Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що 05 червня 1925 року в селі Янишівка (зараз - Іванівка) Ставищенського району Київської області народився [PERSON], його батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. 01 грудня 1958 року у виконкомі Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області [PERSON] одружився із [PERSON], проте прізвище нареченого було вказано російською мовою як «Драгавоз». 20 жовтня 1968 року від цього шлюбу народився він [PERSON], його батьками вказано [PERSON] та [PERSON]. 23 листопада 2001 року [PERSON] помер, проте при реєстрації його смерті, в свідоцтві про смерть прізвище вказано «Драговоз». До відділу ДРАЦС Ставищенського РУЮ у Київській області із заявою про внесення виправлень в актовий запис про одруження [PERSON] в частині прізвища з «Драгавоз» на «Дроговоз» та в актовий запис про його смерть в частині прізвища з «Драговоз» на «Дроговоз» звернулася дружина спадкодавця [PERSON], на що отримала висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану від 22 квітня 2005 року начальника відділу ДРАЦС Ставищенського РУЮ у Київській області, яким відмовлено у внесенні змін через відсутність актового запису про народження батька. 11 вересня 1935 року в селі Іванівка Ставищенського району Київської області народилася його тітка [PERSON]. Її батьками були [PERSON] та [PERSON]. 01 березня 1962 року вона одружилася з [PERSON], обравши прізвище «Пастушенко». В актовому записі про її одруження, дошлюбне прізвище нареченої вказали «Драгавоз» і дату народження замість «11» вказали «20» вересня 1935 року. 28 грудня 1971 року [PERSON] (до одруження - [PERSON]) [PERSON] уклала договір купівлі-продажу житлового будинку в селі Іванівка Ставищенського району Київської області, який належав [PERSON]. Договір посвідчено нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №2455. Договір підлягав реєстрації у виконкомі Іванівської сільської ради депутатів трудящих, що підтверджується оригіналом договору. Як вбачається з довідки та погосподарських книг Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990, 1991-1995 роки, житловий будинок №22 по вулиці Петрівських в селі Іванівка Ставищенського району Київської області, 1965 року побудови, належав до майна двору, головою якого була [PERSON] [INFO]. Проте за життя [PERSON] (до одруження - [PERSON]) [PERSON] право власності на житловий будинок №22 по вулиці Петрівських в селі Іванівка Ставищенського району Київської області не зареєструвала. 20 грудня 2017 року померла [PERSON]. 11 квітня 2018 року він подав заяву про прийняття спадщини Ставищенської районної державної нотаріальної контори. Державний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через не підтвердження факту родинних стосунків та належності документу померлій, відсутності його державної реєстрації, відсутності адреси будинку. Через відсутність актового запису про народження батька, відповідно неможливість внести виправлення в актовий запис про його смерть та помилку в актовому записі про одруження тітки він не може довести свої родинні стосунки з тіткою, і відповідно подати заяву про внесення змін в актовий запис про її одруження, які необхідні для оформлення спадщини після її смерті. Позивач просить встановити факт, що він є рідним сином [PERSON] і племінником його рідної сестри [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті 20 грудня 2017 року тітки [PERSON] на житловий будинок №22 по вулиці Петрівських в селі Іванівка Ставищенського району Київської області, загальною площею 56,7 м2, житловою площею 38,0 м2. В підготовче судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача - Іванівської сільської ради в підготовче судове засідання не прибув, до суду від даної ради надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву Іванівської сільської ради про визнання позову та дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. 05 червня 1925 року в селі Янишівка (зараз - Іванівка) Ставищенського району Київської області народився [PERSON], його батьками вказані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією посвідки про народження №72 від 18.06.1925 року (а.с. 33 зв). 01 грудня 1958 року у виконкомі Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області [PERSON] одружився із [PERSON], про що був складений актовий запис №25. Проте прізвище нареченого вказано російською мовою як «Драгавоз», що підтверджується висновком про внесення змін до актового запису цивільного стану від 22 квітня 2005 року начальника відділу ДРАЦС Ставищенського РУЮ у Київській області (а.с. 19) 20 жовтня 1968 року від цього шлюбу народився [PERSON], його батьками вказані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження І-БК №252655, виданим виконкомом Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області 20.02.2004 року (а.с. 18) та повним витягом з ДРАЦС громадян (а.с. 34-35). 23 листопада 2001 року [PERSON] помер, проте при реєстрації його смерті, в свідоцтві про смерть прізвище вказано як «Драговоз», що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 33). [PERSON] звернулась до відділу ДРАЦС Ставищенського РУЮ у Київській області із заявою про внесення виправлень в актовий запис про одруження [PERSON] в частині прізвища з «Драгавоз» на «Дроговоз» та в актовий запис про його смерть в частині прізвища з «Драговоз» на «Дроговоз», на що отримала висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану від 22 квітня 2005 року начальника відділу ДРАЦС Ставищенського РУЮ у Київській області, яким відмовлено у внесенні змін через розбіжності у документах та відсутності актового запису про народження батька заявника (а.с. 19-21). 11 вересня 1935 року в селі Іванівка Ставищенського району Київської області народилася [PERSON], її батьками були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження І-БК №301472, виданим 16.03.2000 року відділом РАГС Ставищенського РУЮ Київської області (а.с. 32). 01 березня 1962 року [PERSON] одружилася з [PERSON], обравши прізвище «Пастушенко». В актовому записі про її одруження, дошлюбне прізвище нареченої вказали «Драгавоз» і дату народження замість «11» вказали «20» вересня 1935 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб І-ОК 062398 від 11.03.2008 року виданим повторно відділом РАЦС Ставищенського РУЮ Київської області (а.с. 32 зв.). 28 грудня 1971 року [PERSON] (до одруження - [PERSON]) [PERSON] уклала договір купівлі-продажу житлового будинку в селі Іванівка Ставищенського району Київської області, який належав [PERSON]. Договір посвідчено нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №2455. Договір підлягав реєстрації у виконкомі Іванівської сільської ради депутатів трудящих, що підтверджується оригіналом договору (а.с. 22-23). Як вбачається з довідки та погосподарських книг Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990, 1991-1995 роки, житловий будинок №22 по вулиці Петрівських в селі Іванівка Ставищенського району Київської області, 1965 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] [INFO] (а.с. 10, 13-17). За життя [PERSON] (до одруження - [PERSON]) [PERSON] право власності на житловий будинок №22 по вулиці Петрівських в селі Іванівка Ставищенського району Київської області не зареєструвала, що підтверджується довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 24). 20 грудня 2017 року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 29 зв.). 11 квітня 2018 року позивач подав заяву про прийняття спадщини Ставищенської районної державної нотаріальної контори, де заведена спадкова справа №113/2018, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 29). Державний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила у видачі свідоцтва через не підтвердження факту родинних стосунків та належності документу померлій, відсутності його державної реєстрації, відсутності адреси будинку (а.с. 17). Житловий будинок загальною площею 56,7 м2, житловою площею 38,0 м2. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1», сарай літер «Б-1», ґанок літер «а», колодязь питний №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, що підтверджується технічний паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 6-9). Земельна ділянка біля будинку приватизована не була, що підтверджується довідкою №291 від 13.04.2018 року Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області (а.с. 11). Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. За частиною 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-ХІІ 15 квітня 1991 року введений в дію Закон України "Про власність". Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно положень статей 1217, 1222 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину або ж державної реєстрації права на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Згідно довідки Іванівської сільської ради №290 від 13.04.2018 року відомостей про наявність спадкоємців та їх працездатність після смерті 20.12.2017 року [PERSON] немає (а. с. 12). Як видно із статей 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року\~№ 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст.\~3Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~оречових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»\~передбачено,\~що речові\~права на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяження,\~що підлягають\~державній реєстрації\~відповідно до\~цього Закону,\~виникають з\~моменту такої\~реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно", що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно з пунктом 6 частини 1, частини 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] і племінником його рідної сестри [PERSON], яка за життя набула право власності на житловий будинок №22 по вулиці Петрівських в селі Іванівка Ставищенського району Київської області, а тому це право на будинок в цілому увійшло до складу спадщини, яка відкрилася 20 грудня 2017 року внаслідок смерті останньої, і оскільки відповідачем позов визнається, та він підлягає задоволенню. Судові витрати по справі позивач просить покласти на нього.

Outcome: approved