Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

04.11.2013 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В позові позивач посилався на те, що є потерпілим від дорожньо-транспортної пригоди, яку скоїв відповідач, який за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області притягнутий до кримінальної відповідальності і йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, який набрав законної сили 24.12.2012 року, він після винесення вироку поніс додаткові витрати на лікування на суму 3625,07 грн. та поїздки до м. Запоріжжя в 9 міську лікарню на суму 2000 грн., прохав стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5625,07 грн., моральної шкоди 10000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що є потерпілим від дорожньо-транспортної пригоди, яку скоїв відповідач, який за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області притягнутий до кримінальної відповідальності і йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, який набрав законної сили 24.12.2012 року, він після винесення вироку поніс додаткові витрати на лікування на суму 3625,07 грн. та поїздки до м. Запоріжжя в 9 міську лікарню на суму 2000 грн., він після постановлення вироку продовжував переносити фізичні та душевні страждання в зв`язку з травмою, так як в період лікування йому був встановлений апарат Ілізарова, що створювало для нього незручності, який він носив півроку, весь час відчуває сильний фізичний біль в місцях перелому кісток, не спить ночами, моральну шкоду оцінює в 10000 грн., прохає стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5625,07 грн., моральної шкоди 10000 грн. Відповідач позов не визнав, суду пояснивши, що надавав матеріальну допомогу позивачу на суму 3000 грн. до винесення вироку, прохає в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснив, що зареєстрований як фізична особа-підприємець з 2003 року, має ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів на таксі з 13.05.2009 року по 12.05.2014 року, він надавав послуги на перевезення на таксі в якості пасажирів позивачу та [PERSON] з м. Гуляйполе до м. Запоріжжя до 9 міської лікарні у кількості 10 разів, за послуги було сплачено кожного разу по 400 грн. за поїздку. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановив наступні обставини: 14.06.2012 року близько 08 години 20 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області по вул. Ворошилова [PERSON], керуючи автомобілем “ВАЗ-21063” реєстраційний номер [NUMBER] в порушення п.10.1, 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] внаслідок чого [PERSON] отримав закритий перелом кісток правої гомілки, що не явився небезпечним для життя пошкодженням, однак потяг за собою тривалий розлад здоров`я на строк більше 21 дня і за цією ознакою кваліфікується як середньої ступені тяжкості, що підтверджується копією вироку Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 06.12.2012 року. 06.12.2012 року вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області відповідача визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, згідно ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 479,68 грн. та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач поніс витрати на лікування на суму 3625,07 грн., що підтверджуються фіскальними чеками (а.с.7-13). Витрати позивача на поїздки на таксі, пов`язані з лікуванням, до комунальної установи "Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9" склали 2000 грн., що підтверджується поясненнями позивача, свідка [PERSON] 18.12.2012 року позивач був виписаний на амбулаторне лікування з рекомендацією перев`язки спиць в апараті Ілізарова кожні 5 днів в поліклініці за місцем проживання, що підтверджується випискою з історії хвороби №5578 на хворого [PERSON] та повідомленням комунальної установи "Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9". У травні 2013 року позивачу був знятий апарат Ілізарова, що підтверджується повідомленням комунальної установи "Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9". Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.29 Конституції України кожна людина має право на особисту недоторканість. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч..2 п.8, 9 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 п.1 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Судом встановлено, що 14.06.2012 року близько 08 години 20 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області по вул. Ворошилова [PERSON], керуючи автомобілем “ВАЗ-21063” реєстраційний номер [NUMBER] в порушення п.10.1, 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] внаслідок чого [PERSON] отримав закритий перелом кісток правої гомілки, що не явився небезпечним для життя пошкодженням, однак потяг за собою тривалий розлад здоров`я на строк більше 21 дня і за цією ознакою кваліфікується як середньої ступені тяжкості, чим порушене його право на особисту недоторканість, передбачене ч.1 ст.29 Конституції України, яке відповідно до ч.2 п.8, 9 ст.16 ЦК України підлягає захисту шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач має право відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України на відшкодування йому матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування та транспортування його до медичних закладів, на суму 5625,07 грн., а також відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст.23 ЦК України на відшкодування моральної шкоди у виді фізичного болю та страждань, яких зазнав позивач як фізична особа у зв`язку із пошкодженням його здоров`я, яких останній зазнав після винесення вироку у справі, в період з 06.12.2012 року до моменту звернення до суду з позовом: 04.11.2013 року і полягають в тому, що останній відчував в цей період сильний фізичний біль в місцях перелому кісток, був порушений його нормальний сон, його нога перебувала у апараті Ілізарова до травня 2013 року, в зв`язку з чим він відчував незручності в побуті, повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а відповідач, який є власником траспортного засобу відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, вина якого встановлена вироком суду, зобов`язаний відповідно ч.1 ст.1166 ЦПК України, відшкодувати майнову та моральну шкоду, заподіяну позивачу внаслідок скоєного кримінального правопорушення. Суд,

Outcome: partial