Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2009 року придбав у [PERSON], через довірену особу - [PERSON], автомобіль марки "BMW 525", 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 36000 грн., що на той час було еквівалентно 4500 дол. США. Договір купівлі-продажу у письмовій формі не укладався, однак, продавцем видано розписку про отриманні коштів за автомобіль і видано доручення на право керування та розпорядження транспортним засобом. 28 грудня 2014 року автомобіль затримано та поміщено на штрафмайданчик на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції про арешт майна [PERSON] Позивач вважає, що вчинив всі дії для правомірного набуття права власності на автомобіль, тому просить визнати договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу укладеним, визнати його власником автомобіля та зняти з транспортного засобу арешт. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав вищевказаних. Позивач додатково пояснив, що при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля була видана довідка-рахунок, однак, на даний час вона не збереглась, а скористатись нею у 2009 році для перереєстрації автомобіля він не зміг у зв'язку з вибуттям у відрядження. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов визнала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник відповідача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" Онищук С.В. проти позову заперечив та пояснив, що згідно реєстраційних даних органів ДАІ власником спірного транспортного засобу як на час винесення постанови про арешт майна боржника, так і на даний час залишається боржник банку [PERSON], тому підстави для звільнення майна з-під арешту на вимогу позивача відсутні. Представник третьої особи - відділу Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Мацюх Д.Ю. при вирішенні спору покладається на розсуд суду, просить врахувати, що дії державного виконавця щодо арешту майна боржника [PERSON] вчинені у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) продає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В силу ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Договір купівлі-продажу є оплатним, двостороннім, зобов'язуючим та консенсуальним, основною і визначальною його ознакою є перехід майна у власність покупця. Зі змісту ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" вбачається, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати належні їм транспортні засоби після придбання. Відповідно до п. п. 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Відповідно до п. 7 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до п. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Отже, при відчуженні або набутті права власності на автомобіль обов'язково здійснюється державна реєстрація цих прав. Судом встановлено, що автомобіль "BMW 525", 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я відповідача [PERSON], про що свідчить реєстраційне посвідчення серії [NUMBER] від 23.07.2004 р., повідомлення Ковельського МРЕВ ВДАІ від 26.08.2014 р. про вказівку на [PERSON], як власника спірного автомобіля. 02 вересня 2008 року [PERSON] видала довіреність на ім'я відповідача [PERSON], якою уповноважила останнього бути її представником при вирішенні питань, пов'язаних з відчуженням (продажем, обміном), передачею в оренду належного їй транспортного засобу. 10 грудня 2009 року [PERSON] видав довіреність на ім'я позивача [PERSON], якою уповноважив останнього безоплатно бути його представником при вирішенні питань, пов'язаних з володінням, користуванням, зняттям з обліку та продажу належного [PERSON] транспортного засобу. В цей же день [PERSON] було складено розписку про отримання від [PERSON] 4500 доларів США за продаж автомобіля. Автомобіль з реєстраційного обліку для відчуження не знімався та залишається зареєстрованим за [PERSON] Дану обставину позивач не заперечує. 28 грудня 2014 року працівниками ДАІ даний автомобіль затримано та вилучено на підставі постанови державного виконавця ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції від 18.09.2014 року про розшук майна боржника [PERSON] в рамках виконавчого провадження ВП № 44285733 з примусового виконання рішення суду № 159/3107/13ц від 21.10.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен банк Аваль" 543979,99 грн. За таких обставин справи відсутні підстави для визнання укладеним між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля та визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль. При цьому, довіреність, яка була видана позивачу - це лише письмовий документ, який згідно з положеннями цивільного законодавства України, видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідносини, в яких одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України) і ніяким чином ця довіреність не свідчить про перехід права власності від однієї особи до іншої. Твердження позивач про укладення договору купівлі-продажу шляхом оформлення довідки-рахунку, є голослівними та не відповідають фактичним обставинам справи. Оскільки згідно Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, довідка-рахунок могла бути видана лише після зняття автомобіля з реєстрації для відчуження. Крім того, не зважаючи на неодноразові роз'яснення судом позивачу змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України, останнім не надано суду довідки-рахунку, не вказано і організацію, де вона могла би бути витребувана на вимогу позивача. Не підлягає задоволенню і вимога позивача про зняття арешту з спірного автомобіля, оскільки вона за змістом діючого законодавства, зокрема ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", з такою вимогою може звернутись до суду лише власник майна. Як роз'яснено у п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6 якщо позивач не набув у законом встановленому порядку права власності на спірний автомобіль, то він не набув і права на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту та виключення майна з опису, так як таким правом наділений тільки власник відповідного майна. На підставі наведених обставин та норм матеріального права у задоволенні заявленого позову слід відмовити повністю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed