Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом зазначивши, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,8134 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , що підтверджується копією Державного акту серії [NUMBER] від 28.12.2007 року. З моменту отримання Державного акта на право власності земельна ділянка залишалася в користуванні КСП «Надбужжя», правонаступником якого є відповідач по справі - ТОВ «Надбужжя Плюс». Позивач, як законний власник майна, маючи намір самостійно працювати на своїй землі, звернулася до ТОВ» Надбужжя Плюс» про повернення їй землі на що отримала відмову, копію договору оренди, та оригінал додаткової угоди. Згідно вказаного договору оренди позивач, ніби-то, 09.01.2008 року підписала договір оренди належної їй земельної ділянки строком на п`ять років з відповідачем, а вже за рік, 26.08.2009 року внесла зміни до договору оренди, де строк оренди становив 11 років. Відповідно до п.5.1 вказаного договору передача в оренду земельної ділянки здійснюється в 5-ти денний строк з дня державної реєстрації договору за актом приймання-передачі. Договір зареєстрований 17.06.2008 року, а акт приймання передачі датований 09.01.2008 року, що суперечить п.5,1 вказаного договору оренди. Позивач заперечує, що вона підписувала цей договір оренди землі, не брала участі в його складанні, не уповноважувала інших осіб на його підписання. Екземпляр договору оренди у позивача відсутній, підпис у договорі в графі «Орендодавець» вчинено невідомою позивачу особою. У зв`язку з тим, що при укладенні договору оренди землі було відсутнє волевиявлення позивача як власника земельної ділянки передати належну їй земельну ділянку відповідачу в оренду, відповідач просила визнати договір оренди землі недійсним. Представник відповідача ТОВ "Надбужжя Плюс" надав до суду заперечення на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнав, просив відмовити в їх задоволенні виходячи з наступного. Аргументи позивача що їй не було відомо про наявність договору оренди, укладеного із відповідачем не відповідають дійсності. Позивач не зверталася до правоохоронних органів з заявою про підробку її підпису. Позивач впродовж восьми років отримувала оренду плату як грошовими коштами, так і сільськогосподарською продукцією в розмірі, передбаченому договором оренди землі від 09.01.2008 року, що не заперечується позивачем та вказано в змісті позовної заяви. Будь-яких претензій щодо відсутності свого [PERSON] не висловлювала та з вказаними вимогами звернулася до суду лише в 2017 році. Позивач не заперечує те, що вона знала про укладений договір оренди землі, адже отримувала орендну плату саме від ТОВ «Надбужжя Плюс». Продовжуючи брати оренду плату позивач тим самим не заперечувала проти продовження строку дії договору оренди землі. Щодо посилань позивача на нібито невідповідність договору оренди типовій формі, ствердженій ч. 2 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», то відповідно до ч. 6 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, визначені його з урахуванням вимог законодавства. Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що за згодою сторін договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Тобто, дотримання типової форми договору не може звужувати право сторін на вільні договірні відносини. Посилання на п.3.1. Договору оренди землі щодо того, що в даному пункті не передбачено зміни строків оренди є необґрунтованим, адже п. 7.1. Договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Укладений договір було зареєстровано у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 19.06.2008р. за № 040886401116 тобто договір та додаткова угода (зареєстровані у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 6.11.2010р. за № 041003600024) пройшли державну реєстрацію. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено вичерпний перелік істотних умов - договору оренди землі. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених дією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Стаття 22 Закону України «Про оренду землі» зазначає, що орендна плата справляється у грошовій формі, а за згодою сторін, розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися і у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Статтею 15 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. За приписами статті 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом з виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. П. 4.3 договору оренди, передбачено підстави перегляду орендної плати, де вказано, що вона проводиться за взаємною згодою сторін. Однак позивач не звертався до ТОВ Надбужжя Плюс» з пропозицією щодо перегляду розміру орендної плати. Також, сам позивач в позовній заяві пояснила, що згідно договору оренди землі вона з відповідачем «не є рівноправними сторонами, а Відповідач шляхом маніпулювання намагається втягнути її в невигідну для Позивача угоду». Проте згідно умов додаткової угоди збільшувалась в два гази орендна плата - з 1,5% вартості земельної ділянки до 3%, а також подовжувався строк дії договору до 09 січня 2019 року. Трудно повірити, що умови додаткової угоди Позивача не влаштовували і вона не хотіла щоб їй збільшували в два рази орендну плату чи відмовлялася від дії договору, тому що в передбачені договором строки регулярно отримувала із серпня 2009 року збільшену орендну плату і умови Договору до 2017 року не оскаржувала. В даному випадку очевидно, що Договір та додаткова угода не тільки не порушували права і законні інтереси Позивача, навпаки, змінені умови договору відповідали його інтересам. Відповідно до п. 288.1 Податкового кодексу, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Цим же Кодексом закріплено норми, згідно з якими розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків (274.1 статті 274 Податкового кодексу). Визначення в договорі орендної плати в межах законодавчо визначених граничних розмірів, в тому числі шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативно грошової оцінки земельної ділянки не суперечить положенням чинного законодавства. Вартість земельної ділянки, належної [PERSON] визначалась відповідачем виходячи із довідок : Держземагенства (Держгеокадастру) у Бершадському районі Вінницької області про нормативну грошову оцінку земельної частки (пай) № 4657 від 08.10.2013р., № 4658 від 10.10.2013р., № 4659 від 8.10.2013р., № 4734 від 11.09.2014р., № 31-28-0.2-287/2-15 від 29.01.2015р., № 45/86-16 від : 1.02.2016р., № 27-28-99.1-150/2-17 від 09.02.2017. Щодо нібито відсутності у договорі оренди істотних умов, передбачених ст. 15 Закону країни «Про оренду землі» відповідач вважає, що таке твердження не відповідають дійсності. Ст. 15 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним нормативно-правовим актом у відносинах з оренди землі визначені наступні істотні умови договорів оренди: - об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); - строк дії договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Всі ці умови визначені договором оренди землі від 09.01.2008 р. № 495. Позивач стверджує, що об`єкт оренди передано відповідачеві на підставі Акту прийому - передачі від 09.01.2008 року до моменту державної реєстрації договору оренди, чим порушено договір оренди. Сторони склали Акт від 09.01.2008 р. до моменту державної реєстрації, однак, законодавство не забороняє вчиняти правочини, підписувати акти, як додатки до договору раніше від дати державної реєстрації. Такі документи слід вважати укладеними з моменту державної реєстрації як і основний договір, оскільки вони є невід`ємною його частиною. Позивач передала відповідачу земельну ділянку і отримувала у встановлені строки орендну плату, що підтверджується відомостями про отримання орендної плати, а відповідач в свою чергу прийняв для користування земельну ділянку і у встановлені строки сплачував погоджений сторонами розмір орендної плати. Такі умови оренди земельної ділянки цілком влаштовували позивача протягом восьми років в період з 2008 по 2016 роки, а тому немає підстав вважати правочин не укладеним або недійсним, бо всі необхідні вимоги, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України при укладанні договору та додаткової угоди до нього були додержані та виконувалися сторонами. Протягом вищезазначеного часу орендних відносин між позивачем та відповідачем, від позивача не надійшло жодної скарги щодо розміру орендних платежів, відмови у їх отриманні, а також вимоги про повернення земельної ділянки із користування з мотивів відсутності договору оренди, як після підписання договору оренди, так і після його державної реєстрації (з 19.06.2008 року) і протягом часу його виконання. Окрім того, не було жодних претензій від позивача щодо недосягнення згоди по іншим істотним умовам договору оренди. Перелічені факти, спростовують доводи позивача про те, що [PERSON] не знала про існування договору, не підписувала даний договір оренди та не отримувала примірник договору. Відповідач вважає, що заява позивача про нібито підробку договору є формою спроби зловживання цивільними та цивільно-процесуальними правами і намаганням визнати недійсним договір оренди, не маючи щодо цього жодних юридичних підстав. Позивач у судове засідання надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити з наведених в позовній заяві підстав. Справу слухати у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання надав до суду заяву, в якій позовних вимог не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, справу просив слухати у його відсутність Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , позивач є власником земельної ділянки, площею 1,8134 га на території Чернятської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6). Згідно з копією інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку право оренди вищевказаної земельної ділянки зареєстровано за відповідачем 16.11.2010 року (а.с.12). Згідно з копією договору оренди земельної ділянки №495 від 09.01.2008 року, позивач передала відповідачу в оренду вищевказану належну їй земельну ділянку строком на 5 років (а.с.7). Згідно з копією додаткової угоди №155 від 26.08.2009 року, укладеної між позивачем та відповідачем, до договору оренди земельної ділянки №495 від 09.01.2008 року внесено зміни, якими змінено строк укладення договору оренди на 11 років та встановлено орендну плату в розмірі 3% (а.с.9). Відповідно до висновку судових експертів за результатами проведення технічної та почеркознавчої експертизи у матеріалах цивільної справи №126/1802/17 від 12.03.2018 року, підписи від імені [PERSON] у представленому на дослідження договорі оренди землі від 09.01.2008 року за №495 укладеному між ТОВ "Надбужжя Плюс" та [PERSON] виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до висновку судових експертів за результатами проведення технічної та почеркознавчої експертизи у матеріалах цивільної справи №126/1802/17 від 18.12.2018 року, підпис від імені [PERSON] у представленій на дослідження додатковій угоді №155 до договору оренди землі від 09.01.2008 року за №495 укладеного між ТОВ "Надбужжя Плюс" та [PERSON] виконаний самою [PERSON] . Відповідно до довідки ТОВ "Надбужжя Плюс" №299 від 04.09.2017 року (а.с.21) нарахування орендної плати [PERSON] здійснювалося відповідно до умов договору та та орендна плата видавалася в натуральному виразі, що підтверджується відомостями на видачу зерна за оренду земельного паю в період 2011 - 2016 року. Також, вказане підтверджується копіями відомостей за 2011-2016 р.р. (а.с.22- 45). Сам позивач не заперечує факт отримання нею орендної плати від орендаря. Оцінивши вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд, відповідно до вимог статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, отримані в порядку встановленому законом, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а в своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. В даному випадку спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та Закону України "Про оренду землі". Відповідно статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з частиною першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підставою звернення позивача до суду є відсутність волевиявлення під час укладення оспорюваного договору оренди землі. Таким чином позивач на підставі належних, допустимих та достовірних доказів повинна була довести поза розумним сумнівом відсутність волевиявлення на укладення договору та додаткової угоди до нього. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94 цс13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову. Суд дійшов висновку, що позивач у даному випадку посилається саме на формальне порушення закону при укладенні договору оренди землі, а відтак у суду не має достатніх правових підстав для задоволення позову. Суд приймає до уваги з моменту підписання договору позивач [PERSON] не зверталася до відповідача з вимогою повернути належну їй земельну ділянку, не подавала будь-яких позовних заяв про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та з 2008 року по 2016 рік отримувала визначену договором орендну плату. Також, суд враховує, що відповідно до висновку судових експертів за результатами проведення технічної та почеркознавчої експертизи у матеріалах цивільної справи №126/1802/17 від 18.12.2018 року, підпис від імені [PERSON] у представленій на дослідження додатковій угоді №155 до договору оренди землі від 09.01.2008 року за №495 укладеного між ТОВ "Надбужжя Плюс" та [PERSON] виконаний самою [PERSON] . Таким чином, позивач через рік після укладення основного договору особисто підписала додаткову угоду, чим не тільки підтвердила свою згоду з умовами основного договору оренди, а й виразила бажання на визначених умовах продовжити строк його дії. Відбулася фактична передача земельної ділянки орендарю, протягом тривалого часу позивач приймала відповідне виконання договору орендарем, отримувала орендну плату, що свідчить про її згоду з умовами договору та не довела факту недійсності укладеного договору.

Outcome: dismissed