Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

23 липня 2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача та просила змінити спосіб стягнення аліментів, який було встановлення рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] з 800 грн. 00 коп. щомісяця на 25 % всіх доходів відповідача щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття; вирішити питання щодо можливості стягнення боргу по аліментам, який в тому числі виник в зв`язку із вступом в дію закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів " (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 25, ст.291)" та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 1 724 грн. 50 коп. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2018 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С. Згідно частини 6 статті 187 ЦПК України, в порядку досудової підготовки 04.09.2018 року судом надіслано запити до відповідних органів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який надійшла 26.09.2018 року. Ухвалою від 03.10.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А, від 12.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. В підготовчому засіданні судом оголошувалася перерва в зв`язку з витребуванням доказів . Ухвалою суду про забезпечення доказів від 27.04.2021 року витребувано з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за весь період їх стягнення. До підготовчого засідання, призначеного судом на 06.07.2021 року на адресу суду надійшла на виконання вимог ухвал суду витребуваний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за весь період їх стягнення. 06.07.2021 року позивачка подала суду заяву про зменшення позовних вимог, в яких остаточно просила змінити спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.10.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] з 800 грн. 00 коп. щомісяця на 25 % всіх доходів відповідача щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму індексації аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 780 грн. 49 коп. ( в подальшому зазначила про збільшення вказаного розміру не час розгляду справи по суті до 3872 грн) . Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 12 281 грн. 50 коп. яка виникла у зв язку із вступом в дію Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів " (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 25, ст.291)". Стягнути з відповідача судові витрати за розгляд справи в суді. В грудні 2018 року надійшов відзив на позов від представника відповідача адвокатат Труба К.Б., в якому просили відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по аліментах та визнали частково позов в частині зміни способу стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/6 частини від його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини. Зазначає, що відповідач добросовісно виконує рішення Заводського районного суду м.Миколаєва і немає жодної заборгованості і зміна законодавства не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Також зазн7ачає, що при визначенні розміру аліментів судом має бути враховано, що [INFO] у відповідача народилася дитина [PERSON] , яка перебуває на його утриманні. Також 09.10.2017 року відповідач отримав побутову травму , внаслідок якої змушений періодично лікуватися, що потребує значних матеріальних витрат. Також не працює, має тимчасові непостійні заробітки. Ухвалою суду від 06.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 листопада 2021 року Також представником відповідача до початку розгляду справи по суті надано до суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , станом на жжовтень 2021 року. Позивачкою до початку розгляду справи по суті надано до суду оновлений розрахунок позовних вимог. В судовому засіданні позивачка підтримала остаточно заявлені позвні вимоги, просила про задолення позову в повному обсязі з підстав, виклдаених у позлві та додаткових заявах. Звернула увагу суду на те, що відповідачу на час, коли у нього народилася друга диина, було відомо, що в нього існують обов`язки по утриманню дитини сина [PERSON] , і що син є дитиною інвалідом і потребує особливої уваги та додаткових витрат на лікування та догляд. Таокж вона має важке заховрювання, яке не дозволяє їй працювати на повну силу, до того ж вона не може надовго залишати диину без свого догляду. Відповідач має достатні доходи, щоб сплачувати аліменти не у мінімально гарантованому розмірі, а у щонайменше рекомендованому розмірі і у розмірі 25% від свого доходу. Щодов имог про стягнення заборгованості по алміентах та індексації алміентів, то вона багаторазово зверталася до державного виконавця щодо проведення перерахунку, вихоячи з вимог закону, та нарахування індексації, проте її вимоги посійно ігнорувалися, отже вона вимушена захищати свої права саме в судовому порядку. Також просила змінити розмір алміентів саме з часу звернення до суду з таким позовом, сокільки це не її вина, що справа такий тривалий час перебувала на розгляді в суді і весь цей час права її дитини не були захищені. Представник відповідача в судовому засіданні визнала позов частково з підстав, викладениху відзиві, а саме не заперечувала проти стягнення алміентів у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку [PERSON] , але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку - оскільки відповідач також має захворювання та на його утриманні перебуває малолітня дитина, а дружина не працює. При цьому зазначаила, що діюче законодавство не передбачає зміну розміру аліментів з часу звернення до суду з таким позовом, а не з часу набрання рішенням суду законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості та індесації , то зазначила, що позивачка обрала невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки проводити такі нарахування входить до обов`язків державного виконавця , отже позивачці слід звертатаися з відповідними заявами до державногв иконавця або зі скаргою до суду на дії виконавця щодо неправильності нарахування аліментів за минулий період. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що рішенням Завоського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2010 року (справа № 2-7561) стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповонолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800 грн щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.09.2010 року і ддо повноліття дитини. Виконавче провадження за вкионавчим ллистом , виданим Заводським районним судом м.Миколаєва № 2-7561 від 27.10.2010 , було відкрито державним виконавцем Центрального ВДВС 24.11.2010 року. Матеріалами справи підтверджується, що дитина проживає та зареєстрована за місцем проживання матері. [PERSON] , 2010 р.н., є інвалідом з дитинства щонайменше з 2016 року. Позивачка отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда у мінімальному розмірі. Згідно Свідоцтва прро народження від 07.12.2015 року відповдач має доньку [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований разом з дружиною та донькою. Отже суд вважає доведеним, що малолтіня донька 2015 р.н. також перебуває на утриманні відповідача. Також матеріалами справи підтверджується, що відповідач проходив неодноразово лікування з приводу ЗЧМТ за період з жовтня 2017 року по листопад 2017 року. Жодних доказів про подальшу потребу в лікуванні та проходження такого лікування відповідачем суду не надано. По 20 грудня 2017 року [PERSON] , працював в Центральному відділі поліції ГУНП в Миколаївській області. В травні 2018 року стягувач зверталася з заявою до начальника Центрального ВДВС з заявою про перерахунок аліментів в зв`язку зі вступом в дію 07.07.2017 року ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України ...", згідно якого був збільшений розмір мінімального розміру аліментів з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50%, проте які виконавцем не нараховаються і боржником не сплачуються. Згідно листа Центарльного ВДВс від 30.05.2018 року - у задоволенні заяви було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду в порядку ст. 435 ЦПК України. Також матеріалами справи підтверджується, що за вказаний період як позивачка, так і представник боржника неодноразово зверталися до державного виконавця щодо проведення розрахунків заборгованості боржника, і державним виконавцем надавалися різні довідки з суперечливим змістом. Також відповідачем надані до матеріалів справи квитанції та розписки про спату ним аліментів на рахунок позивачки за вказаний період, про що позивачка не заперечувала. Також позивачкою надані до матеріалів справи медичні документи, які свідчать про наявність у неї важкого неврологічного захворювання, яке потребує періодичного лікування з 2017 року. З наданих на запит суду та на запит представника стягувача розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , складеного державним виконавцем Центрального ВДВС, вбачається, що з серпня 2018 року боржнику нараховуються та сплачуються останнім аліменти в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За змістом ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3ст. 181СК України). Згідно положень ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів , доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексуУкраїни передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодексУкраїни передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3ст. 181СК України). Стаття 192СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст.183,192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Як з`ясовано, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини на користь позивача визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3"Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодексУкраїни передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження,стаття 192СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З врахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку, про необхідність змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача у розмірі 800 гривень та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно , але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення ним повноліття. Так, відповідно до положень ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує особливі потреби дитини-інваліда, відсутність у справі будь-яких наданих відповідачем доказів його майнового стану та розміру його заробітку - а отже не вбачає пістав для присудження йому аліментів нижче мінамльного рекомендованого розміру аліментів, оскільки відповідачем не доведено неможливість сплати ним аліментів у рекомендованому законом розмірі. При цьому суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей ( дочки), тому вважає за доцільне визначити розмір частки від усіх його доходів у розмірі 1/5, ане 1/4 , як заявлено позивачем. При цьому стягувати аліменти у зміненому розмірі слід з часу набрання законної сили рішенням суду, оскільки іншого діючим законодавстом України не передбачено, а положення ч.2 ст. 191 СК України не можуть бути застосовані до дійсних правовідносин сторін. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 12 281 грн. 50 коп. яка виникла у зв язку із вступом в дію Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів . Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини;2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. За такого, відмова державного виконавця у виконанні своїх обов`язків належним чином порушила права позивачки як отримувача аліментів та права дитини на належний захист , і таке, зважаючи на вищевказані положення, потребує судового захисту, а отже суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо обрання позивачкою неналежного способу захисту і необхідність звертатися до суду з окремою скаргою на дії державного виконавця ( до того ж додатково враховуючи тривалий час перебування вказаної спави в суді). За такого, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки заборгованість по аліментам за період з липня 2017 року по липень 2018 року включно у розмірі 1608,50 грн, яка виникла як різниця між мінімально гарантованим розміром аліментів у 50% прожиткового мінімумум на дитину відповідного віку та нарахованим розміром аліментів у 800 грн щомісячно. За інший період такий розмір аліментів вже нараховувався державним виконавцем та сплачувався [PERSON] , а отже за інший період позовні вимоги до задоволення не підлягають. Викладені мотиви суду застосовуються і до позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму індексації аліментів за період з червня 2016 року в твердій грошовій сумі в розмірі 3780,49 грн. Так, відповідно до ч.2,4 ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження", індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населенняЦей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Згідно ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі" із змінами, внесеними згідно із Законом№ 1404-VIII від 02.06.2016, у ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" частину першу статті 2 доповнено абзацом сьомим такого змісту: "розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі"; статтю 5 доповнено частиною сьомою такого змісту: "Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів"; статтю 9 після частини першої доповнити новою частиною такого змісту: "Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів". Цей Закон набирав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з червня 2016 року. Згіно ст.3,4 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. З урахуванням наведеного , суд погоджується з правильністю розрахунку, наданого позивачем, індекс споживчих цін дійсно відповідає офіційним даним Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та нарахований за наростаючим підсумком, іншого розрахунку відповідачем не надано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути на користь держави з відповідача, оскільки позивач був звільнений від спалти судового збору при зверненні до суду з цим позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial