Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 39643,07 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.01.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В позові вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин Договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобовязання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Обовязки позичальника передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг: відповідно до п. 2.1.1.5.5 позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; згідно п. 2.1.1.5.6 у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), позичальник зобовязується оплатити винагороду банку; згідно з п.2.1.1.7.6 при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що знайшло відображення у розрахунку заборгованості за договором. В порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 525, 526,1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Станом на 29.02.2016 року відповідач має заборгованість 39643,07 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 19133,99 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 17445,12 грн., заборгованість за пенею та комісією 700 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1863,96 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 19.10.2016 р. була задоволена заява відповідача про витребування доказів, зобовязано позивача до 10.11.2016 р. подати суду інформацію про дату видачі позивачу платіжної картки (для виплат) для зарахування та виплати призначеної пенсії, датку наступних змін цієї картки та номери наступних карток. 14.12.2016 р. електронною поштою до суду надійшла довідка про те, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н від 05.01.2013 р., за яким було надано такі кредитні картки: 5211537442652637, дата відкриття 05.01.2013, термін дії 09/16, 4149605910599901, дата відкриття 11.02.2013, термін дії 02/17; 4149437113966483, дата відкриття 12.02.2013, термін дії 01/17; 5457092301869636, дата відкриття 04.07.2013, термін дії 01/17. Позивачем надано виписку по картрахунку [PERSON] - основна карта: 5457****9636 за період з 01.01.1999 по 12.12.2016, яка містить інформацію про проведені операції по рахунку 5211****2637 за період з 30.08.2013 р. по13.10.2014р., по рахунку 4149****6483 за період з 28.01.2014 р. по 01.07.2015р., рахунку 5457****9636 за період з 04.07.2013 р. по 12.12.2016р. Також із повідомлення позивача слідує, що одночасно з кредитною картою [PERSON] отримав карту № 5168757284461847, що не є кредитною, а є картою для виплат, яка має термін дії до 30.09.2018 р. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Відповідач пояснив, що ніяких кредитних договорів із ПАТ КБ "Приватбанк" не укладав, кредитних карток про встановлення кредитного ліміту не оформляв. Ствердив, що він є пенсіонером, пенсію отримує через Приватбанк. Коли міняв картку в відділенні банку, не мав окулярів, тому особисто не ставив підпис про отримання нової картки. В підтвердження надав ксерокопію картки для виплат № 5168757284461847, якою він користується. Ніякими іншими картками Приватбанку він не користується, їх ніколи не отримував. Категорично заперечив, що сплачував будь-які суми на погашення кредиту, які зазначені в розрахунку. Представник відповідача просить звернути увагу на те, що в «Анкета-заявление о присоединение к условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» (далі Анкета-заявление) не вказано, що [PERSON] бажає отримати кредитну картку, графа бажаний кредитний ліміт не заповнена, тобто якщо вважати «Анкету-заявление» кредитним договором, то в ньому сторонами не погоджено жодної істотної умови цього договору. Витяг з Умов та правила надання банківських послуг, доданий банком до позову, до яких начебто приєднався [PERSON] ним не підписаний, а підписаний тільки головою правління банку, відсутні його реквізити, відсутня дата їх складання та не зазначені в «Анкета-заявление» як додатки до нього, відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невідємності від «Анкета-заявление». Вказані Умови та правила відповідачем не підписувались і такий документ йому невідомий. «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «универсальная, 55 дней льготного периода»» додані до позову, не мають відношення до картки для виплат [PERSON], ним не підписувались і не містять дати їх чинності. Щорічна відсоткова ставка, яка вказана в даній Справці (2,5% щомісячно, відповідно 30% річних у гривнях) не відповідає відсотковій ставці, яка застосована позивачем в Розрахунку заборгованості (з 03.07.2013 року-27,6%, з 01.09.2014 року 32,4%, 01.04.2015 року 42%) В сукупності ці три документи не містять істотних умов кредитного договору. Якщо вважати, що Банк здійснює кредитування виключно на умовах Умов та правил надання банківських послуг, то згідно п.1.1.1.50, 2.1.1.2.1 витягу з них невідємною частиною кредитного договору є Памятка клієнта, яка визначає умови кредитування, порядок визначення щомісячного мінімального платежу на погашення кредиту, вид кредитної картки. Проте Банком така Памятка до позову не додана, як документ не згадується взагалі, одночасно стверджує, що [PERSON] такий документ не підписував взагалі. Представник зазначає, що оскільки позивачем не надано доказів щодо видачі [PERSON] кредитної картки, відкриття кредитного рахунку, укладення із [PERSON] кредитного договору, а також доказів, що [PERSON] користувався кредитними банківськими послугами, наданий позивачем розрахунок заборгованості у відповідності до положень ст.57-59 ЦПК України не можна вважати належним допустимим доказом. Вважає, що твердження позивача стосовно того, що мало місце укладення кредитного договору і відносини між [PERSON] та Банком є саме кредитним, є необґрунтованим і надуманим. Так як [PERSON] договору кредиту не укладав, кредитну картку не отримував, його відносини з Банком базуються виключно на договорі про відкриття банківського рахунку для отримання пенсії. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та виписка, на думку представника, не є належним та допустимим доказом як факту отримання коштів так і факту наявності заборгованості за кредитом. Також представник відповідача звернула увагу суду на те, що «нападки» з юридичного департаменту позивача на відповідача розпочались з 2015 р., йому поступило сумнівне судове рішення про стягнення коштів в розмірі 29200 грн. та судових витрат. Крім того, наведені в виписці по картці 9636 операції не є операціями, що вчинялись відповідачем, оскільки він не отримував картки і відповідно не міг нею користуватись. Наведена в наданому позивачем розрахунку заборгованості інформація про суми отриманих коштів та про суми погашення [PERSON] за наданим кредитом не відповідає дійсності. Відповідач отримав у ПАТ «ПриватБанк» картку для виплат № 5168 7572 8446 1847, по якій отримує пенсію, з якої мало місце несанкціоноване списання коштів на погашення кредиту, який відповідач не отримував.Також представник просить врахувати правові висновки Верховного Суду України у справі від 11.02.2015 року про те, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались та у справі від 11.03.2015 року стосовно того, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, просять в позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), зазначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Також згідно ст.654 Цивільного кодексу України форма додатків до договору має відповідати формі основного договору, тобто має бути зазначена на документах дата і підпис особи, яка уклала договір. Крім цього, згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначених у п.14 постанови № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З матералів справи вбачається, що як на підставу стягнення заборгованості позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував на укладений кредитний договір № б/н від 05.01.2013 року, який складався з анкети-заяви та Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Однак, як вбачається зі змісту копії анкети-заяви, наданої позивачем, графа кредитний ліміт відповідачем не заповнена, відсутні будь-які дані щодо бажання відповідача оформити на своє ім'я будь-яку із запропонованих в анкеті ПАТ КБ «ПриватБанк» карток. В судовому засіданні відповідач категорично заперечив, що він укладав кредитний договір з Приватбанком, він не підписував договір. Надана позивачем довідка про надання відповідачу кредитних карток: 5211537442652637, 4149605910599901, 4149437113966483 не містить жодних даних про одержання відповідачем-позичальником зазначених карток. Позивачем не надані суду докази надання представниками банку відповідачу для ознайомлення та підпису Умови та правил надання банківських послуг, отже, вони не є складовою частиною договору № б/н від 05.01.2013 року, і їх положення не є обовязковими для відповідача. Позивачем не доведено, що саме відповідач - пенсіонер [PERSON] користувався цими картками та проводив платежі, вказані у виписці за період з 03.08.2013 р. по 12.12.2016 р. Наведена в наданому позивачем розрахунку заборгованості інформація про суми отриманих коштів та про суми погашення [PERSON] за наданим кредитом не відповідає дійсності, відповідач отримав у ПАТ «ПриватБанк» картку для виплат № 5168 7572 8446 1847, строк дії якої до 09/18, якою він користується в даний час, отримуючи пенсію. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору № б/н від 05.01.2013 року та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов. При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року про те, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»до [PERSON] - слід відмовити. На підставі ст.ст. 208, 525, 526, 638, 639,1050,1054 ЦК України,

Outcome: dismissed