Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Іванівської сільської ради Покровського району про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який був спадкоємцем за законом після смерті [INFO] її матері [PERSON] [PERSON] фактично прийняв спадщину шляхом постійного проживання з останньою на час її смерті, що підтверджується довідкою Іванівської сільської ради від 16.04.2019 року. За життя її мати [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.06.1988 року набула право власності на будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , проте не провела реєстрацію права власності на вказаний будинок. Вона, як єдиний спадкоємець після смерті свого батька звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Другої Покровської державної нотаріальної контори від 15.04.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю реєстрації в БТІ на вищезазначене спадкове майно. Позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачка, представник позивачки не з`явились, просили справу слухати у їх відсутність ( а. с. 43, 64). Представник відповідача Іванівської сільської ради Покровського району в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у їх відсутність ( а. с. 62). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 8). Згідно договору купівлі-продажу від 15.06.1988 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбала житловий будинок, що розташований за адресою: с. Спиридонівка Іванівської сільської ради Красноармійського району . Житловий будинок розміром 51,7 кв. м., у тому числі 40,2 кв. м. житлової площі. Договір посвідчено Другою державною нотаріальною конторою 15.06.1988 року, зареєстровано в реєстрі за № 732. ( а. с. 14). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , а [INFO] помер її батько [PERSON] ( а. с. 11,12). Позивачка, як єдина спадкоємиця за законом звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] ( а. с. 55). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.04.2019 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності за договором від 15.06.1988 року. ( а. с. 39). Згідно довідки Іванівської сільської ради від 19.08.2015 року за № 921 [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований та постійно мешкав по день смерті за адресою: [ADDRESS] , один ( а.с. 59). Згідно довідки Іванівської сільської ради Покровського району за № 467 від 16.04.2019 року [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею мешкав з квітня 2003 року [PERSON] ( а. с. 38). Згідно довідки КП БТІ від 15.05.2019 року за № 627 до 01.01.2013 року будинок б/н вул .. б/н с. Свирідонівка належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого Красноармійським районним відділом комунального господарства від 10.05.1988 року, КП «БТІ» зареєстровано 15.05.1988 року ( а. с. 59). За визначенням ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оглошується померлою. Згідно з пп. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право`застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР ). Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року , то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Суд вважає за необхідним зазначити, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Отже, виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на об`єкт нерухомості, що входить до складу спадщини - житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який , за її доводами фактично прийняв спадщину після смерті її матері [PERSON] , оскільки постійно проживав з останньою на день смерті. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії паспорту [PERSON] останній значиться зареєстрований за адресою: с . Свиридонівка Красноармійського району Донецької області ( а. с. 9); місце розташування об`єкта нерухомості, що є предметом спору,- Покровський район [ADDRESS] ., про що зазначено, зокрема в технічному паспорті ( а. с. 15-19), звіті про оцінку майна ( а. с. 20-37), довідці БТІ від 15.05.2019 року за № 627/01-02, в договорі купівлі-продажу від 15.06.1988 року ( а. с. 14). Проте, доказів щодо належності власникам [PERSON] та [PERSON] житлового будинку, розташованому саме за адресою: [ADDRESS] , зокрема з приводу нумерації будинку , перейменування адреси , суду не надано. Довідка Іванівської сільської ради за № 467 від 16.04.2019 року, на яку посилається позивачка, не є підтвердженням факту належності на праві власності [PERSON] житлового будинку, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , та факту прийняття спадщини у вигляді вказаного будинку [PERSON] . Довідка КП БТІ від 15.05.2019 року не містить доказів щодо перейменування, присвоєння нової нумерації житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та який належав на праві власності [PERSON] ( а. с. 59). Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими , речовими і електронними доказами; 2)висновками експерта; 3)показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог,зокрема не довів, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , тобто не надав доказів з приводу нумерації будинку , перейменування адреси, і як наслідок, не доведено того факту, що вказаний об`єкт нерухомості належав на праві власності спадкодавцю [PERSON] , а [PERSON] , в свою чергу, фактично прийняв його у спадщину після смерті [PERSON] Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed