Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

29 липня 2018 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з неї 25000,00 грн моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Син проживає з матір`ю [PERSON] , бабою [PERSON] і дядьком (стосовно дитини) [PERSON] . Син хворіє на логоневроз. Баба і мати сина негативно впливають на дитину. [PERSON] 11.09.2016 здійснила удар долонею по голові сина. Захищаючи свого сина від вказаних та інших дій матері і баби, позивач звернувся до Семенівського ВП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 126 КК\~України. 21.09.2017 слідчий Ю.В.Козлова внесла відповідні відомості до ЄРДР. Проте на 53-й день після початку досудового розслідування, а саме 13.11.2017 слідчий винесла постанову про залучення як законного представника сина не позивача-заявника злочину, а мати сина [PERSON] . Вказаними діями [PERSON] порушила батьківські права позивача стосовно сина, фактично позбавила його можливості реалізації прав на захист дитини як батька, чим завдала позивачеві моральну шкоду і пригнічення як батькові дитини, права якого у захисті сина відокремлені. Його принижено. Визначення головуючого судді до 25.06.2019 було неможливим через відсутність у штаті суду суддів з повноваженнями на розгляд справ. 25.06.2019 головуючим суддею визначено [PERSON] . 13.12.2018 [PERSON] відраховано зі штату суду у зв`язку з закінченням строку її тимчасового відрядження до Семенівського районного суду Полтавської області для здійснення правосуддя. Провадження у справі нею не відкривалося. 17.12.2019 головуючим суддею визначено В.Ф.Харченка. 09.01.2020 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження після отримання 08.01.2020 відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача. Відповідач у відзиві заперечувала проти позову оскільки належним відповідачем у таких справах є відповідний орган державної влади і казначейська служба. Відповідач звільнилася з лав поліції 17.04.2018. Судового рішення про порушення прав позивача у відповідному кримінальному провадженні не існує. Визначаючи законним представником малолітнього [PERSON] його матір [PERSON] , відповідач, діючи тоді як слідчий, керувався тим, що законним представником може бути один із батьків чи інші повнолітні близькі родичі. Син жив з матір`ю, тому законним представником було визначено саме її, а не позивача. КПК України не зобов`язує слідчого визнавати законним представником заявника у відповідному кримінальному провадженні. Позивач не ініціював визнання його законним представником протягом усієї тривалості кримінального провадження, а також після того, коли законним представником дитини було визначено її мати. Відповіддю на відзив позивач вказав на хибність заперечення проти позову, оскільки підозрювана у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК\~України [PERSON] є колишнім працівником Семенівської районної прокуратури Полтавської області; позивача не повідомляли про хід досудового розслідування; не викликали позивача для допиту як свідка; не залучався психолог; [PERSON] "покриває" підозрювану [PERSON] , які є, відповідно, дочкою і матір`ю. Відповідач у запереченні вказала на відсутність доказів провини відповідача перед позивачем. Свої вимоги позивач повинен адресувати органам Національної поліції і Державної казначейської служби. На роз`яснення суду у підготовчому судовому засіданні 26.06.2020 про те, що належним відповідачем у справі має бути не [PERSON] , а орган Національної поліції, у якому вона перебувала на службі у період спірних правовідносин, позивач [PERSON] ствердив, що відповідачем повинна бути саме [PERSON] , а не орган поліції, хоч навіть вона і звільнилася зі служби; позовні вимоги змінювати не буде; на залучення співвідповідача ГУНП у Полтавській області позивач не погодився. Відтак суд згідно ч. 3 ст. 53 ЦПК України залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Семенівське ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області. Третя особа пояснення у справі не складала, представника у засідання не направляла, на вимогу суду надала витребувану копію матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ч. 1 ст. 126 КК України на підставі заяви позивача [PERSON] . Під час судового розгляду позивач свої вимоги підтримав повністю з підстав, викладених ним у його письмових заявах по суті справи. Наголосив, що бажав бути офіційним представником свого сина у кримінальному провадженні. Кримінальне провадження за ч. 1 ст. 126 КК України було ініційовано позивачем 11.09.2017, а відомості внесено до ЄРДР лише 21.09.2017. Відповідач, як слідчий, 13.11.2017 залучила мати дитини як законного представника дитини у кримінальному провадженні. Позивача допитано лише як заявника, а не як свідка. Дитина не даватиме свідчення проти матері. 