В даному випадку згода органу опіки та піклування для виконання рішення суду не є обов'язковим документом і відсутність такої не є підставою для скасування прилюдних торгів. Представник органу опіки в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, подав суду письмове повідомлення, в якому зазначив, що даний спір не належить до компетенції розгляду на комісії з питань захисту прав дитини. Вислухавши пояснення учасників, оглянувши матеріали справи,з'ясувавши обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається із копії договору купівлі-продажу від 12.06.2007 року [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 014/0151/74/49753 від 12.06.2007 року, між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено договір іпотеки № 1264/0151/325570 від 12.06.2007р., згідно якого боржник передала ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в іпотеку квартиру, що за адресою: [ADDRESS], вартість якої сторонами встановлена у розмірі 258481,00 грн., що еквівалентно 51184 доларів США. Зазначене підтверджується копією даного договору. Рішенням Червоноградського міського суду від 24.10.2011 року з [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" стягнуто заборгованість за кредитним договором від 12.06.2007 року у розмірі 353884,74 грн. На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у ВДВС Червоноградського МУЮ. У межах виконавчого провадження з приводу виконання зазначеного виконавчого документу, 06.02.2014 року, відбулися прилюдні торги з реалізації арештованого (іпотечного) майна, переможцем яких, згідно з протоколом №1413504, сформованим організатором торгів 06.02.2014 року, став учасник № 2 - [PERSON], ціна продажу 157000,00 грн. У зв'язку з цим державним виконавцем відділу ДВС Червоноградського МУЮ Лозиняк Н.С. складено акт державного виконавця про проведені торги № 198 від 07.02.2014 року, затверджений начальником цього відділу ДВС. В той же час, із довідки №3220 від 21.04.2014 року, виданої КП «Комінтех» видно, що станом на 21.04.2014 року у квартирі [ADDRESS] разом із позивачем (власником) зареєстровані [PERSON] (син), неповнолітня [PERSON] (дочка). У даному помешканні з 08.11.2011 р. Із довідки №509 від 20.01.2016 року, виданої КП «Комінтех» також встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], 2000 року народження. Встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 23.04.2003 року. Таким чином неповнолітня [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] вже після укладання іпотечного договору та на момент проведення прилюдних торгів. Згідно із ч.2 ст. 16, ч.1 ст.215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Таку правову позицію 05 листопада 2014 року висловив Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-158цс14. Згідно із ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Виходячи з системного аналізу норм житлового та цивільного законодавства України, суд дійшов висновку, що із припиненням права власності особи на жиле приміщення, втрачається право користування цим жилим приміщенням як колишнього власника, так і членів його сім'ї. Оскільки, внаслідок реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], припинилось право власності [PERSON] на цю квартиру, а відповідно і її право користування цією квартирою, то право користування втратили також і члени сім'ї колишнього власника. До того ж суд бере до уваги ту обставину, що неповнолітня [PERSON] була зареєстрована 08.11.2011 року, тобто під час дії іпотечного договору від 12.06.2007 року, відповідно до п. 5 якого, іпотекодавець за цим договором гарантує, що відсутні права будь-яких третіх осіб щодо предмету іпотеки, а також, що обтяження предмета іпотекою не буде порушувати прав і законних інтересів, в тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей. Більше того, іпотекодавець зобов'язався не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб (на площі) предметі іпотеки без попередньо отриманої на це письмової згоди іпотеко держателя. Як вбачається із матеріалів справи ні іпотечний договір, ні окремі його пункти не оспорювалися. Згода банку на прописку неповнолітньої у квартирі також не надавалася. Згідно із ч.1 ст.12 ЦК України особа, здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. При здійсненні своїх цивільних прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч.2 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно із ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - це обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ч.6 ст.203, ч.6 ст.215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно із ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Неповнолітня [PERSON] не мала і не має права власності на спірну квартиру. Вона набула права користування даним житлом, як член сім'ї власника відповідно до ст.405 ЦК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігала це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Разом із тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у Постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2940цс15, норма ст.177 СК України, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Однак, [PERSON], підписавши договір іпотеки, власноручно підтвердила те, що укладанням цього договору не порушені права дітей, зокрема, права її дочки [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Відтак обов'язок щодо забезпечення неповнолітньої [PERSON], зокрема і житлом, покладається на її батьків. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що передача ВДВС Червоноградського МУЮ на продаж квартири, право на користування якою має неповнолітня [PERSON] хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте зазначене не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права останньої на користування цим житлом, тому у задоволенні позовної вимоги про визнання прилюдних торгів недійсними слід відмовити. Оскільки вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 11.02.2014 року, посвідчене державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за №1-161, про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], відновивши запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] є похідними від основної, а саме визнання прилюдних торгів недійсними, відтак у їх задоволенні також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed