Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Крижопільський районний ДВС ГТУЮ у Вінницькій області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі виконавчого напису нотаріуса за заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» головним державним виконавцем Крижопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Палагній І.С. 05.01.2018 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 55473483. Як зазначає позивач, спірні правовідносини між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та позивачем про стягнення заборгованості за укладеним між ними кредитним договором свого часу були предметом судового врегулювання та рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 10.12.2015 року, яке набуло законної сили 20.05.2016 року, по цивільній справі № 2-809/10, яким задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Прометей» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави. Незважаючи на наявність вищевказаного судового рішення, на підставі заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», 21.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис № 9155, відповідно до якого задоволені вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк". Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» 1880414 гривень 82 копійки шляхом перерахування коштів на рахунок ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК», що складає: залишок заборгованості за кредитом 203251,21 гривень; залишок заборгованості за відсотками 657384,59 гривень; пеня 927378,59 гривень; штраф 89400,71 гривень, витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису 3000,00 гривень. Таким чином, на думку позивача, вказаний виконавчий напис було вчинено внаслідок грубого порушення вимог чинного законодавства на підставі незаконних вимог кредитора (ПАТ КБ «Приватбанк»), і як наслідок органом ДВС неправомірно відкрито виконавче провадження з його примусового виконання, що призвело до порушення конституційних прав та інтересів позивача. Крім того, позивачем у позовній заяві зазначено про те, що виконавчий напис було вчинено також і всупереч вимогам чинного законодавства, а саме за відсутності належних документів, що підтверджували безспірність заборгованості позивача перед банком за кредитним договором Отже, на час вчинення виконавчого напису в розпорядженні нотаріуса не було усіх необхідних документів та відомостей, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому, на думку позивача, останній не мав передбачених законом підстав для його вчинення. При цьому позивач посилається на положення ст.ст. 39, 87, 88 ЗУ "Про нотаріат". Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні задовольнити повністю, посилаючись на те, що існує спір щодо представленої до стягнення з нього суми боргу. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в своєму відзиві на позовну заяву від 29.03.2018 року, в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на його безпідставність. Третя особа особа, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в своїх поясненнях посилається на ст. 18 ЦК України та ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», зазначивши, що «безспірність» в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є недоведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. Просила справу розглядати в її відсутність. Представник третьої особи Крижопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій областів судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином. Вислухавши сторони, з'ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон «Про іпотеку», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 Закону «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону «Про іпотеку»). Згідно із статтею 35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - «Порядок вчинення нотаріальних дій», «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Судом встановлено, що 7 травня 2008 року між ЗАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк») та [PERSON]І.(позичальником) укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав у тимчасове користування на умовах збереженості, повернення, строковості та платності грошові кошти. 21 вересня 2017 року ПАТ «КБ «ПиватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору між сторонами, оскільки [PERSON] мав заборгованість перед банком.. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано пакет документів, у тому числі і розрахунок наявної заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором від 7 травня 2008 року станом на 8 серпня 2017 року. 21.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис № 9155, відповідно до якого задоволені вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк". Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» 1880414 гривень 82 копійки шляхом перерахування коштів на рахунок ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» Судом встановлено, що рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 10.12.2015 року, яке набуло законної сили 20.05.2016 року, по цивільній справі № 2-809/10, було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Прометей» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави (а.с. 118, 119). Однак позичальник не повернув отримані в кредит грошові кошти. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 21.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис № 9155, відповідно до якого задоволені вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк". Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» 1880414 гривень 82 копійки шляхом перерахування коштів на рахунок ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК», що складає: залишок заборгованості за кредитом 203251,21 гривень; залишок заборгованості за відсотками 657384,59 гривень; пеня 927378,59 гривень; штраф 89400,71 гривень, витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису 3000,00 гривень (а.с. 6). Зі змісту вказаного виконавчого напису слідує, що строк за який провадиться стягнення десять років три місяці, а саме з 07.05.2008 по 07.08.2017 року. Оцінюючи досліджені докази і співставляючи їх з нормами права суд приходить до висновку, що на момент вчинення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчого напису за 9155 від 21.09.2017 року про стягнення з [PERSON] безспірної заборгованості перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» існувало рішення суду про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] тіла кредиту в сумі 245548,86 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи, тобто на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість боржника перед стягувачем не була беспірною, оскільки стягувачем не було повідомлено нотаріуса про існування рішення Піщанського районного суду з приводу спору між сторонами. Крім, того стягувачем надано нотаріусу розрахунок заборгованості, який знову ж таки не узгоджується з висновками Піщанського суду, як на день виникнення заборгованості так і на день розгляду справи судом. Чому нотаріусу не було повідомлено про існування рішення Піщанського районного суду з приводу даних спорів, представник відповідача пояснити нічого не зміг, що знову свідчить про відсутність беспірної заборгованості в момент вчинення виконавчого напису. В порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. під час вчинення виконавчого напису за № 9155 від 21.09.2017 року не було враховано, що з дня виникнення у стягувача права вимоги минуло більше, ніж три роки. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна вимога позивача щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позовні вимоги позивача задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved