Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

16 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначав , що 26 листопада 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 002775, за яким предметом лізингу є автомобіль JAC S5 Тuгbo вартістю 410 900.00 грн. на дату підписання договору. До підписання договору фінансового лізингу представник відповідача повідомив, що вартість автомобіля складає 205 000.00 грн. . 26 листопада 2015 року позивачем було сплачено 41090.00 грн. на поточний рахунок № 26004482354 на користь ТОВ "Лізингова компанія "Ваш авто" , як адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу і тільки після цього з ним був підписаний договір лізингу, з якого він дізнався , що вартість предмета лізингу складає 410 900 .00 грн. Позивач [PERSON] вважає це грубим порушенням з боку представника лізингової компанії, а сам договір вважає укладеним в результаті обману, а тому недійсним. В своєму позові прохає визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002775 від 26 листопада 2015 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто". Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь [PERSON] 41 090.00 грн. сплачених , як адміністративний платіж по договору лізингу № 002775 від 26 листопада 2015 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов по тих підставах , що викладені в позовній заяві і прохав позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" в судове засідання не з'явився , про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомили, заперечень проти позову чи заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зі згоди позивача у відповідності до ст.224 ЦПК України , суд провів заочний розгляд справи без участі представника відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснив , що його син позивач [PERSON] на сайті «Auto.ria.com», знайшов об'яву з пропозицією придбати автомобіль марки JAC S5 Тuгbo вартістю за ціною 220 000 грн. Приїхавши в офіс у м. Павлоград , представник відповідача роз'яснив, що дійсно таке авто є за акційною ціною 205 000 грн., і що для підписання договру вони мають сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 41090,00 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, і протягом декількох днів до автосалону м.Запоріжжя надійде автомобіль. [PERSON] погодився на такі умови і менеджер почала готувати документи та надала їм для ознайомлення не заповнені бланки договорів , повідомивши , що для їх підписання необхідно спочатку сплатити авансовий внесок , який буде зарахований в рахунок оплати вартості автомобіля. Повернувшись після сплати коштів до офісу, менеджер надала їм на підпис примірники договорів, які син підписав, та поїхали додому. Вже вдома, уважно вивчивши умови договору, побачили, що в них прописом зазначена зовсім інша сума - 410 000 грн. Суд вислухав пояснення позивача , свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності встановив наступне. Судом встановлено, що 26.11.2015 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено Договір фінансового лізингу №002775, предметом лізингу за яким є транспортний засіб, а саме автомобіль марки JAC S5 Тuгbo. Відповідно до умов договору відповідач (лізингодавець) зобовязався придбати у свою власність предмет лізингу і передати його позивачу (лізингоодержувачу) у користування на строк та на умовах передбачених договором. У Додатку №1 до Договору фінансового лізингу (графік сплати авансового платежу) зазначені наступні платежі: вартість предмету лізингу16241,11 дол. США; авансовий платіж 50%; сума виплат авансового платежу 8120,55 дол. США; щомісячний авансовий платіж 676,71 дол. США; адміністративний платіж (10%) 1624,11 дол. США; комісія за передачу (3%) 487,23 дол. США. Період погашення вартості предмета лізингу визначений у дванадцять місяців. Курс долара на день укладання договору25,30 грн. Відповідно до пункту 4.1 договорів відповідач зобовязався передати позивачеві у користування предмет лізингу не пізніше 120 робочих днів з дня отримання на поточний рахунок відповідача наступних платежів: адміністративного платежу, Авансового платежу, комісії за передачу предмета лізинг у разі наявності; оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору. На виконання умов договору позивач сплатив на рахунок лізингодавця адміністративний платіж в розмірі 4109,00 грн. (квитанція № 1790 від 26.11.2015). Відповідно до п. 12.1 Договору фінансового лізингу, лізингоодержувач який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингнодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40% (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку не повертається. Листом від 12.01.2016 р. позивач звернувся до відповідача з проханням розірвати договори фінансового лізингу та повернення авансоого платежу в сумі 41090,00 грн., які станом на момент розгляду справи позивачу неповернуті. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Ц К України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів"містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи нормустатті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті3, частина третя статті509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючиумови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Також, судом встановлено, що договори лізингу не містять графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (відсутній додаток 3 до договорів лізингу) та сам обсяг таких платежів сторони не погодили та не підписали в момент укладення договорів, що вказує на невизначеність загального обсягу фінансування, що у свою чергу відповідно до п.10 ч.3ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є ознакою несправедливої угоди, а саме установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. У пункті 8.3 оспорюваного Договору вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладання договору (16241,11 доларів США). За умовами договору вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п.13 ч.3ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів»також є ознакою несправедливої угоди, без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 26 листопада 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорах виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першоїстатті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другоїстатті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно достатті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 26 листопада, укладені між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про те, що договори містять несправедливі умови для позивача, а також всупереч вимогам чинного законодавства відповідач здійснює свою діяльність без ліцензії для здійснення фінансової діяльності, а лізинговий договір не був нотаріально посвідчений. Дана правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15). Зважаючи на вище викладене наявні підстави для задоволення позову визнання договору фінасового лізингу недійсним та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених в рахунок виконання договору коштів. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору прни подачі позову. питання судових витрат вирішується на підставі ст.88 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved