Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить: -безстроковий трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладений 01 листопада 2012 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] розірвати, -зобов*язати Донецький міський центр зайнятості трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладений 01 листопада 2012 року зняти з реєстрації. До судового засідання позивач не з*явилась але надала суду заяву в якій просила справу розглянути за її відсутністю, наполягала на позовних вимогах у повному обсязі та у випадку неявки відповідачів полвідомлених належним чином справу розглянути в заочному порядку. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Донецького міського центру зайнятості, до судового засідання не з*явились і ухвалою суду було прийняте рішення справу розглянути за їх відсутністю в заочному порядку. При досліджені судом письмових доказів по справі встановлено. 01.11.2012 року між ФОП-[PERSON] та працівником -[PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, який був зареєстрований Донецьким міським центром зайнятості ( а.с.5-7,10). 31.12.2014 року [PERSON] було звільнено ФОП-[PERSON] на підставі ст.38 КзпП України ( а.с.8-9). Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі,та відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд, відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України, визнає загальновідомою ту обставину, що з квітня 2014 року по теперішній час, у зв*язку з тією ситуацією, що склалась в Донецькій області та у зв*язку з проведенням заходів АТО відповідачі , юридична та фактична адреса яких були до недавнього часу в м.Донецьк, не могли належним чином здійснювати свою господарську та іншу діяльність, що і призвело, на думку суду, до неможливості належним чином оформити розірвання та знятяя з реєстрації у Донецькому міському центру зайнятості трудового договору між позивачем та [PERSON] укладеного 01 листопада 2012 року. В ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" зазначено- 1. Статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам"; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. 2. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Отже суд вважає, що на цей час наявність зареєстрованого договору між позивачем та [PERSON] перешкоджає позивачу здійснити своє право на реєстрацію як безробітної та отримання державної допомоги, а отже її право оспорюється. Відповідно до п.21 ч.1 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення" - соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення; Таким чином порушене право позивача на соціальний захист підлягає захисту.

Outcome: approved