Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 29.08.2019 року звернувся представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» із вказаною позовною заявою та просить суд в рахунок погашення заборгованості на користь АТ «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання [PERSON] договору про надання споживчого кредиту №11048302000 від 29.09.2006 року по кредиту та процентам у розмірі 279545,08 доларів США та по пені в розмірі 1 192 289,03 грн., а саме: -103999,65 дол. США - заборгованість по кредиту; -27490,43 дол. США - заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 1048 ЦК України по 29.09.2016 року; -148055,00 дол. США - заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України по 31.07.2019 року; -945391,76 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована з 14.08.2018 року по 14.08.2019 року; -249897,27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами відповідно до ст. 1048 ЦК України, нарахована за період з 14.08.2018 року по 14.08.2019 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення салону та магазину загальною площею 62,8 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності по Ѕ частці [PERSON] та [PERSON] , встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Окрім цього, просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 19 226,25 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2013 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №11048302000 від 29.09.2006 року в сумі 1 028 387 грн. 70 коп. (один мільйон двадцять вісім тисяч триста вісімдесят сім грн. сімдесят коп.), що складається з: заборгованість за кредитом - 831 269 грн. 20 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 161 717 грн. 01 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 25 285 грн. 79 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 10 115 грн. 70 коп. З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе обов`язків за кредитним договором 09.11.2006 року між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким нежитлове приміщення площею 62,8 метрів квадратних, розташоване по [ADDRESS] передано в іпотеку. Зазначеним вище рішенням суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГК "Діамант", треті особи - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про поділ майна подружжя - задоволено частково, здійснено поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділено [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним право власності на: - 1/2 частину нежитлового приміщення площею 62,8 метрів квадратних, розташованого по [ADDRESS] . Позивач зазначає, що у зв`язку з невиконанням вимог рішення суду щодо погашення заборгованості, позивач змушений звернутись до суду із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення своїх вимог. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - Тодирець А.О. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових доповненнях до відзиву. Окрім цього просив суд застосувати строк позовної давності на підставі заяви від 10.10.2019 року, зазначивши, що трирічний строк позовної давності підлягає відрахуванню з 05.03.2013 року (дати звернення до суду із позовом про дострокове погашення заборгованості). Разом з тим, із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся лише 29.08.2019 року, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. В судове засідання 24.09.2020 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представником позивача надано заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачем [PERSON] надано суду заяву про відкладення розгляд справи у зв`язку з хворобою. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 05.10.2020 року. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 9 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11048302000 (далі - кредитний договір), за умовами якого [PERSON] було надано кредит в іноземній валюті в сумі 177 600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,3 % річних та кінцевим терміном повернення не пізніше 29 вересня 2016 року. З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором 29.09.2006 року між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку нежитлове приміщення площею 62,8 метрів квадратних, розташоване по [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстровано в реєстрі за №4466. Як зазначає відповідач [PERSON] , що не заперечується і представником позивача, 05.03.2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 8 серпня 2013 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 523/3453/13-ц) та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя (справа № 1527/19308/12). Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2013 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 028 387 грн 70 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 831 269 грн 20 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 161 717 грн 01 коп., заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 25 285 грн 79 коп., заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 10 115 грн 70 коп. Стягнуто у рівних частках з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3 441 грн. Позов [PERSON] задоволено частково. Здійснено поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виділено [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя та визнано за ним право власності на: 1/2 частину нежитлового приміщення площею 62,8 метрів квадратних, розташованого по [ADDRESS] ; 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; 1/2 частину будівлі [ADDRESS] ; 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Виділено [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя та визнано за нею право власності на: 1/2 частину нежитлового приміщення площею 62,8 метрів квадратних, розташованого по [ADDRESS] ; 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; 1/2 частину будівлі [ADDRESS] ; 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Припинено право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на зазначене вище майно. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 лютого 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2013 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2018 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 лютого 2016 року залишено без змін, поновлено виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 29 лютого 2016 року. Позивач зазначає, що 12.08.2019 року йому стало відомо, що [PERSON] 26.04.2019 року зареєстрував право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення салону та магазину за адресою: [ADDRESS] , що також встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з невиконанням вимог рішення суду станом на 14.08.2019 року розмір заборгованості за кредитним договором складає: 279545,08 доларів США та по пені в розмірі 1192 289,03 грн., а саме: - 103999,65 дол. США - заборгованість по кредиту; - 27490,43 дол. США - заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 1048 ЦК України по 29.09.2016 року; - 148055,00 дол. США - заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України по 31.07.2019 року; - 945391,76 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована з 14.08.2018 року по 14.08.2019 року; - 249897,27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами відповідно до ст. 1048 ЦК України, нарахована за період з 14.08.2018 року по 14.08.2019 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позивачем заборгованості за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 1048 ЦК України по 29.09.2016 року в розмірі 27490,43 дол. США, враховуючи, що фактично позивачем змінено строк виконання основного зобов`язання з 05.03.2013 року, тобто з дати звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Окрім цього, неправомірним є і нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами. Разом з тим, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку». За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи врегульовано статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна, у зв`язку з чим іпотека залишилась чинною для [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 4.2 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса чи застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючи відсутність доказів щодо виконання вимог рішення суду в, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, судом встановлено, що представником відповідача [PERSON] подано заяву від 10.10.2019 року, в якій останній просив суд застосувати строк позовної давності, зазначивши, що трирічний строк позовної давності підлягає відрахуванню з 05.03.2013 року (дати звернення до суду із позовом про дострокове погашення заборгованості). Разом з тим, із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся лише 29.08.2019 року, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Визначення початку відліку позовної давності міститься в статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності строком в три роки. Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Щодо застосування приписів частини п`ятої статті 267 ЦК України, то позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Велика палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року в справі №310/11534/13-ц зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Таким чином, звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитом, що мало місце 05.03.2013 року, фактично змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору. Рішення суду про стягнення заборгованості набрало чинності 29.02.2016 року та саме з цього часу у позивача виникло право на стягнення заборгованості у визначеній судовим рішенням сумі. Разом з тим, із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся лише 29.08.2019 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. При цьому, доказів щодо поважності причин пропуску позовної давності представником позивача не надано, тож, враховуючи заяву представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed