Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

У травні 2021 року до Іллінецького районного суду Вінницької області звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позов мотивували тим, що [INFO] у віці 63 років помер чоловік [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON] , який за життя заповіту не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташований в [ADDRESS] . У встановлений законом строк позивачі звернулися із заявами до Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області, на підставі даного звернення 25 квітня 2008 р. заведено спадкову справу № 236/2008. В подальшому державним нотаріусом винесена постанова про відмову у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину на даний житловий будинок, оскільки на ім`я покійного відсутній правовстановлюючий документ на дане нерухоме майно, у зв`язку із чим позивачі змушені звертатися до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження із викликом у призначене судове засідання сторін та їх представників. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, натомість подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують і просять їх задоволити в повному обсязі та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Дашівської селищної Гайсинського району Вінницької області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про визнання позовних вимог, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у його відсутність. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, згідно частини 3 статті 211 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно частини 3-4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних в справі письмових доказів і ухвалити в справі рішення в підготовчому судовому засіданні. Так, судом установлено, що [INFO] в с. Шабельня Іллінецького району Вінницької області у віці 63 роки помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 28 квітня 2005 р. виконавчим комітетом Кальницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області (а.с. 9). Позивач [PERSON] є дружиною покійному [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане 12 березня 1963 р. бюро реєстрації актів цивільного стану Гайсинського району Вінницької області. Позивач [PERSON] є рідною донькою покійного [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 16 лютого 1972 р. Кальницькою сільською радою Іллінецького району Вінницької області (а.с.11) та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 08 квітня 1999 р. відділом записів актів громадянського стану Іллінецької районної державної адміністрації Вінницької області, зі змісту якого зміна прізвища позивача із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 12). На день смерті [PERSON] належав житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням 11 сесії 22 скликання Кальницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 04 квітня 1997 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування» (а.с. 18). 17 березня 2008 р. позивачі звернулися до Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їх чоловіка та батька (а.с. 32). Внаслідок даного звернення 25 квітня 2008 р. заведену спадкову справу № 236/2008 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13 квітня 2021 р. № 64330695 (а.с. 13). 12 травня 2021 р. державним нотаріусом Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області Манус В.В. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі на ім`я позивачів свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , належний померлому [INFO] гр. [PERSON] по ? частці кожній, у зв`язку із неподанням спадкоємцями правовстановлюючого документу на даний об`єкт нерухомого майна та відсутністю в Державному реєстрі реєстрації прав на нерухоме майно інформації про реєстрацію права власності спадкодавця на зазначений будинок (а.с. 17). У відповідності до довідки виконавчого комітету Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 18.05.2021 р. № 244 вбачається, що зазначений документ виданий позивачу [PERSON] про те, що в результаті пожежі 04 лютого 2014 р. знищено всі архівні документи за 1946-2010 роки Кальницької сільської ради, в тому числі погосподарські книги, тому відомостей про адресу проживання, відношення господарства до суспільної групи та склад сім`ї надати не можливо (а.с. 15). Згідно змісту довідки виконавчого комітету Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 24.02.2020 р. № 240 у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] голова домогосподарства [INFO] та [PERSON] дочка [INFO] (а.с. 16). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Змістом частини 1 статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із частиною 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Змістом частини 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. При цьому статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.\\ Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно частини 3 статті 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-ІV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положеннями частини 4 статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56; Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 р. № 56, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за № 31/1056; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445. Згідно листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід користуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положенням ЦК УРСР 1963 року, Законом України «про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та володінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства Юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинок коглгоспного і робітничого (службового) двору. Як вбачається із змісту технічного паспорта житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] введено в експлуатацію у 1970 р. тобто, в той час, коли нормами діючого в той час законодавства не було передбачено жодних реєстраційних дій щодо права власності на житло. Єдиним доказом належності житла особі були відповідні записи у погосподарських книгах сільських рад. Нині чинне законодавство не містить визначення поняття „колгоспний двір". З прийняттям Закону України „Про власність" від 07.02.1991 р., який втратив чинність 20.06.2007 р., колгоспний двір припинив своє існування. З Цивільного кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 16 грудня 1993 р. № 3718-ХІІ, який набрав чинності з 18 січня 1994 р.). Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Частки усіх членів колгоспного двору у майні колгоспного двору були рівними. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени - всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство із ним. У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору (стаття 563 ЦК УРСР в редакції 1963 року). У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р. мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. При цьому пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України „Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Враховуючи вищевикладене, а також факт визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що за позивачами слід визнати право власності по 1/2 частині житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Беручи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved