Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

У жовтні 2018 року Житлово-будівельний кооператив «Машинобудівник» (надалі ЖБК «Машинобудівник») звернувся до Фастівського міськрайонного суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просив суд витребувати нерухоме майно - [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] та передати його на користь Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник» та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - [ADDRESS] за [PERSON]. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] було подано заяву про вступ до складу ЖБК «Машинобудівник», рішенням позачергових зборів ЖБК «Машинобудівник» від 19.10.2015 року, оформленого протоколом № 42 його було прийнято до членів ЖБК «Машинобудівник» зі сплатою вступного внеску в розмірі 100000 грн. Після рішення позачергових зборів членів ЖБК «Машинобудівник» між позивачем та [PERSON] було укладено Договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі, відповідно до умов якого кооператив приймає члена кооперативу у дольове будівництво 105-ти квартирного житлового будинку по [ADDRESS], кількість кімнат, 3, площа 81,98 м. кв., загальна вартість квартири складає 189538,00 грн.. Позивач зазначає, що до повного розрахунку [PERSON] з ЖБК «Машинобудівник» власником [ADDRESS] в силу вимог ст. 384 ЦП України є виключно ЖБК «Машинобудівник». Разом з тим, позивач стверджує, що [PERSON] в порушення рішення позачергових зборів членів ЖБК «Машинобудівник» не було сплачено не тільки вступний внесок в розмірі 100000,00 грн., а й не було проведено розрахунок за квартиру в порядку визначеному в Договорі від 19.10.2015 року. 19.02.2016 року [PERSON] зареєстрував право власності на [ADDRESS]. В подальшому незаконно отримана квартира [PERSON] була відчужена [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу. Враховуючи, що спірна квартира вибула з власності ЖБК «Машинобудівник» поза їх волею шляхом вчинення шахрайських дій та підробки документів, позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння - [PERSON] на його користь квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених ньому, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів та відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідачів суду пояснила, що вважає даний позов необґрунтованим та недоведеним, оскільки в ньому відсутні будь-які докази того, що відповідач [PERSON] порушив рішення позачергових зборів членів ЖБК та не сплатив вступний внесок та докази того, що саме [PERSON] підробив Акт передачі житлового приміщення від 23.12.2015 року та Довідку про те, що він є членом кооперативу. Представник зазначила, що кошти [PERSON] за вказану квартиру внесені в повному обсязі, заборгованість у нього відсутня. Окрім того, представник зазначила, що відповідач [PERSON] жодним чином не порушила права позивача, оскільки є добросовісним набувачем спірної квартири. Окрім того, з наявних в матеріалах справи заперечень, поданих через канцелярію суду 04.10.2017 року, [PERSON], вбачається, що останній заперечує проти позову, оскільки сплатив позивачу вартість квартир зазначених в договорі на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі в сумі 189538,00 грн.. Окрім того, зазначив, що 19.02.2016 року державним реєстратором було задоволено заяву позивача та зареєстровано за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Вважає, що він правомірно набув право власності на спірну квартиру, відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, реалізуючи своє право власності вказана квартира була ним продана іншій особі. Разом з тим, зазначив, що висновок експерта на який посилається позивач, не є належним доказом, оскільки експертом досліджувалися електронні фотокопії документів, а не їх оригінали. Тому, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно дослідивши всі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим, ч. 1 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушених права, є зокрема зупинення дії, яка порушує право на відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON], на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 476, виданого 27.02.2016 року, вказана обставина підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 27.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. та зареєстрованим в реєстрі за № 476. (а.с.120-121). Згідно витягу з протоколу № 42 позачергових зборів ЖБК «Машинобудівник» від 19.10.2015, ухвалено: «Прийняти до складу кооперативу [PERSON], з вступним внеском 100000 (сто тисяч) гривень» (а.с.26). Разом з тим, 19.10.2015 року між ЖБК «Машинобудівник» та [PERSON] було укладено Договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі (надалі Договір) (а.с.27-29). Як вбачається з Довідки виданої головою правління Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник» [PERSON] дійсно являється членом ЖБК «Машинобудівник». Кошти за 3-кімнатну квартиру № 58 внесені в повному обсязі, заборгованість відсутня. (а.с.34). З наявного в матеріалах справи Акта на передачу житлового приміщення від 23.12.2015 року, складеного головою правління [PERSON] та [PERSON], вбачається, що головна правління [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, склали цей акт про те, що згідно Договору про придбання житла від 23.12.2015 року, перший передає, а другий приймає житлове приміщення, а саме квартиру [ADDRESS]. (а.с.33). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 53967839 від 25.02.2016 року вбачається, що квартира [ADDRESS], була зареєстрована за [PERSON]. (а.с.36-37). Так, сторона позивача як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON], порушуючи рішення позачергових зборів членів ЖБК, не сплатив вступний внесок в розмірі 100000 грн. і вказує, що саме через заборгованість по сплаті вступного внеску і небажання його сплатити взагалі, [PERSON] підробив Акт передачі житлового приміщення від 23.12.2015 року та Довідку про те, що він є членом кооперативу, кошти за квартиру внесені в повному обсязі та заборгованість відсутня. Між тим, згідно наявного в матеріалах справи витягу із протоколу № 42 вбачається, що члени ЖБК «Машинобудівник» ухвалили: «прийняти до складу кооперативу [PERSON], з вступним внеском 100000 грн.» проте, в даному рішенні членами ЖБК не визначений порядок і строк сплати [PERSON] вступного внеску та наслідки його несплати. Разом з тим, з наявних в матеріалах справи Квитанції до прибуткового касового ордеру ЖБК «Машинобудівник» від 22.10.2015 року та 23.10.2015 року вбачається, що [PERSON] внесено на оплату квартири № 58 згідно Договору б/н від 19.10.2015 року 94769,00 грн. та 94769,00 грн., а всього на суму 189538,00 гривень. Вказана обставина позивачем спростована не була. Обґрунтовуючи свій позов, як незаконне вибуття з власності ЖБК «Машинобудівник» квартири, позивач посилається на несплату [PERSON] вступного внеску та підробку ним документів для подальшої реєстрації права власності на квартиру. Між тим, позивач не надає суду належних та допустимих доказів, в обґрунтування своїх тверджень та доказів на підставі яких можна зробити висновок, що [PERSON] порушено строк сплати вступного внеску, а також, що останній не сплатив чи не бажає сплатити вступний внесок, та доказів, що така несплата тягне за собою втрату чинності Договору. Разом з тим, сторона позивача, посилається на наявний в матеріалах справи Висновок почеркознавчої експертизи за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016110310000606 від 14.03.2016 року, № 1893 від 19.09.2016 року, згідно якого підписи [PERSON] у Акті на передачу житлового приміщення та в Довідці про відсутність заборгованості, виконані іншою особою з наслідуванням справжнього підпису [PERSON](а.с.42-52). Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно ст. 110 вказаного Закону висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Між тим, зважаючи, на те, що почеркознавча експертиза (а.с. 42-52) була проведене в рамках кримінального провадження лише по електрофотокопіям, суд не вважає висновок даної експертизи належним доказом та відповідно не приймає його до уваги. Крім того, інші документи в сукупності, які містяться в матеріалах справи доводять виконання обов'язків [PERSON] за Договором укладеним 19.10.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем ЖБК «Машинобудівник» не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, зокрема того, що [PERSON] не сплатив вступного внеску і така несплата призводить до втрати чинності Договору про передачу йому квартир як члену кооперативу, докази, що саме останній підробив документи і відповідно до них незаконно набув право власності на квартиру, порушуючи при цьому умови Договору. Так, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України). Між тим, як передбачено п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Пунктом 25 зазначеної Постанови передбачено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. У п. 23 постанови пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз'яснено, що відповідно до ст. 387 ЦК України та ч.3ст.10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідно до ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати майно у добросовісного набувача у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі, а іншим шляхом. Відповідно до п. 25 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Враховуючи викладене, пояснення сторін та наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що стороною позивача не надано жодного доказу, на підтвердження своїх позовних вимог, а саме доказів невиконання укладеного Договору від 19.10.2015 р., між Позивачем та [PERSON], доказів неправомірності та безпідставності набуття останнім права власності на спірну квартиру. Окрім того, позивач не надав доказів того, що [PERSON] є недобросовісним набувачем, а також доказів того, що квартири [ADDRESS] вибула із володіння ЖБК «Машинобудівник» поза його волею. Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимогиЖБК «Машинобудівник» є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed