Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

03 лютого 2017 року представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого зазначив, що 16 грудня 2005 року між банком та [PERSON] був підписаний договір №130-МВ/05, відповідно до умов якого останній було надано кредит в іноземній валюті у розмірі 20000,00 доларів США, а відповідач [PERSON] зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15 грудня 2016 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,00% річних. 08 листопада 2007 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої банк зобовязався надати позичальнику кредиту в розмірі 60000,00 доларів США. В звязку зі зміною програмного забезпечення змінено реєстраційний номер договору в системі обліку банку на №10407816000. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки №130-МВ/05/1 від 21 грудня 2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №4968. Відповідно до п. 1.4. договору іпотеки відповідачами передано в іпотеку наступне нерухоме майно: квартира №12, реєстраційний номер:12975649, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Вознюка, буд. 3. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавців на підставі свідоцтва про право власності б/н від 05.03.1999 року, видане Придніпровською ГРЕС. 08 листопада 2007 року між банком та іпотекодавцями укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки №130-МВ/05/1 від 21 грудня 2005 року в новій редакції. Однак відповідач [PERSON] порушила умови договору та не виконала покладені на неї зобовязання за даним договором, у звязку з чим АТ «УкрСиббанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості по кредиту з відповідачів [PERSON] та [PERSON] Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2010 року стягнуто заборгованість по кредитному договору в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 411146 грн. 64 коп. та судові витрати в розмірі 1950,00 грн. На даний час виконавчі листи, що видані на підставі вказаного рішення перебувають на примусовому виконанні у Самарському відділі державної виконавчої служби Дніпровського МУЮ. 18 листопада 2016 року позивачем було надіслано відповідачам вимоги у відповідності зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими відповідачам було запропоновано протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги усунути порушення умов кредитного договору. Однак відповідачі порушили умови договору та не виконали покладені на них зобовязання за даним договором, у звязку з чим станом на 24 січня 2017р. мають заборгованість 140643,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.01.2017 року становить 3844141,60 грн. та заборгованість по несплаті пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитним договором у розмірі 7170,38 грн. Просить в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно квартиру №12, яка знаходиться у будинку №3, що розташований по вул. Вознюка у м. Дніпро в межах процедури виконавчого провадження. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 16 грудня 2005 року між банком та [PERSON] був підписаний договір №130-МВ/05, відповідно до умов якого останній було надано кредит в іноземній валюті у розмірі 20000,00 доларів США, а відповідач [PERSON] зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15 грудня 2016 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,00% річних (а.с.6-15). 08 листопада 2007 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої банк зобовязався надати позичальнику кредиту в розмірі 60000,00 доларів США (а.с.16-19). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки № 130-МВ/05/1 від 21 грудня 2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4968. Відповідно до п.1.4. договору іпотеки відповідачами передано в іпотеку наступне нерухоме майно: квартира №12, реєстраційний номер: 12975649, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Вознюка, буд. 3 (а.с.20-23). 08 листопада 2007 року між банком та іпотекодавцями укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки № 130-МВ/05/1 від 21 грудня 2005 року в новій редакції (а.с.24-25). Однак відповідач [PERSON] порушила умови договору та не виконала покладені на неї зобовязання за даним договором, у звязку з чим АТ «УкрСиббанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості по кредиту з відповідачів [PERSON] та [PERSON] Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2010 року стягнуто заборгованість по кредитному договору в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 411146 грн. 64 коп. та судові витрати в розмірі 1950,00 грн. (а.с.51-52). 18 листопада 2016 року позивачем було надіслано відповідачам вимоги у відповідності зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими відповідачам було запропоновано протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги усунути порушення умов кредитного договору (а.с.26-34). З розрахунку заборгованості за кредитним договором №130-МВ/05 від 16.12.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] вбачається, що станом на 24.01.2017 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 140643,62 доларів США, що за курсом НБУ становить 3844141,60 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 48992,00 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 91651,62 доларів США та пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитним договором у розмірі 7170,38 грн., яка складається з: пені за прострочення сплати кредиту 2559,12 грн., пені за прострочення сплати процентів 4611,26 грн. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За загальними положеннями ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Стаття 585 ЦК України передбачає, що право застави виникає з моменту укладання договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. За змістом ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог вказаної норми закону, позивачем було направлено вимоги про порушення основного зобовязання, однак відповідачі залишили його поза увагою (а.с.26-34). Невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, про що звертається увага у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобовязань відповідача, як звернення стягнення на предмет іпотеки, є правом позивача, яке передбачено зокрема укладеним з відповідачем кредитним договором, договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку». У пункті 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних \~\~та \~\~\~\~кримінальних \~\~\~\~справ \~\~\~\~від \~\~30.03.2012 \~\~року \~\~"Про практику \~\~застосування \~\~\~\~судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", звертається увага на те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до п.39 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ\~від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений п. 5 договору іпотеки - є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у обраний позивачем спосіб. З метою захисту прав та інтересів позивача, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, існують всі підстави для припинення права власності іпотекодавця (в т.ч. право володіння, користування і розпорядження) на предмет іпотеки, оскільки за змістом ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобовязання, у звязку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1600 грн.

Outcome: approved