Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 3050,0 грн. та неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 9264,5 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що з 24.02.2004 року до 25.06.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Амвросіївського районного суду від 29.05.2013 року відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання доньки у розмірі 1500,0 грн., починаючи з 30.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, за період з квітня 2013 року по червень 2013 року відповідач не сплачував аліменти, внаслідок чого за станом на 01.07.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 3050,0 грн., яка дотепер відповідачем не сплачена. За підрахунками позивачки за період з 30.04.2013 по 14.04.2014 утворилася неустойка у розмірі 9264,5 грн., яку вона просить стягнути на її користь з відповідача. Оскільки, на погляд позивачки, сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі, то вона просить також стягнути з відповідача на її користь також і заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 3050,0 грн., а загалом 12314,5 грн.. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позові, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Суду пояснила, що гроші у розмірі 3000 гривень в рахунок сплати алментів за травень-червень 2013 року вона від відповідача вона не отримувала і документи про передачу їй цих грошей відсутні. Вона дійсно отримувала грошові перекази від відповідача, але повертала їх відповідачеві, оскільки не могла зрозуміти що це за гроші. Заперечувала проти клопотання проти виклику заявленого відповідачем свідка і не забезпечила його явку, посилаючись на те, що свідок нібито доглядає за її дитиною. Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення проти позову. Вважає заявлені вимоги необгрунтованими і надуманими, оскільки не має заборгованості зі сплати аліментів, від сплати яких він ніколди не відмовлявся. Свої заперечення проти позову мотивував тим, що гроші у розмірі три тисячі гривень за травень-червень 2013 року він передавав позивачці через її рідну сестру [PERSON], що та може підтвердити. Але остання на момент завершення розгляду справи не може прибути в судове засідання, оскільки вже знаходиться за межами України. Починаючи з липня місяця 2013 року він за рішенням суду стабільно щомісяця надсилає позивачці аліменти грошовими переказами по 1500,0 грн.. Приблизно у вересні-жовтні 2013 року він був викликаний до виконавчої служби з приводу відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів. Він не зміг документально підтвердити державному виконавцю факт сплати ним позивачці аліментів за травень-червень 2013 року і тому став відшкодовувати позивачці заборгованість зі сплати аліментів грошовими переказами. Надіслав в рахунок відшкодування заборгованості шість переказів по 100 гривень, один переказ на 150 гривень та ще один переказ на 500 гривень. Однак, позивачка чомусь повернула йому усі перекази крім останнього на 500 гривень. сім переказів на суму 750 гривень. Вважає, що позивачка поверне йому й останній переказ. Також пояснив, що на підставі рішення суду від 25.04.2014 розмір аліментів зменшено до 900 гривень. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що зявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у період з 24.02.2004 року до 25.06.2013 року сторони перебувалиу зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. За рішенням Амвросіївського районного суду від 29.05.2013 року відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання доньки у розмірі 1500,0 грн., починаючи з 30.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження за виконавчим листом №218/109/13-ц відкрите старшим державним виконавцем [PERSON] 02.10.2013 року після звернення позивачки до Відділу ДВС Амвросіївського районного управління юстиції. Як слідує зі змісту позовної заяви та з Розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом №218/1091/13-ц, підготовленого старшим державним виконавцем [PERSON], відповідач лише з липня 2013 року належним чином виконує свої зобов"язання зі сплати аліментів на утримання доньки, а за період з квітня по червень 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 3050,0 гривень. Тому позивачка була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 3050.0 гривень та неустойки за прострочення сплати аліментів з квітня 2013 року по квітень 2014 року в розмірі 9264,5 гривні, а загалом 12314,4 гривні. Сам відповідач заперечує наявність зазначеної заборгованості, мотивуючи свої заперечення тим, що передавав позивачці через її рідну сестру на ім"я [PERSON] 3000,0 гривень в рахунок сплати аліментів за травень-червень 2013 року. Клопотав про виклик зазначеного свідка в судове засідання, проти чого заперечувала позивачка, яка на вимогу суду не забезпечила явку заявленого відповідачем свідка. Останній на момент завершення розгляду справи перебуває за межами України. Згідно із ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, факт належного виконання відповідачем свого обов"язку зі сплати аліментів за травень-червень 2013 року в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження. Оскільки спір про наявність зазначеної заборгованності зі сплати аліментів виник ще на початку жовтня 2013 року і відповідач не зміг довести державному виконавцю її відсутність, то без повідомлення державного виконавця став частками відшкодовувати заборгованість зі сплати аліментів, надсилаючи позивачці щомісяця грошові перекази. Натомість, за невідомих відповідачу причин позивачка повертала отримані переказі. Відповідачем до заперечень до позову були додані чотири квитанції про надіслання ним грошових переказів у розмірі по 100 гривень кожний 30.10.2013, 26.11.2013, 27.12.2013 та 30.03.2014. Загалом, як пояснив у судовому засіданні відповідач і проти чого не заперечувала позивачка, ним були надіслані позивачці в рахунок відшкодування штучно створеної заборгованості шість переказів по 100 гривень, один на 150 гривень та останній на 500 гривень. На момент завершення розгляду справи позивачка за невідомих обставин повернула йому шість переказів по 100 гривень та один на 150 гривень. Очікує і повернення останнього переказу. Позивачка мотивує повернення грошових переказів тим, що взагалі не розуміла їхнє призначення. Тобто, відповідач належним чином виконує своє зобов"язання щодо відшкодування заборгованості зі сплати алміентів. Враховуючи належне виконання відповідачем своїх обов"язків зі сплати аліментів та відшкодування заборгованості зі сплати аліментів, відношення позивачки до отриманих переказів на загальну суму 1250 гривень (6 х 100 = 600 + 150 + 500 = 1250), надісланих відповідачем, з яких 750 гривень на момент завершення розгляду за незрозумілих причин повернуті нею відповідачу, а також приписи ст.74 Закону України „Про виконавче провадження", суд вважає за необхідне відмовити позивачці у позові в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 3050 гривень. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов?язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивачка також просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 30.04.2013 по 14.04.2014 у розмірі 9264,5 гривні, яка розрахована нею від суми заборгованості у розмірі 3050 гривень за кожен місяць, починаючи з липня 2013 року по квітень 2014 року включно. При цьому, за розрахунками позивачки, за квітень 2013 року заборгованість відповідача за аліментами складає 50,0 гривень, за травень 2013 року - 50,0 гривень, за червень 20134 - 1550,0 гривень, за липень 2013 року по квітень 2014 року - 3050,0 гривень щомісяця. Хоча аліменти з відповідача стягнуті у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,0 гривень і сума неустойки розраховується. Один відсоток від визначеної судом суми аліментів у розмірі 1500,0 гривень складає 15,0 гривень. Тому розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, повинна складати 5285,0 гривень ( 50 грн. за квітень 2013 року, + 465,0 за травень 2013 (15 грн.х 31 день = 465,0 грн.) + 450,0 грн. червень 2013 (15 грн. х 30 днів = 450 грн.) + 465 грн. липень 2013 року + 465 грн. серпень 2013 року + 450 грн. вересень 2013 року + 465 грн. жовтень 2013 року + 450 грн. листопад 2013 року + 465 грн. грудень 2013 року + 465 грн. січень 2014 року + 420 грн. лютий 2014 року (15 грн. х 28 днів = 420 грн.) + 465 грн. березень 2014 року + 210 грн. квітень 2014 року (15 грн. х 14 днів = 210 грн.) = 5285,0 гривень). Тому в цієї частині суд частково задовольняє заявлену вимогу і стягує з відповідача на користь позивачки неустойку за прострочення зі сплати авіментів у розмірі 5285,0 гривень. Також згідно з присами ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,6 гривні. На підставі ст.ст.180-183, 196 СК України,

Outcome: partial