25000,00 грн це мінімальна моральна шкода, яку відповідач може і повинна сплатити. Позивач запитував у відповідача публічну інформацію, яку відповідач не надала, що підтверджено рішенням суду. Через перебування на службі у лавах Збройних Сил України позивач не міг постійно перебувати за місцем проведення досудового розслідування. Відповідач заперечувала у судових засіданнях проти позову з підстав, викладених у своїх письмових заявах по суті справи. Наголосила, що позов є безпідставним, оскільки відшкодування шкоди може відбутися лише у разі неправомірних дій слідчого, його провини у таких діях, існування шкоди і причинного зв`язку, чого у цій справі немає. У\~провадженні було ще два слідчих, але вимоги чомусь висунуто саме до відповідача, а не усіх трьох. Позов акцентує увагу на процесуальних діях слідчого, тому відповідачами повинен бути орган національної поліції і державне казначейство. КПК України встановлює і захищає процесуальну самостійність слідчого. Законного представника дитини визначає слідчий з огляду на більшу прихильність дитини до одного з батьків та на те, з ким дитина проживає. Також існувало рішення суду, яким було визначено спосіб спілкування позивача з дитиною. Дитина була допитана у присутності шкільного психолога і матері. Права батька дитини обмежені не були. Якби дії матері дитини перешкоджали досудовому розслідуванню чи встановленню істини, слідчий змінив би її як законного представника дитини. Відповідач не оскаржував рішення наступних слідчих, якими позивачеві було відмовлено у залученні як законного представника дитини. Дійсно є рішення адміністративного суду на користь позивача про ненадання відповіді на інформаційний запит позивача. Відповідач тоді не відповідала за листування щодо публічної чи іншої інформації. Суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК\~України). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.\~1\~ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача, якщо відповідач проти позову заперечує. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Самого лише посилання позивача на можливе порушення закону не достатньо для задоволення позовних вимог. Позивач повинен обґрунтувати і довести як саме порушено його право. Так, суд встановив, що за заявою позивача від 11.09.2017 (а.с. 7-9) внесено відомості до ЄРДР 21.09.2017 за ч. 1 ст. 126 КК України за такою фабулою: [PERSON] , 11.09.2016 під час здійснення спроби відвідати свого сина, [PERSON] , [INFO] , проживаючого у складі сім`ї (статус членів сім`ї відношенню до дитини): мати [PERSON] , бабуся [PERSON] , дядько [PERSON] , за місцем їхнього проживання за адресою: [ADDRESS] , був зафіксований факт поштовху на через поріг будинку шляхом нанесення бабусею дитини, [PERSON] , удару долонею по потиличній частині голови дитини. Слідчими визначено [PERSON] , [PERSON] (відповідач), [PERSON] (а.с.\~100). 21.09.2017 позивачеві надіслано повідомлення про початок досудового розслідування за його заявою (а.с. 102). [PERSON] народився [INFO] і є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 116). Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 15.06.2012 стягуються аліменти з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на утримання\~дитини \~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~аліменти в\~розмірі 1/4\~частини\~заробітку (доходу),\~але не\~менше 30\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~щомісячно,\~до досягнення\~повноліття дитини,\~починаючи з\~18\~січня 2012\~року (а.с. 123-125). Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 19.04.2017 з урахуванням зміни рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 27.07.2017 визначено такий спосіб участі позивача у вихованні сина [PERSON] (а.с. 126-131): Визначити спосіб участі [PERSON] , який народився [INFO] у вихованні дитини сина [PERSON] , який народився [INFO] , та проживає з матір`ю [PERSON] , у\~такий спосіб: у період надання [PERSON] календарних та/або додаткових відпусток: 1)у дошкільний період побачення та спільне проведення часу без обмежень у чистому просторі; 2)у шкільний період в період канікул та вихідних від занять у школі днів побачення спільне проведення часу без обмежень у часі і просторі за умови завчасного інформування [PERSON] [PERSON] про період надання [PERSON] календарних та/або додаткових відпусток. Позивач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] у [ADDRESS] , де проживає у квартирі [ADDRESS] . Згідно характеристик ДНЗ "Малятко" від 12.12.2016 і від 22.04.2015 [PERSON] відвідує дошкільний начальний заклад, проживає з мамою, до і з дитсадка дитину приводить мама, цікавиться поведінкою дитини (а.с. 134, 148). Постановою від 13.11.2017 старшого слідчого СВ Семенівського ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області, капітана поліції Ю.В.Козлової, [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №\~\~12017170320000353 від 21.09.2017, визнано в якості потерпілого (а.с. 135). Постановою слідчого від 13.11.2017 старшим слідчим СВ Семенівського ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області, капітаном поліції Ю.В.Козловою, визначено матір [PERSON] , [INFO] жительку [ADDRESS] до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017170320000353 від 21.09.2017 в якості законного представника потерпілого [PERSON] (а.с. 136). Малолітнього потерпілого [PERSON] допитано 13.11.2017 у присутності педагога [PERSON] і матері [PERSON] . На запитання чи ображають та б`ють його вдома, [PERSON] відповів - ні, говорив, що вдома з ним граються, проводять багато часу, коли він просить. Коли бешкетує теж не б`ють, а розповідають як можна себе вести, а як ні. На\~запитання про ситуацію з татом [PERSON] , [PERSON] говорив, що пам`ятає, що тато кричав та говорив погані слова, він не хотів з ним їхати, бабуся його не била, якби била запам`ятав би. На запитання чи їздив [PERSON] до тата в гості, відповів що їздив на цілий тиждень, але йому не сподобалося, тому що тато не звертав на нього уваги. Просив відвезти його додому, але він кожного разу просив ще на день його залишитися (а.с. 138-140). Заявою від 18.03.2018 (а.с. 42-47) адресованою Хорольському районному суду Полтавської області і Лубенській місцевій прокуратурі, позивач, з-поміж іншого, вказав, що 22.12.2017 просив зобов`язати старшого слідчого Ю.В.Козлову визнати позивача законним представником потерпілого [PERSON] ; позивач не був повідомлений про стадії досудового розслідування і був позбавлений можливості взяти у ньому участь. Тобто ініціатива позивача про залучення як законного представника з`явилася пізніше того, як слідчий визнав законним представником дитини її матір і допитав дитину у присутності психолога і матері. 26.05.2018 позивач повторно просив надати відомості про призначення його законним представником сина (а.с. 51, 184-185). Постановою від 01.06.2018 заступника начальника СВ Семенівського ВП ГУНП в Полтавській області, старшого лейтенанта поліції Р.В.Бабешко було відмовлено у клопотанні [PERSON] про визнання його офіційним представником сина [PERSON] у рамках досудового провадження; вручити [PERSON] повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України; здійснити затримання [PERSON] відповідно до статей 207-213 КПК України та призначити кваліфіковану психологічну експертизу (а.с. 195-196). Ухвалою суду від 25.01.2018 скаргу [PERSON] щодо зобов`язання Семенівського ВП ГУНП в Полтавській області вчинити дії у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 12017170320000353 від 21.09.2017 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 с. 126 КК України - залишено без розгляду (а.с. 200-201). Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 10.07.2018 відмовлено у відкритті провадження за скаргою [PERSON] на бездіяльність Семенівського ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області (а.с.219). Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 12.02.2019 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року про відмову в відкритті провадження за скаргою [PERSON] без змін (а.с. 220-221, 223-224). Постановою від 04.03.2019 заступником начальника СВ Семенівського ВП Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області Р.В.Бабешко кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017170320000353 від 21.09.2019 року, закрити на підставі п. 2 ч. 1 с. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України (а.с. 225-226). Частина перша статті 126 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Статтею 59 КПК України передбачено, зокрема, якщо потерпілим є неповнолітня особа, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник. Питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями\~статті 44\~цього Кодексу. Так, ч.ч. 1-4 ст. 44 КПК України передбачено, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній, до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник. Як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний. Про залучення законного представника слідчий виносить постанову, копія якої вручається законному представнику. У разі якщо дії чи інтереси законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє, за рішенням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду такий законний представник замінюється іншим з числа осіб, зазначених у\~частині другій\~цієї статті. З огляду на зазначені положення КПК України, суд погоджується з доводами відповідача про те, що кримінальне процесуальне законодавство не містить обов`язку слідчого залучити законним представником неповнолітнього потерпілого саме ту особу, яка є заявником щодо вчинення відповідного кримінального правопорушення. Частина друга статті 44 КПК\~України вказує на можливість, а не обов`язок залучення законним представником неповнолітнього його батьків (усиновлювачів), інших повнолітніх близькі родичі чи членів сім`ї. Визначення особи законного представника є сферою дискреційних повноважень слідчого. Більш того, як встановлено у справі, характер і місце військової служби позивача унеможливлювало його присутність у смт Семенівка, а також невідкладне з`явлення на можливі виклики слідчого, на чому також наголошував позивач. Відтак суд не погоджується з доводами позову про протиправне не залучення слідчим Ю.В.Козловою саме [PERSON] як законного представника його сина [PERSON] . Дії \~слідчого у цій частині відповідали вимогам КПК України. Законним представником була залучена мати дитина, з якою дитина постійно проживає. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України). Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про\~судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси. Саме порушення останніх є підставою для застосування судом конкретного способу захисту цивільних прав та інтересів, передбаченого законом. Тобто позивач повинен, з-поміж іншого, довести, що відповідач порушує права, свободи чи законні інтереси третьої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Тобто суд повинен встановити, чи дійсно відповідач порушує право позивача та/або третьої особи. Суд повинен з`ясувати у чому саме полягає порушення законних прав позивача та/або третьої особи відповідачем. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову. Відтак з огляду на не доведення позивачем протиправності дій відповідача [PERSON] , як слідчого, стосовно позивача [PERSON] , що полягала у не призначенні саме позивача законним представником сина [PERSON] , суд відмовляє у задоволенні позову повністю. Суд також зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові. Позивач як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору. Судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed