Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №0387 від 04 січня 2008 року у розмірі 17877,44 гривень, мотивуючи позовні вимоги наступним. 04 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «КАПІТАЛ», правонаступником якого згідно п. 1.4. Статуту є Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «КАПІТАЛ», та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0387. Згідно умови п. 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 7000 гривень на строк з 04 січня 2008 року по 03 січня 2010 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 24 відсотків річних. Згідно умов п. 4.4.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний був погашати заборгованість перед Банком по наданому кредиту та нарахованими відсоткам згідно графіку. 04 січня 2008 року банк, виконуючи свої обов'язки відповідно п. 4.3.2. кредитного договору, перерахував кредитні кошти позичальнику, що підтверджується випискою з особового рахунку за період з 04.01.2008 року по 25.10.2013 року. Згідно п.5.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на той момент, від суми простроченої заборгованості за кожний день просрочки. Позичальник в порушення умов кредитного договору, не виконав взяті на себе кредитні зобов'язання відносно щомісячної сплати процентів за користування отриманим кредитом, повернення кредиту частинами за встановленим графіком, внаслідок чого станом на 25.10.2013 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 17877,44 гривень, яка складається з: - 4601,46 гривень - заборгованість з повернення кредитних коштів; - 6008,03 гривень - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами; - 672,96 гривень - пеня за прострочення основної заборгованості; - 747,70 гривень - пеня за несплачені відсотки; - 5847,29 гривень - штраф; Представник позивача у судове засідання не з,явився, надав клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, просив задовольнити позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду неповідомлені, тому суд ухвалив у відповідності до ст. 224 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 04.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» та [PERSON] (ІПН [NUMBER]) укладено договір про надання споживчого кредиту №0387 (а.с. 14). Відповідно до п.1.4 Статуту Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «КАПІТАЛ» - Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (а.с.7). Згідно п. 1.1 договору про надання споживчого кредиту №0387 від 04.01.2008, позивач надає відповідачу споживчий кредит у сумі 7000 гривень строком з 04.01.2008 року до 03.01.2010 року зі сплатою 24% річних. Відповідно договору про надання споживчого кредиту №0387 від 04.01.2008року, датою повернення кредиту є 03.01.2010 року. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.7 ч.11 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 23 ст. 1 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно виписки/особовий рахунок [NUMBER] UAH [PERSON] з 04/01/08 по 25/10/13, [PERSON] 05.05.2010 року переніс залишок на відповідний рахунок за кредитним договором №0387 (а.с. 19). З наведеного вбачається, що строк позовної давності переривався, оскільки відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання боргу - здійснив 05.05.2010 року перенос залишку на відповідний рахунок за кредитним договором №0387. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0387 від 04.01.2008, позивач звернувся до суду 09.12.2013 року, тобто після спливу строку позовної давності - 05.05.2013 року, встановленого ст. 257 ЦК України у три роки. З заявою про поновлення строків позовної давності позивач не звертався. Також позивачем не надано доказів щодо переривання перебігу строку позовної давності, після перенесення залишку 05.05.2010 року на відповідний рахунок за кредитним договором №0387. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача у розмірі 229 грн. 40 коп. задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed