Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

28.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] обєднаного УПФУ Донецької області, в якому просить стягнути грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом і свої доводи обґрунтовує тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом він є спадкоємцем померлої [PERSON] з недоотриманої нею пенсії в сумі 52573,45 грн., що належала спадкодавцю на підставі довідки №6377/03 від 05.05.2018 року, виданої управлінням пенсійного Фону України в [PERSON] районі Донецької області. 21.12.2018 року він в УПФУ у [PERSON] районі отримав разове доручення №914380853452/86 на виплату йому пенсії на суму 7980,03 грн.. На звернення позивача відповідач розяснив, що виплатив недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача [PERSON] обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач отримав свідоцтво на спадщину 04.12.2018 року, звернувся до управління 21.04.2018 року із заявою про виплату недоотриманої пенсії. Таким чином, 05.12.2018 (наступний день після отримання спадщини) є днем звернення в розумні строки ст. 46 Закону України №1058. Заборгованість за пенсією виплачується не більше ніж за три роки. Позивач має право отримати недоотриману пенсію спадкодавця з 05.12.2015 року. Також у відзиві зазначає, що недоотримана пенсія за період з 01.08.2014 до 30.11.2015 року не підлягає виплаті оскільки виходить за допустимі для виплати три роки. Вважають, що Волноваське обєднане УПФУ Донецької області діяло виключно в межах чинного законодавства. Відповідно до вимог ч.2ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81\~ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.\~263\~ч.5\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON], є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 23 лютого 2016 року (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2018, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] успадкував після [PERSON], яка померла 23.02.2016 року, спадщину, яка складається з суми не отриманої в звязку зі смертю пенсії у розмірі 52573,45 грн., що належала спадкодавцю на підставі довідки [PERSON] обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області №6377/03 від 05.05.2018 року (а.с.8). Із наявного у матеріалах справи разового доручення № 914380853452/86 виданого Управлінням ПФУ у [PERSON] районі Донецької області 21.12.2018 року [PERSON] за особовим рахунком 914380853452 на виплату призначеної пенсії в разі втрати годувальника (ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування») за період з 01.12.2018 по 01.12.2018 року у сумі 7980,03 грн. (а.с.10). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] отримав частину недоотриманої пенсії після смерті своєї матері [PERSON] в сумі 7980,03 грн., що підтверджено разовим дорученням №914380853452/86 від 21.12.2018 року, але загальна сума недоотриманої пенсії відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом складає 52573,450 грн., тобто недоотримана частина пенсії складає у розмірі 44593,42 грн.. Разом з тим, Управління відмовляє позивачеві у виплаті цих коштів як спадкоємцю, що також зазначено у поданому ними відзиві на позовну заяву. Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у звязку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сімї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сімї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до ст.\~1227\~Цивільного кодексу\~України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст.\~1216\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1ст.\~316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1ст.\~317\~цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. ст.15, 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обовязку в натурі. Як було встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 44593,42 грн., нарахованої пенсіонеру [PERSON] і не виплаченій їй за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обовязку в натурі. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "[PERSON] дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини"). А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обовязку в натурі, суд вважає, що стягнення з [PERSON] обєднаного УПФУ Донецької області на користь позивача 44593,42 грн. у порядку спадкування недоотриманих померлою [PERSON] пенсійних виплат є обєктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У звязку із задоволенням позову, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 704,80 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved