Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

13.01.2014 року ПАТ КБ» Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 23 468,06грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначив, що згідно кредитного договору № DNQ1RC202660107 від 23.10.2007 року відповідачу було надано кредит у розмірі 1351,90.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, станом на 04.12.2013 року заборгованість за кредитним договором склала 23468,06 грн., з якої 1334,87грн. - заборгованість за кредитом, 154,79грн. - заборгованість зі сплати процентів за користуванням кредитом, 654,28грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19730,40грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф фіксована частина, 1093,72 грн. - штраф процентна складова. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на підстави зазначені у позові та на свою пояснення надані у судовому засіданні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.10.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № DNQ1RC202660107 від 23.10.2007 року, відповідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 1351,90.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом. З матеріалів справи вбачається, що сторони укладали правочин у формі підписання заяви про надання відповідачу споживчого кредиту «Розстрочка» (Стандарт) (а.с.4). Як передбачає ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Проте, на порушення умов Договору, відповідач належним чином не виконав зобов'язання, передбачені цим Договором. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №DNQ1RC202660107 від 23.10.2007 року, станом на 02.12.2014 року сума заборгованості становить 23468,06грн., з якої 1334,87 грн. - заборгованість за кредитом, 154,79 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користуванням кредитом, 654,28 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 19730,40грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківсьих послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1093,72 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримавши кредитні грошові кошти належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданого до позову, а тому право позивача на отримання цих коштів було порушено. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Крім того, відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Судом встановлено, що 27.10.2007року між сторонами було укладено кредитний договір на строк 24 місяця, до 23.10.2009року. Разом з цим, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із даним позовом лише 13.01.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, представник відповідача, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності, проте позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності кредитним договором не передбачено. В той час як стаття 259 ЦК України передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі. Посилання позивача на п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), відповідно якого терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за кредитним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, суд не бере до уваги, вважає їх необгрунтованими, оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не були підписані відповідачем, в зв`язку з чим позивач не підтвердив того, що відповідач ознайомлена з ними та підтвердила свою згоду з зазначеними Умовами. Інших, належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування ПАТ КБ "Приватбанк" не надано. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право Банку на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском Банком строку позовної давності, тому суд приходить до висновку про відмову з задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed