Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів [PERSON], ПрАТ « Страхова компанія «Україна» , в якому з врахуванням уточнених вимог ,просить стягнути з [PERSON] та Страхової компанії «Україна» в солідарному порядку заподіяну матеріальну шкоду в сумі 64417 гривень, а також стягнути [PERSON] судові витрати. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що є власником автомобіля марки ВАЗ 210430-20 реєстраційний номер АМ 1859АІ . 06 вересня 2015 року з вини водія [PERSON], котрий порушив Правила дорожнього руху і був притягнений до кримінальної відповідальності, його автомобіль отримав механічні ушкодження, несумісні з подальшою експлуатацією. Цивільна відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована на підставі полісу обовязкового страхування, страховиком є ПрАТ Страхова компанія «Україна». Страхове відшкодування страховиком не виплачено, місце розташування страхової компанії невідоме. В судовому засіданні позивач підтримав викладені вимоги, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики до суду не зявився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.186). Представник ПрАТ «Страхова компанія «Україна» в засідання на неодноразові виклики не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник МТСБ в засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд частково задовольняє позовні вимоги, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 26 вересня 2015 року близько 07 годин 00 хвилин [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись на автошляху в напрямку м. Ковеля, порушивши Правила Дорожнього руху України (п.п.10.1 та 11.3) здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ210430-20, реєстраційний номер АМ 1859АІ, внаслідок чого автомобіль останнього отримав значні механічні ушкодження. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2016 року (а.с.10) [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1ст.286 КК України у звязку з примиренням з потерпілим, кримінальне провадження закрито. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» згідно з полісом №АІ/5591270 (а.с.22) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В передбачений Законом триденний термін [PERSON] повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду та ТОВ «ФІнанс Лайн» (а.с.22). Однак, по даний час позивачу не виплачено жодного страхового відшкодування . Статтями 1 та 5 Закону України « Про страхування» визначено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обовязковим. Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обовязковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст.7 Закону України «Про страхування»). Відповідно до вимог ч.4ст.9 цього Закону розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, яка діє у редакції наказу від 24 липня 2009 року №1335/5/1159, ринкова вартість транспортного засобу враховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, в яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон'юнктури ринку регіону. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (ст.30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача не перевищують ринкової вартості до ДТП, то його не можна вважати фізично знищеним, а тому підлягає відшкодуванню матеріальний збиток, який має бути розрахований за формулою: вартість ремонтно-відновлювальних робіт + вартість необхідних для ремонту матеріалів + вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу + величина втрати товарної вартості. Ухвалою суду було призначено судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту [PERSON]. Згідно висновку експертизи (а.с.173) вартість матеріального збитку спричиненого [PERSON] складає 62417 гривень. Оскільки відповідачем [PERSON] не надано суду копію страхового полісу, відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суду невідомо встановлений ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого , то суд не може визначити розмір шкоди, що підлягає стягненню із страхової компанії . За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи,яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи,яка завдала шкоди. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи ,яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди,свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно із статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка відповідно до ч.1ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм. Виходячи із вимог даного правового висновку право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно- правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіював шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що ДТП внаслідок якого пошкоджено належний позивачу автомобіль сталося з вини водія [PERSON], позивачем вичерпано усі можливі заходи для стягнення зі страхової компанії, якою була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, страхової виплати в рахунок компенсації завданого збитку, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо покладення на [PERSON] обовязку відшкодувати заподіянц ним шкоду та стягнення з нього на користь позивача документально підтверджених майнових збитків. Оплата експертизи в цивільній справі проводиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. При цьому витрати , пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи (п.45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". Суд стягує з відповідача [PERSON] 3300 гривень вартості проведеної автотоварознавчої експертизи. Згідно з ч.3ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи , належать: 1)витрати на правову допомогу; 2)витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 3)витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4)витрати, повязані з проведенням огляду за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 5)витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.1ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Як видно із матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано розрахунок обсягу і вартості правової допомоги (а.с.11) та квитанції про отримання коштів. При цьому ні позивачем, ні його представником не надано суду копії договору про надання юридичної допомоги, з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 року. Згідно із ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови , стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial