Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

ПАТ "Універсал Банк" в липні 2013 року звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.11.2007 року між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №037-2915/840-0598. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] 30.11.2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,9 кв.м., яка належить їй на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В зв'язку із невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. 10.12.2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці по справі № 2-5945/09 позов банку було задоволено, з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 037-2915/840-0598 від 30.11.2007 року в сумі 326984,94 гривень та судові витрати. Дане рішення суду набрало законної сили. [PERSON] помер [INFO]. У даному випадку процедура звернення стягнення на предмет іпотеки захищає права банку, оскільки жодним іншим чином відповідач не бажає розраховуватись. За рахунок предмета іпотеки позивач має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про звернення стягнення за договором іпотеки, укладеним 30.11.2007 року між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 4772 на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,9 кв. м., житловою площею 38,4 кв. м., що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 16.10.2001 року за реєстром №3422, зареєстрованого в КП "ВООБТІ" 23.10.2001 року і записаного в реєстровій книзі під №496 за реєстровим №723/45447, шляхом продажу даної квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації не нижчій за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №037-2915/840-0598 від 30.11.2007 року. За рахунок отриманих від продажу предмета іпотеки коштів представник позивача просила суд задовольнити вимоги ПАТ "Універсал Банк", які полягають у погашенні заборгованості за кредитним договором №037-2915/840-0598 від 30.11.2007 року в сумі 326984,95 гривень, яка стягнута рішенням Ленінського районного м. Вінниці від 10.12.2009 року по цивільній справі №2-5945/09, з яких: 1744,96 - непогашений кредит, 299 13,22 гривень - сума дострокового стягнення кредиту, 25750,68 гривень - несплачені відсотки, 176,09 гривень - підвищені відсотки. Також представник позивача просила суд виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO],, та інших осіб з квартири [ADDRESS]. Заочним рішенням Вінницької міської ради від 5 листопада 2013 року позов задоволено частково. Ухвалою суду від 14 липня 2014 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечили проти позову в звязку з його безпідставністю та необгрунтованістю. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради згідно заяви просила провести судове засідання у її відсутність, врахувавши інтереси неповнолітніх дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30.11.2007 року між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №037-2915/840-0598, згідно якого [PERSON] було надано кредит в сумі 40000,00 доларів США зі сплатою 13,45 % річних до 10.11.2027 року. (а.с. 6-9). В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань по кредитному договору №037-2915/840-0598 від 30.11.2007 року, між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] 30.11.2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №4772. Згідно даного договору [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,9 кв.м., яка належить їй на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 16.10.2001 року за реєстровим №3422, зареєстрованого в КП "ВОБТІ" 23.10.2001 року і записаного в реєстровій книзі під №496 за реєстр. №723/45447. Обумовлена ціна предмету іпотеки - 368842,00 гривень. (а.с. 10-11). Відповідач [PERSON] змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.12.2009 року по справі № 2-5945/09 за позовом ВАТ "Універсал Банк" з [PERSON], [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 037-2915/840-0598 від 30.11.2007 року в сумі 326984,94 гривень та судові витрати. Рішення суду набрало законної сили 21.12.2009 року. (а.с. 22-23). [PERSON] помер [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", банк є правонаступником усіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Банк Універсальний", який було перейменовано на Відкрите акціонерне товариство "Універсал Банк". (а.с. 26-28). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 1. ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. За ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 6 ст. 20 цього же закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таке стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Разом із тим, з 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року за № 1304-VIІ, відповідно ст. 4 якого, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Пунктом 1 ст. 1 передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, спірна квартира відповідає, оскільки її площа не перевищує 250 м.кв. і вона являється постійним місцем проживання відповідачів. Так, відповідно до довідки МКП «ЖЕК № 12» № 83474 від 15 жовтня 2014 року сімя [PERSON] проживає в [ADDRESS], що складається з 3 кімнат загальною площею 63,60 кв.м., житловою площею 38,40 кв.м. власником особового рахунку цієї квартири є [PERSON], всього зареєстровано в даній квартирі 3 осіб: [PERSON], 1979 р.н., [PERSON], 2001 р.н., та [PERSON], 2005 р.н. (а.с. 201). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 липня 2014 року відсутні відомості про реєстрацію нерухомого майна за [PERSON], РНОКПП [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 липня 2012 року у відділі державної реєстрації Вінницького міського управління юстиції (а.с. 184). Згідно акту, посвідченого МКП «ЖЕК № 12» [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 200). За таких обставин не може бути підставою для задоволення позову довідка від 7 березня 2014 року (а.с. 183), оскільки в ній лише зазначено про проживання відповідачів в м. Києві без реєстрації за договором оренди. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги банку до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та похідні вимоги про виселення задоволені бути не можуть, оскільки предметом позову є майно, яке підпадає під дію мораторію, а доказів того, що відповідачі мають інше житло, банк не надав. При цьому у випадку скасування мораторію банк не позбавлений права повторного звернення з відповідним позовом до суду. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed