Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Рівненської філії звернулось до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], в якому просить виселити [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: вулиця Першотравнева, № 33 в с.Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області. В обґрунтування позовних вимог позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк" вказує, що між ним та [PERSON] 28 квітня 2007 року було укладено кредитний договір № ROHPGK00000175, відповідно до умов якого, позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 15000,00 доларів США строком до 27 квітня 2027 року, а позичальник зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 28 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки № ROHPGK00000175, відповідно до умов якого, [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 69,20 кв.м, житловою площею 41,40 кв.м, який розташований за адресою: вул.Першотравнева, № 33, с.Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області. Вказаний житловий будинок належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2007 року. Зобов'язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувала, не надавши своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Тому позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 30.06.2009 року Рівненським міським судом було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 69,20 кв.м, житловою площею 41,40 кв.м, який розташований за адресою: вул.Першотравненва, № 33, с.Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем. Пізніше, рішенням Рівненського районного суду від 19.12.2014 року з вказаного будинку були виселені [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Після вказаних рішень судів, а саме 04.07.2015 року в будинку, який переданий в іпотеку, було зареєстровано відповідачку [PERSON] і її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди банку. Дізнавшись про це, позивач направив відповідачці повідомлення з вимогою в тридцятиденний строк з дня отримання повідомлення, добровільно звільнити вказаний будинок, який переданий в іпотеку. Однак, дана вимога не виконана, тому позивач звернувся до суду з позовом про виселення осіб з житлового будинку, що є предметом іпотеки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснив, що відповідачка [PERSON] і її син [PERSON] зареєструвалися в будинку в липні 2015 року, коли вже було рішення суду про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки і про виселення осіб, які там проживали. Своєї згоди на реєстрацію вказаних осіб у житловому будинку, який переданий в іпотеку, банк не давав. Будь-якого відношення до будинку ні відповідачка, ні її неповнолітній син не мають. Вимога банку про звільнення будинку добровільно не виконана, тому банк звернувся до суду з даним позовом і він, як представник позивача, просить позов завоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином і в установлений строк повідомлялася про слухання справи. Подала до суду клопотання про слухання справи у її відсутності. Від неї до суду надійшли заперечення на позов, з яких вбачається, що вона позов не визнає і зазначає, що на момент укладання кредитного договору та до моменту отримання кредитних коштів за цим договором, [PERSON] вже була власником предмету іпотеки, відповідно предмет іпотеки [PERSON] було придбано не за рахунок кредиту (кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору, в забезпечення виконання зобов'язань по якому виступила іпотека: 3-х кімнатний житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Рівненська область Рівненський район, село Грушвиця Перша, вулиця Першотравнева, № 33). Також, на підтвердження вищесказаного, [PERSON]М зазначає, що у тексті кредитного договору відсутня інформація про те, що кредитні кошти видаються [PERSON] для придбання предмету іпотеки. Виходячи з цього, та враховуючи, що на території Грушвицької сільської ради відсутнє соціальне житло, яке могло б бути надано відповідачці та її неповнолітній дитині, те що позивач не зазначив у позові про готовність надати постійне житло для відповідачки та її неповнолітньої дитини, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові пояснення, в яких підтримав позицію відповідачки, викладену у її запереченнях на позов. Пояснив, що будинок, який було придбано за договором купівлі-продажу, вартує у двічі менше, ніж надано банком коштів за кредитним договором. Тобто, будинок було куплено [PERSON] за власні кошти, кредит отримано вже після купівлі будинку. А отже виселення в такому разі не можливо. Вважає позов необґрунтованим і просить відмовити в його задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча судом вживалися заходи до її виклику в суд, але адресовані їй поштові відправлення, де знаходилися судові повістки повернулися до суду з відміткою пошти, що повертається "за закінченням терміну зберігання". Суд визнав її неявку до суду неповажною і вважає за можливе справу слухати у її відсутності. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Рівненської райдержадміністрації [PERSON], заперечила проти задоволення позову, вважає, що в такому разі будуть порушені права неповнолітньої дитини, що є недопустимим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що дійсно між позивачем і позивальником [PERSON] 28 квітня 2007 року було укладено кредитний договір № ROHPGK00000175, відповідно до умов якого, позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 15000,00 доларів США строком до 27 квітня 2027 року зі сплатою відсотків 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості. За отримані кредитні кошти [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 28 квітня 2007 року придбала житловий будинок з надвірними будівлями № 33 по вул.Першотравневій в с.Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області, який передала в іпотеку банку згідно іпотечного договору № ROHPGK00000175 від 27 квітня 2007 року. Позичальник порушила умови кредитного договору, зокрема, не здійснювала погашення кредиту та процентів за його користування в установлені кредитним договором строки. У зв'язку з виникненням простроченої заборгованості, банк звернувся до суду з позовом і рішенням Рівненського міського суду від 30.06.2009 року позов було задоволено і було ухвалено рішення про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок, загальною площею 69,20 кв.м, житловою площею 41,40 кв.м, який розташований за адресою: вул.Першотравненва, № 33, с.Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем. Пізніше, рішенням Рівненського районного суду від 19.12.2014 року з вказаного будинку були виселені [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Крім того, в порушення умов договору іпотеки від 28 квітня 2007 року, а саме п.20.12, яким іпотекодавцю було заборонено надавати для реєстрації в державні органи документи для реєстрації будь-яких осіб у будинку, що є предметом іпотеки, без письмової згоди Іпотекодержателя (Банку), 04.07.2015 року в будинку, який є предметом іпотеки, були зареєстровані відповідачка [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] Із довідки Грушвицької сільської ради № 756 02-13/15 від 05.10.2015 року вбачається, що [PERSON] є співмешканкою [PERSON] і вона та її син [PERSON] зареєстровані в [INFO]. 21 квітня 2016 року [PERSON] позивачем було направлено повідомлення з вимогою добровільно звільнити будинок, в якому вона зареєстрована, але ця вимога не виконана. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Оскільки позичальник [PERSON] неналежно виконувала свої зобов'язання за кредитним договором і у строк, встановлений у цьому договорі, не погашала кредит, то це потягнуло ухвалення судового рішення про звернення стягнення за цим договором на предмет іпотеки. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку". Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку". Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Оскільки [PERSON] і її неповнолітній син [PERSON] були зареєстровані в будинку після того, як набрало законної сили рішення суду про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, в порушення умов договору іпотеки від 28 квітня 2007 року, а саме п.20.12, без письмової згоди Іпотекодержателя (Банку), то дані особи підлягають виселенню, оскільки суд вважає, що їх реєстрація в будинку, в тому числі реєстрація неповнолітньої дитини, була спрямована лише на те, щоб уникнути реалізації майна, на яке звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд не може прийняти до уваги посилань відповідачки [PERSON] у запереченнях на позов та її представника в суді на те, що будинок № 33 по вул.Першотравненій в с.Грушвиця Перша Рівненського району був придбаний раніше, ніж [PERSON] отримала кредит, тобто він куплений не за кредитні кошти, а тому його мешканці не можуть бути виселені. Дійсно, кредитний договір, договір іпотеки і договір купівлі-продажу житлового будинку були укладені в один день, а саме 28 квітня 2007 року. Фактично всі ці договори укладались одночасно. В п.9 договору купівлі-продажу зазначено, що право власності на будинок у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення договору та його державної реєстрації. А п.35.7. Іпотечного договору передбачає необхідність зареєструвати договір купівлі-продажу Предмету іпотеки на протязі 14 днів з дати купівлі. Право власності [PERSON] на будинок було зареєстровано 15 травня 2007 року. Крім того, вищевказаними судовими рішеннями суло встановлено, що будинок № 33 по вул.Першотравненій в с.Грушвиця Перша Рівненського району є предметом іпотеки. А відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. В той же час ні відповідачка, ні її представник на підтвердження своїх доводів не надали жодного доказу, хоча такий обов'язок на них покладений ст.60 ЦПК України. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позов обґрунтованим, доведеним належними доказами, а тому він в частині виселення [PERSON] і її неповнолітнього сина з вказаного будинку підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про виселення інших осіб, то суд вважає, що ця вимога до задоволення не підлягає, оскільки вона не конкретизована, не вказано яких саме осіб необхідно виселити, а представник позивача [PERSON] у своєму клопотанні просив виселити лише відповідачку і її неповнолітнього сина. В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved