Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором № ML-004/482/2007 від 24 грудня 2007 року у розмірі 74 990, 63 доларів США, що еквівалентно 1 135 813, 11 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 412 365, 31 гривень; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за договором № 001/229/06 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 12 січня 2006 року у розмірі 4012, 34 гривень; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" витрати на оплату судового збору в розмірі 3654,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 грудня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ "ОТП Банк", правонаступником якого в свою чергу є ТОВ "ОТП Факторинг Україна" був укладений кредитний договір № ML-004/482/2007. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно з п. 1 частини № 1 кредитного договору. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13,99% річних. Кредитні кошти надавались банком на підставі кредитної заявки позичальника від 24 грудня 2007 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. В свою чергу позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. 26 травня 2009 року між [PERSON] та банком було укладено додатковий договір до кредитного договору № ML-004/482/2007, відповідно до умов якого внесено зміни до кредитного договору, зокрема Графік Платежів викладено у новій редакції (Додаток № 1 до цього Додаткового договору). Відповідно до умов даного Додаткового договору на період з моменту підписання цього Додаткового договору до 22 червня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процента ставка, розмір та вид якої визначено умовами кредитного договору. На період з 22 червня 2009 року по 22 лютого 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка у розмірі 9,09% річних. На період з 22 лютого 2010 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунків процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процента ставка у розмірі 15,05% річних. 15 березня 2010 року між [PERSON] та банком було укладено Додатковий договір до кредитного договору № ML-004/482/2007, відповідно до умов якого внесено зміни до кредитного договору, зокрема Графік Платежів викладено у новій редакції (Додаток № 1 до цього Додаткового договору). 20 грудня 2012 року між [PERSON] та банком було укладено Додатковий договір до кредитного договору № ML-004/482/2007, відповідно до умов якого внесено зміни до кредитного договору, зокрема Графік Платежів викладено у новій редакції (Додаток № 1 до цього Додаткового договору). Відповідно до умов даного Додаткового договору на період з 20 грудня 2012 року до 27 грудня 2012 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процента ставка у розмірі 15,05% річних. На період з 27 грудня 2012 року по 27 червня 2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процента ставка у розмірі 14,50% річних. На період з 27 червня 2013 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунків процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процента ставка у розмірі 15,05% річних. Станом на 21 листопада 2014 року у позичальника за кредитним договором № ML-004/482/2007 від 24 грудня 2007 року існує заборгованість перед позивачем в сумі 74 990,63 доларів США, що еквівалентно 1 135 813,11 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 412 365,31 гривень, що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 70 608,95 доларів США, що еквівалентно 1 069 447,89 гривень, за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; суми несплачених відсотків за користування кредитом - 4381,68 доларів США, що еквівалентно 66 365,22 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 30 січня 2014 року по 21 листопада 2014 року в розмірі 412 365,31 гривень. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 грудня 2007 року було укладено договору поруки № SR-004/482/2007 між банком та [PERSON] За умовами договору поруки, а саме п. 1.1., поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. 26 травня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено Додатковий договір до договору поруки № SR-004/482/2007 від 24 грудня 2007 року щодо змін, які були внесені Додатковим договором до кредитного договору від 26 травня 2009 року. 15 березня 2010 року між банком та [PERSON] було укладено Додатковий договір до договору поруки № SR-004/482/2007 від 24 грудня 2007 року щодо змін, які були внесені Додатковим договором до кредитного договору від 15 березня 2010 року. 20 грудня 2012 року між банком та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до договору поруки № SR-004/482/2007 від 24 грудня 2007 року щодо змін, які були внесені Додатковим договором до кредитного договору від 20 грудня 2012 року. Крім того, 12 січня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є ЗАТ "ОТП Банк", відповідно правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ "ОТП Банк", процесуальним правонаступником якого в свою чергу є ТОВ "ОТП Факторинг Україна", був укладений договір № 001/229/06 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних). Згідно з Додатком № 2, а також на підставі заяви на кредитну картку від 12 січня 2006 року, банк відкрив картковий рахунок і видав платіжну картку Visa Classic із встановленим кредитним лімітом в розмірі 6 700,00 гривень. Відповідач, в свою чергу зобов'язується вчасно та в повному обсязі погашати банку суми мінімального платежу (зокрема в п. 3.3.1. Договору №2), а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом (зокрема в п. 5.1. договору № 2). Станом на 14 липня 2014 року заборгованість відповідача [PERSON] по кредиту за договором № 001/229/06 про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток (приватних) від 11 квітня 2008 року складає 4012,34 гривень. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідач [PERSON] подала до Дніпровського районного суду м. Києва зустрічну позовну заяву про визнання окремих положень кредитного договору недійсними, яка ухвалою суду від 21 жовтня 2014 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісним позовом. Відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог, позивач [PERSON] просить суд: 1) визнати положення пункту 3 часини № 1 Договору "Фіксований відсоток - FIDR", FIDR - процента ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором ……", недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору; 2) визнати п. п. 1.4.1.1.2. частини № 2 договору "У разі використання Плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + Фіксований відсоток з розрахунку Річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на моменту укладання цього договору)", недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору; 3) визнати п.п. 1.4.1.1.3. Частини № 2 договору "плаваюча процента ставка по кредиту підлягає коригуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору, якщо інше не передбачено цим договором", недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору; 4) визнати п.п. 1.4.1.1.4. частини № 2 договору "Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, підлягає коригуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору", недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору; 5) визнати п.п. 1.4.1.1.5. частини № 2 договору "Плаваюча процента ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший Банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + Фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни Плаваючої процентної ставки, стосовно всієї суми непогашеного кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору", недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору; 6) визнати п.п. 1.4.1.5.2. частини № 2 договору "Підвищення процентної ставки, передбачене п.п. 1.4.1.5.1. цього договору, буде здійснено в силу настання п. 1.4.1.5.1. цього договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи Графіку Погашення у новій редакції та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому, процента ставка по кредиту, при цьому, процента ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з п.п.2.3.6., 2.3.7., 2.3.7.1. цього договору", недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору; 7) визнати п.п. 1.9.1. частини № 2 договору "Незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником, та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7. та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. …… При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги", недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору; 8) визнати п.п. 1.9.3. частини № 2 договору "У випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 38 календарних днів банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір шляхом відправлення на поштову адресу позичальника листа про розірвання цього договору. Цей договір вважається розірваним з моменту відправлення на поштову адресу позичальника вказаного листа. Застереження 1: Сторони визначають, що реалізація положень п. 1.9. цього договору не буде розглядатися сторонами як одностороння зміна умов цього договору. Реалізація положень п. 1.9. цього договору є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін", недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору. Свої зустрічні позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 24 грудня 2007 року між нею та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого є ТОВ "ОТП Банк" було укладено кредитний договір № ML-004/482/2007. Цільовим використанням кредитних коштів є, як зазначено у п. 2 частини № 1 договору, є "на споживчі цілі". Тому, по суті взаємовідносин даний договір, є Договором споживчого кредитування, тож на взаємовідносини позивача та відповідача поширюється дія законодавства про захист прав споживачів. Пункт 3 частини № 1 договору містить неоднозначні, несправедливі та оманливі умов кредитування для ""необізнаного"" позичальника (споживача). В даному пункті наведено неоднозначні розшифровки: "Фіксована процентна ставка = 13,99%", "Фіксований відсоток - FIDR", FIDR - процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором ……". Також, пункт 1.4. частини № 2 договору містить суперечливі, несправедливі та оманливі умови кредитування для позивача (споживача), зокрема: п.п. 1.4.1.1.2. договору "У разі використання Плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + Фіксований відсоток з розрахунку Річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на моменту укладання цього договору)"; п.п. 1.4.1.1.3. договору "плаваюча процента ставка по кредиту підлягає коригуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору, якщо інше не передбачено цим договором""; п.п. 1.4.1.1.4. договору "Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, підлягає коригуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору"; п.п. 1.4.1.1.5. "Плаваюча процента ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший Банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + Фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни Плаваючої процентної ставки, стосовно всієї суми непогашеного кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору". Крім того, відповідно до п.п. 1.4.1.5.2. договору "Підвищення процентної ставки, передбачене п.п. 1.4.1.5.1. цього договору, буде здійснено в силу настання п. 1.4.1.5.1. цього договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи Графіку Погашення у новій редакції та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому, процента ставка по кредиту, підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з п.п.2.3.6., 2.3.7., 2.3.7.1. цього договору". Істотна умова договору повинна бути зрозумілою, конкретною, прозорою, відомою позивачу, як споживачу та чітко визначеною до моменту підписання договору. Включивши вищезазначені пункти в умови договору, банк ввів позичальника в оману, не надав йому інформації у чіткий, зрозумілий та недвозначний спосіб, позбавив його, як споживача послуг, можливості зробити свідомий вибір у потрібний час та спираючись на конкретні, відомі параметри кредитної послуги (товару). Зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідно вимоги"". Включивши підпункт 1.9.1. пункту 1.9. частини № 2 Договору до тексту, Банк фактично поставив позичальника у дискримінаційне положення та покладає на нього зобов'язання які з ним не погоджені, на які він не надавав своєї згоди та не може про них знати, навіть з технічних причин, хоча навіть підпунктом 6.2. п. 6 Частини № 2 Договору передбачено: ""Всі зміни та доповнення до цього договору повинні бути складені у письмовій формі та підписані сторонами. Такі зміни додаються до цього договору та складають його невід'ємну частину. Тому умова підпункту 1.9.1. пункту 1.9. частини № 2 договору є несправедливою, дискримінаційною та такою, що порушує рівність сторін договору та свідчить про застосування відповідачем нечесної підприємницької практики. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування цього кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. В законі та законодавства немає жодного згадування чи посилання на плаваючу проценту ставку та FIDR, яки за своєю природою є незрозумілим для необізнаного споживача. В судовому засіданні 21 жовтня 2014 року за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України, до участі в справі був залучений як співвідповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк". Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна", ПАТ "ОТП Банк" - Бондар О.В. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог. Проти зустрічного позову заперечувала, з підстав викладених у запереченні за зустрічний позов та письмових поясненнях. Зазначила, що сума заборгованості відповідачів за кредитним договором збільшилась у зв'язку із збільшенням суми пені за прострочення виконання зобов'язань та зміни курсу валют відповідно до ставок НБУ. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримала, просила зустрічний позов задовольнити. Пояснила суду, що по первісним позовних вимогам по стягненню заборгованості по поруці позивачем за первісним позовом пропущено строк для звернення з вимогами до поручителя. Нарахування відповідачем відсотків та пені за кредитним договором вважають безпідставними. Положення кредитного договору є несправедливими та незрозумілими. Зазначила, що додаткові угоди, в яких встановлено фіксований відсоток, укладені між позичальником та банком ними не оскаржувалися, однак вважає, що встановлення у первісному кредитному договорі плаваючих відсотків та інших умов, які є предметом зустрічного позову, є несправедливими умовами договору та незрозумілими. Також, заперечувала проти задоволення вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 001/229/06, посилаючись на те, що відсутні підстави для їх дострокового стягнення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк", яке в свою чергу є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного комерційного банку "Райфайзенбанк Україна" Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк" (а.с.54). Судом встановлено, що 12 січня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є ЗАТ "ОТП Банк", відповідно правонаступником якого в свою чергу є ТОВ "ОТП Факторинг Україна" був укладений договір № 001/229/06 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) (а.с.46-47). Право вимоги до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшло на підставі договору факторингу №20/03/14 від 20 березня 2014 року, відповідно до якого ПАТ "ОТП Банк" передає, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" приймає право грошової вимоги, що належить ПАТ "ОТП Банк", і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "ОТП Банк" і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (а.с.67-70). Згідно з Витягу з Додатку 1 до договору факторингу №20/03/14 від 20 березня 2014 року, до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшло права вимоги по договору № 001/229/06 від 12 січня 2006 року на загальну суму заборгованості 4012, 34 гривні (а.с.71). Відповідно до п. 2.1.1 договору № 001/229/06 банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та видає кредитну картку, категорія якої визначається держателем в заяві на випуск кредитної картки, а також виконує розрахункове касове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. Номер кредитної картки та розмір кредитного ліміту визначаються у листі-повідомленні. Відповідно до додатку №1 до вказаного договору банк видав [PERSON] платіжну картку Visa Classic із встановленим кредитним лімітом в розмірі 6 700,00 гривень. Відповідно до п. 3.3.1 договору держатель зобов`язувався вчасно та в повному обсязі погашати банку суми мінімального платежу, а відповідно п. 5.1. - за користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. За вимог п.8.3 договору, незважаючи на інші положення цього договору, у випадку невиконання держателем боргових зобов`язань понад 60 календарних днів, банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір шляхом направлення держателю за 10 календарних днів до розірвання цього договору відповідного листа. 20 травня 2014 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до [PERSON] з вимогою про дострокове виконання боргових зобов`язань, в якому вимагало протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги сплатити суму боргових зобов`язань у розмірі 6 459, 87 гривень (а.с.52). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 001/229/06, залишок заборгованості за кредитом станом на 14 липня 2014 року, становить 4 012 гривень 34 копійки (а.с.51). Також, судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML - 004/482/2007 (а.с.10-14). Відповідно до Частини №1 кредитного договору № ML - 004/482/2007, цей договір складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього Договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід`ємну частину цього Договору). Відповідно до п. 2 Частини №1 кредитного договору, Банк, ЗАТ "ОТП Банк", надав Позичальнику, [PERSON], кредит у розмірі 100 000,00 доларів США, з цільовим використанням - на споживчі цілі, зі строком повернення кредиту до 24 грудня 2017 року. Відповідно до п. 3 Частини №1 кредитного договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а саме фіксований відсоток та FIDR, де фіксована ставка становить 13,99 %, а FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформативних стендах. Відповідно до п. 4 Частини №1 кредитного договору, повернення Кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати Позичальником ануїтетних платежів, щомісячне погашення Кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по Кредиту. За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Банку відповідну плату в порядку та на умовах визначених в п.1.4 Частини №2 кредитного договору (проценти). Відповідно до п.п. 1.5.1. Частини № 2 кредитного договору, повернення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку Платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Відповідно до п.п. 4.1., 4.1.1 Частини № 2 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору Позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. В подальшому, 26 травня 2009 року між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено Додатковий договір до кредитного договору № ML - 004/482/2007 від 24 грудня 2007 року, відповідно до умов якого внесено зміни до кредитного договору, зокрема Графік платежів викладено у новій редакції (Додаток № 1 до цього Додаткового договору). Так, на період з моменту підписання цього додаткового договору до 22 червня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процента ставка, розмір та вид якої визначено умовами кредитного договору. На період з 22 червня 2009 року по 22 лютого 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процента ставка у розмірі 9,09% річних На період з 22 лютого 2010 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунків процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процента ставка у розмірі 15,05% річних. 15 березня 2010 року між [PERSON] та ПАТ "ОТП Банк" було укладено Додатковий договір до кредитного договору № ML-004/482/2007, відповідно до умов якого внесено зміни до кредитного договору, зокрема Графік Платежів викладено у новій редакції (Додаток № 1 до цього Додаткового договору). 20 грудня 2012 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" було укладено Додатковий договір до кредитного договору № ML-004/482/2007, відповідно до умов якого внесено зміни до кредитного договору, зокрема Графік Платежів викладено у новій редакції (Додаток № 1 до цього Додаткового договору). Відповідно до умов даного Додаткового договору на період з 20 грудня 2012 року до 27 грудня 2012 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка у розмірі 15,05% річних. На період з 27 грудня 2012 року по 27 червня 2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процента ставка у розмірі 14,50% річних. На період з 27 червня 2013 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка у розмірі 15,05% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML - 004/482/2007, 24 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки № SR - 004/482/2007 (а.с.35). Відповідно до умов вказаного договору, Поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником, [PERSON], його боргових зобов'язань перед Кредитором, ЗАТ "ОТП Банк", за Кредитним договором (№ ML-004/482/2007), в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання Боргових Зобов'язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно. В подальшому, на виконання вимог Додаткових договорів до кредитного договору, 26 травня 2009 року, 15 березня 2010 року, 20 грудня 2012 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" було укладено додаткові договори до договору поруки № SR - 004/482/2007 від 24 грудня 2007 року (а.с.36, 37, 38, 39). Судом встановлено, що 30 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" було укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ "ОТП Банк" передає (відступає) ТОВ "ОТП Факторинг Україна" права грошової вимоги на кредитний портфель, який включає в себе право грошової вимоги за кредитними договорами, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" здійснює фінансування ПАТ "ОТП Банк" за плату на умовах цього Договору (а.с.57-65). Згідно з Витягу з Додатку 1 до договору факторингу від 30 січня 2014 2010 року, до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшло права вимоги по кредитному договору № ML - 004-482/2007 від 24 грудня 2007 року та договору поруки № SR - 004/482/2007 від 24 грудня 2007 року, на загальну суму заборгованості 74 990 долари США 63 центи, з яких сума боргу за кредитним договором 70 608 доларів США 95 центів, загальна сума процентів нарахована на суму боргу 4381 доларів США 68 центів ( а.с.66). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний недійсним, якщо: зміст правочину суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє право чин, не має необхідний обсяг цивільної дієздатності; виявлення учасника правочину не є вільним та не відповідає його внутрішній волі; правочин вчинений у формі, не встановленій законом; право чин спрямований не на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як роз`яснено в п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами [PERSON] відповідно до заявлених вимог просила суд визнати недійсним положення пункту 3 частини № 1 договору, обґрунтовуючи дану вимогу тим, що даний пункт містить неоднозначні розшифровки поняття фіксованої процентної ставки та фіксованого відсотку - FIDR. Крім того, пункт 1.4 частини № 2 договору передбачає поняття плаваючої процентної ставки з користування кредитором, при цьому включивши вищезазначені пункти в умови договору, банк ввів позичальника в оману, не надав йому інформації у чіткий, зрозумілий та недвозначний спосіб, позбавив його, як споживача послуг, можливості зробити свідомий вибір у потрібний час та спираючись на конкретні, відомі параметри кредитної послуги (товару). Так, відповідно до п.п. п. п. 1.4.1., 1.4.1.5.2. частини № 2 договору, у разі використання Плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + Фіксований відсоток з розрахунку Річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення цього договору). Плаваюча процента ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору, якщо інше не передбачено цим договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, підлягає коригуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору. Плаваюча процента ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший Банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + Фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни Плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. Підвищення процентної ставки, передбачене п.п. 1.4.1.5.1. цього договору, буде здійснено в силу настання п. 1.4.1.5.1. цього договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи Графіку Погашення у новій редакції та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому, процента ставка по кредиту, підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з п.п.2.3.6., 2.3.7., 2.3.7.1. цього договору. Стаття 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачає право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки як складової частини кредитної політики банку, а не підстави для її зміни в укладеному кредитному договорі. Банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам, проте, зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена на підставах передбачених законодавством. Розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту. Як правило, банк сам пропонує боржнику проценти по кредиту, що вираховуються спеціалістами банку виходячи із багатьох факторів: строку кредиту, облікової ставки НБУ, ситуації на кредитному ринку, кредитного ризику, попиту і пропозицій, наданого забезпечення, тощо. Розмір процентів, узгоджений сторонами в договорі, може змінюватися, виходячи із різних факторів. Однак в будь-якому випадку така зміна має бути узгоджена банком та позичальником та закріплена на рівні додаткової угоди до кредитного договору, або передбачена умовами кредитного договору. Пунктом 3 Частини №1 кредитного договору, передбачено, що сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а саме фіксований відсоток та FIDR, де фіксована ставка становить 13,99 % річнх, а FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформативних стендах. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] повністю була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить кредитна заявка від 24 грудня 2007 року (а.с.34), в якій [PERSON] просить видати їй кредит у розмірі 100 000,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок, відкритий у ЗАТ ОТП Банк на її ім'я. Крім того, перед укладанням кредитного договору, ЗАТ "ОТП Банк" [PERSON] надало Інформаційний листок - умови кредитування по програмі "Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі)" від 14 грудня 2007 року, які підписані [PERSON] 11 грудня 2007 року, відповідно до якого Банк ознайомив [PERSON] в письмовій формі з умовами кредитування по програмі "Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі)", а також надав їй інформацію щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту (Додаток №1), наявних в Банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування. Як вбачається з вказаного Інформаційного листка, плаваюча процентна ставка залежить від ставок за різними депозитами фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розмішені в Банку на строк в 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору (FIDR). Банк переглядає розмір плаваючої процентної ставки (збільшує чи зменшує) не частіше, ніж раз на рік. Про зміну розміру плаваючої процентної ставки банк повідомляє клієнта шляхом відправлення на адресу клієнта відповідного листа протягом 7 календарних днів з моменту зміни розміру плаваючої процентної ставки та розміщення відповідної інформації на сайті банку та в клієнтській зоні банку. Фіксована процента ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору, крім випадків порушення позичальником умов кредитного договору. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Крім того, статтею 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до ч 5 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Пунктом 4 ч. 1 ст. 21 цього ж Закону встановлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В той же час, судом не встановлено порушення прав [PERSON] як споживача, під час укладання кредитного договору та відповідно видачі кредитних коштів, в тому числі визначення у кредитному договорі фіксованої та плаваючої процентної ставки. Такі положення кредитного договору взаємоузгоджуються із положеннями ЗУ "Про захист прав споживачів" та відповідають вимогам Цивільного кодексу України. У зв`язку з вищевикладеним, вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання недійсними п. 3 частини № 1 кредитного договору, п.п. 1.4.1.1.2., 1.4.1.1.3., 1.4.1.1.4., 1.4.1.1.5, 1.4.1.5.2. Частини № 2 кредитного договору, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON] просить суд визнати недійсним п.п. 1.9.1., 1.9.3. Частини № 2 кредитного договору, оскільки вони є, на її думку, несправедливими умовами договору. Так, відповідно до п.п. 1.9.1. Частини № 2 кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3. та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Згідно п.п. 1.9.3. частини № 2 договору, у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 38 календарних днів банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір шляхом відправлення на поштову адресу позичальника листа про розірвання цього договору. Цей договір вважається розірваним з моменту відправлення на поштову адресу позичальника вище вказаного листа. Застереження 1: Сторони визначають, що реалізація положень п. 1.9. цього договору не буде розглядатися сторонами як одностороння зміна умов цього договору. Реалізація положень п. 1.9. цього договору є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін. Судом встановлено, що 04 березня 2014 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" надіслало [PERSON] та [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML - 004-482/2007 від 24 грудня 2007 року, в якій у зв`язку з порушенням умов кредитного договору, несплати належних сум кредиту та відсотків, вимагав протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити заборгованість за кредитним договором (а.с.42-45). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40 цс 13 дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - трете, умови договору завдають шкоди споживачеві. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON], його представником не доведено в судовому засіданні наявність передбачених ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" обставин для визнання положень кредитного договору № ML - 004/482/2007 несправедливими. Крім того слід зазначити, що в судовому засіданні представником [PERSON] не було надано суду доказів щодо тієї обставини, що перед підписанням кредитного договору позичальника не було ознайомлено з умовами кредитного договору, в тому числі і з п. п.п. 1.9.1, 1.9.3. Частини №2 договору. Також не було встановлено обставин, які свідчили б про зауваження з боку [PERSON] відносно спірного пункту договору. Відповідно до положень п. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. В судовому засіданні також не надано суду доказів, що позичальник скористався наданим правом на відкликання згоди на укладання договору. За таких обставин вимоги [PERSON] про визнання недійсними п.п. 1.9.1., 1.9.3. Частини 2 кредитного договору № ML - 004/482/2007 від 24 грудня 2007 року, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з предмету зустрічного позову, суд вважає, що відповідачі за зустрічним позовом ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна", не порушили жодних договірних зобов'язань перед позивачем за зустрічним позовом та вимог чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача наведені на обґрунтування зустрічних позовних вимог суд вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, яке регулює договірні відносини, які виникли між сторонами у справі, а умови договору та додатки до нього не суперечать вимогам цивільного законодавства України, в тому числі ЗУ "Про захист прав споживачів" та не дають підстави вважати суду, що вони укладені з порушенням закону. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню в повному обсязі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов'язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що позичальником порушені умови кредитного договору № ML - 004/482/2007 в частині сплати кредиту та відсотків, у зв`язку з чим позивач набув права достроково вимагати стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором, включаючи суму основного боргу, суму дострокового стягнення кредиту, та відсотків нарахованих за користування кредитними коштами. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, розмір заборгованості [PERSON] станом на 21 листопада 2014 року за кредитним договором № ML - 004/482/2007 від 24 грудня 2007 року становить 74 990,63 доларів США, що еквівалентно 1 135 813,11 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 412 365,31 гривень, що складається з: - залишку заборгованості за кредитом у сумі 70 608,95 доларів США, що еквівалентно 1 069 447,89 гривень, за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; - суми несплачених відсотків за користування кредитом - 4381,68 доларів США, що еквівалентно 66 365,22 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; - пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 30 січня 2014 року по 21 листопада 2014 року в розмірі 412 365,31 гривень. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов'язання за кожен день прострочки виконання. Право на неустойку виникає незалежно він наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. (ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України) За вимог ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивачем, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" розраховано до сплати відповідачам за кредитним договором № ML - 004/482/2007, пеню, у відповідності до п.4.1.1 Частини 2 кредитного договору, за прострочення сплати кредиту та відсотків на суму 412 365,31 гривень. Як роз'яснено в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Аналізуючи вищевикладене, та враховуючи, що нарахована позивачем пеня за неналежне виконання умов договору, значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором, суд вважає за наявним застосування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір пені до 100 000, 00 гривень. За вимог ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За вказаних обставин позивачем правомірно нарахована сума боргу за кредитним договором № ML - 004/482/2007, з вираженням її у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. За таких обставин, суд вважає, що позивач правомірно вимагає виконання зобов`язань за кредитним договором зі сплати основної суми боргу, процентів та пені, солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] В той же час не заслуговують на увагу пояснення представника відповідача [PERSON], щодо застосування до вимог про стягнення заборгованості з поручителя, положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснено в 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З матеріалів справи вбачається, підтверджується розрахунком заборгованості, позичальником [PERSON] остання сплата коштів за кредитним договором за № ML - 004/482/2007 здійснена 23 січня 2014 року. 04 березня 2014 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося з досудової вимогою до [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором, в якому вимагало на підставі п.1.9 договору, дострокового виконання боргових зобов`язань протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги. Аналогічна досудова вимога була направлена і поручителю [PERSON] Позивач, ТОВ "ОТП Факторинг Україна", звернулося до суду з позовними вимогами до відповідачів, позичальника та поручителя, 26 серпня 2014 року, тобто до спливу шестимісячного строку встановленого ч. 4 ст. ст. 559 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, проаналізувавши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про стягнення заборгованості за кредитним договором № МL-004/482/2007, а саме: вважає за можливе стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № МL-004/482/2007 від 24 грудня 2007 року в сумі 70 608 доларів США 95 центів, що за курсом НБУ станом на 21.11.2014р. становить 1 069 447 гривень 89 копійок, відсотків за користування кредитними коштами в сумі 4 381 долар США 68 центів, що за курсом НБУ станом на 21.11.2014р. становить 66 365 гривень 22 копійки, пеню за прострочення виконання зобов`язань в сумі 100 000 гривень, а всього 1 235 813 гривень 11 копійок. Також, за вищевказаних обставин, з урахування наведених положень Цивільного кодексу України, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором №001/229/06 від 12 січня 2006 року в сумі 4 012 гривень 34 копійки, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В той же час, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість зустрічних позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особа [PERSON] про визнання окремих положень кредитного договору недійсним, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі по 1 827 гривень, з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: partial