Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

У березні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми пені, відсотків річних, інфляційних втрат, в обґрунтуванням якого зазначило, що 15.09.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» ( правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна") та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML 702/174/2006. Крім того, 02.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML 702/233/2007. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами № № 702/174/2006, 702/233/2007. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-5300/10 від 26 листопада 2010 року з відповідача на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" стягнута заборгованість за кредитним договором № 702/174/2006 в сумі 43516,64 грн. та за кредитним договором №702/233/2007 в сумі 124121,70 грн. Рішення набрало законної сили та є невиконаним. Однак, незважаючи на постановлення вказаного судового рішення, відповідач свої зобов`язання з повернення позивачу суми боргу за кредитними договорами станом та на момент подання даного позову не виконав. Заборгованість відповідача за кредитним договором 702/233/2007 від 02.08.2007 складає 83044, 79 грн, за кредитним договором №702/174/2006 від 15.09.2006 - 7772,14 грн. Оскільки Відповідач свого грошового зобов`язання не виконав, то ці зобов`язання не припинилися. За таке невиконання відповідач несе цивільно-правову відповідальність, передбачену законом. За кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02.08.2007 відповідач має сплатити 176 096.57 грн., з яких: пеня - 6453.54 грн., відсотки річні - 23049.83 грн., інфляційні втрати - 146 593.20 грн. За кредитним договором № ML 702/174/2006 від 15.09.2006 відповідач має сплатити 16480.69 грн., з яких: пеня - 603.98 грн., відсотки річні - 2157.21 грн., інфляційні втрати - 13719.50 грн. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 176096,57 грн., з яких: пеня за кредитним договором № МL 702/233/2007 від 02.08.2007 - 6453.54 грн., відсотки річні за кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02.08.2007- 23049.83 грн., інфляційні втрати за кредитним договором № МL 702/233/2007 від 02.08.2007 - 146 593.20 грн. та 16480.69 грн., з яких: пеня за кредитним договором № МL702/174/2006 від 15.09.2006 - 603.98 грн., відсотки річні за кредитним договором № МL702/174/2006 від 15.09.2006 - 2157.21 грн., інфляційні втрати за кредитним договором № МL702/174/2006 від 15.09.2006 -13719.50 грн., всього - 192 577.26 грн. У відзиві на позовну заяву [PERSON] у задоволенні позовних вимог просив відмовити посилаючись на те, що 26.11.2010 заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML 702/174/2006 від 15 вересня 2006 року в розмірі 43 516,64 грн. (сорок три тисячі п`ятсот шістнадцять гривень 64 коп.). Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02 серпня 2007 року в розмірі 124 121,70 грн. (сто двадцять чотири тисяч сто двадцять одну гривню 70 коп.). Звернуто примусове стягнення шляхом визнання за ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» права продажу будь-якій особі покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PML 702/174/2006 від 15 вересня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу зареєстрованим у реєстрі за № 6567 та іпотечним договором № PCL 702/233/2007 від 02 серпня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованим у реєстрі за № 2623, а саме: комунальної квартири, яка складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 79,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності (звіту про експертну грошову оцінку) на момент укладення договору купівлі-продажу, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру прав власності на нерухому майно в органах БТ1, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] за кредитним договором № ML 702/174/2006 від 15 вересня 2006 року в розмірі 43 516,64 грн. та за кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02 серпня 2007 року в розмірі 124 121,70 грн., а також всіх витрат, пов`язаних зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Тобто, такими діями банк змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Зазначає, що на цей час на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.11.2010 р. по справі №2-5300/10 Дзержинським ВДВС заборгованість за кредитним договором № ML 702/174/2006 від 15 вересня 2006 року в розмірі 43 516,64 грн. вже стягнута в повному обсязі, а заборгованість за кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02 серпня 2007 року в розмірі 124 121,70 грн. в процесі стягнення та становить близько 76 000,00 грн. Кожного місяця з заробітної плати відповідача здійснюється стягнення на користь ПАТ «ОТП Банк» та виконавчий збір на рахунок Дзержинського ВДВС на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.11.2010 р. по справі №2-5300/10. З огляду на вищенаведене позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не визнає в повному обсязі. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-5300/10 від 26 листопада 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML 702/174/2006 від 15 вересня 2006 року в розмірі 43 516,64 грн. (сорок три тисячі п`ятсот шістнадцять гривень 64 коп.). Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02 серпня 2007 року в розмірі 124 121,70 грн. (сто двадцять чотири тисяч сто двадцять одну гривню 70 коп.). Звернуто примусове стягнення шляхом визнання за публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» права продажу будь-якій особі покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № РML 702/174/2006 від 15 вересня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А., зареєстрованим у реєстрі за № 6567 та іпотечним договором № РСL 702/233/2007 від 02 серпня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І., зареєстрованим у реєстрі за № 2623, а саме: комунальної квартири, яка складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 79,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної власності, за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності (звіту про експертну грошову оцінку) на момент укладення договору купівлі-продажу, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру прав власності на нерухому майно в органах БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] за кредитним договором № ML 702/174/2006 від 15 вересня 2006 року в розмірі 43 516,64 грн. та за кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02 серпня 2007 року в розмірі 124 121,70 грн., а також всіх витрат, пов`язаних зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Отже, юридичний факт порушення відповідачем своїх зобов`язань по поверненню позивачу суми боргу встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили та не було оскаржено відповідачем, а тому, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ця обставина має преюдиційний характер і не потребує додаткового доказування. Як зазначалось вище, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-5300/10 від 26 листопада 2010 року, з відповідача на користь позивача стягнуто 43 516,64 грн та 124 121,70 грн. Тобто, з 07.12.2010 року у [PERSON] виник обов`язок сплатити суму грошових коштів у розмірі 167638,34грн ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», а відтак відповідач став боржником позивача у даному правовідношенні. Матеріали справи не містять доказів щодо виконання у повному обсязі рішення суду. Станом на 10.03.2020 залишок заборгованості за кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02 серпня 2007 року складає 73390,82 грн, за кредитним договором № ML 702/174/2006 від 15 вересня 2006 року 4529,63 грн. Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, стягнутих на підставі судового рішення, а також пені. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що боржником, порушено грошове зобов`язання, у зв`язку з чим з боржника в користь стягувача підлягають стягненню сума інфляційних втрат на суму боргу та три процентів річних за весь час прострочення. Суд зазначає, що у даному випадку стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є не подвійною мірою відповідальності відповідача, а особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, оскільки наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора у даному правовідношенні права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, оскільки він є обґрунтованим, його розмір підтверджений належними та допустими доказами, а відповідач, на виконання свого процесуального обов`язку, не надала належних і неспростовних доказів на спростування доводів позивача. З урахуванням викладеного позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] в частині стягнення за кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02.08.2007 - 3 відсотків річних у розмірі 23049,83 грн., інфляційних втрат - 146 593.20 грн, та за кредитним договором № МL702/174/2006 від 15.09.2006 - 3 відсотків річних у сумі 2157,21 грн. та інфляційних втрат - 13719,50 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення пені за кредитним договором № МL 702/233/2007 від 02.08.2007 - 6453.54 грн, та за кредитним договором № МL702/174/2006 від 15.09.2006 - 603.98 грн суд зазначає наступне. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Тобто, в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора зобов`язання відповідача не припиняється, але змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення до суду з позовом, вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду від 26.11.2010 №2-5300/10 про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 №444/9519/12 та від 04.07.2018 №310/11534/13-ц. З урахуванням викладено, суд приходить до висновку про відмову у задоволені цієї частини позовних вимог. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 288,42 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2782,57 грн.

Outcome: partial