Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[INFO] року помер чоловік позивачки - [PERSON]. Спадковим майном після його смерті є житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Він є одноособовим власником вказаного будинку, але за життя не отримував правовстановлюючий документ та не зареєстрував своє право власності у відповідних органах. Будучи єдиним спадкоємцем на майно померлого, позивачка прийняла спадщину у своє управління та володіння, так як проживала разом з померлим. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. При зверненні до нотаріуса, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з тим, що її чоловік за життя не оформив право власності на належний йому житловий будинок та наявні розбіжності у написанні її прізвища та прізвища спадкодавця. У свідоцтві про одруження вказано, що 01.11.1997 року уклали шлюб [PERSON] та [PERSON], [INFO] та після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON]. Однак, у свідоцтві про смерть чоловіка позивачки вказано, що [PERSON] року у віці 61 рік в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області помер [PERSON]. Вищевказані розбіжності в написанні прізвища були вказані помилково, так як у всіх інших облікових документах прізвище померлого значиться як «[PERSON]». Наявність даної помилки перешкоджає позивачці в оформленні спадщини. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернулася в суд з позовом до Війтівської сільської ради, в якому просить встановити факт, що [PERSON], який помер [PERSON] року є чоловіком [PERSON], з яким вона зареєструвала шлюб 01.11.1997 року у виконкомі Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області за актовим записом №33. В порядку спадкування за законом визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок А - загальною площею 82,4 кв.м., житловою площею 63,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами :а - тамбур, Б - літня кухня, Б під - погріб, В - сарай, в - сарай, в1- навіс, в2- навіс, Г- гараж, г- навіс, Д - навіс, 1-4 споруди, що розташовано в [ADDRESS], який належав [PERSON], померлому [PERSON] року. Позивач [PERSON] надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник Війтівської сільської ради сільський голова с. Війтівка Замкова М.В. надала до суду письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 23.02.2018 року, ухвалою від 26.02.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду відповідно до вимог ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] року помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Спадковим майном після його смерті є житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Даний житловий будинок відноситься до суспільної групи господарств - робочий двір та станом на 15.04.1991 року до складу двору входив лише [PERSON], що підтверджується довідкою Війтівської сільської ради від 31.01.2018 року . Він є одноособовим власником вказаного будинку, але за життя не отримував правовстановлюючий документ та не зареєстрував своє право власності у відповідних органах. Будучи єдиним спадкоємцем на майно померлого, позивачка прийняла спадщину у своє управління та володіння, так як проживала разом з померлим. Інших спадкоємців у [PERSON] немає, що підтверджується довідкою Війтівської сільської ради №117 від 12.02.2018 року. При зверненні до нотаріуса, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено у зв'язку з тим, що її чоловік за життя не оформив право власності на належний йому житловий будинок та наявні розбіжності у написанні її прізвища та прізвища спадкодавця, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №86/02-31/02-14 від 15.02.2018 року. Відповідно до п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем. Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. У свідоцтві про одруження серія [NUMBER] вказано, що 01.11.1997 року [PERSON] та [PERSON], [INFO] уклали шлюб та після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON]. Однак, у свідоцтві про смерть чоловіка позивачки вказано, що [PERSON] року у віці 61 рік в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області помер [PERSON]. Вищевказані розбіжності були вказані помилково, так як у всіх інших облікових документах прізвище померлого значиться як «[PERSON]». Наявність такої помилки перешкоджає позивачці в оформленні спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ч. 1 ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Ч.1 cт. 529 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини вказує, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Cт. 548 цього ж кодексу визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно cт. 101 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». За таких підстав, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved