Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Гарант-Система" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить стягнути на свою користь з [PERSON] в порядку регресу 3745,08 грн. відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 09.10.2011 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MITSUBISHI», номерний знак № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «HONDA», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] За договором добровільного страхування наземного транспорту №05-16/000574 від 29.06.2011 року, транспортний засіб автомобіль «HONDA», державний номерний знак [NUMBER], 2011 р.в., застраховано позивачем. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2011 року по справі №3-8984/2011, винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, визнано відповідача [PERSON] На підставі заяви страхувальника та договору страхування, позивач перерахував страхове відшкодування у розмірі 3745, 08 грн., з приводу чого до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача на суму виплаченого страхового відшкодування, яку позивач просить стягнути. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач проти позовних вимог заперечував, пояснивши, що на момент дорожньо-транспортної пригоди мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але його неправильно оформив представник страховика, невірно зазначивши номерний знак та номер кузова, на що відповідач звернув увагу пізніше, але як виправити дані полісу, не знав. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Гарант-Система" та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №05-16/000574 від 29.06.2011 року, об'єктом страхування якого є транспортний засіб автомобіль «HONDA», державний номерний знак [NUMBER], 2011 року випуску (а.с. 7). 09.10.2011 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MITSUBISHI», державний номерний знак № [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та застрахованого транспортного засобу «HONDA», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який отримав механічні пошкодження заднього бамперу (а.с. 13-14). Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2011 року по справі №3-8984/2011, винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, визнано відповідача [PERSON] (а.с. 15). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною та сторонами не оспорюється. Як було встановлено судом, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/6723458 страхувальника [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди був оформлений на транспортний засіб «MITSUBISHI», номерний знак № [NUMBER], номер якого не відповідає номеру транспортного засобу «MITSUBISHI», номерний знак № [NUMBER], з яким сталося зіткнення (а.с. 172, 178, 192). Зазначені вище обставини були предметом дослідження Господарського суду міста Києва, рішенням якого у справі №5011-55/5307-2012 від 11.07.2012 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Гарант-Система" до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія", за участю третьої особи: [PERSON], відмовлено, з підстав відсутності договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності останього (а.с. 35-39). Суд прийшов до висновку, що за відсутністю полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних на транспортний засіб «MITSUBISHI» з номерним знаком № [NUMBER], з яким сталося зіткнення, відповідач не довів належність полісу №АА/6723458, як доказу, на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог. Страховим актом №05-17/564 від 25.11.2011 року випадок визнано страховим та на підставі заяви страхувальника, відповідно умов договору страхування, висновку про розмір матеріальниго збитку від 07.11.2011 року, позивач перерахував страхове відшкодування у розмірі 3745,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5361 від 07.12.2011р. (а.с. 17-34). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Оскільки, судом було встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина зазначеної особи, та заподіяна шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: approved