Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

У вересні 2016 рок у Публічне акціонерне товариство " Страхова компанія " Альфа Страхування " звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, свої вимоги мотивувавши тим, що 31 липня 2015 року між ПрАТ " СК " Альфа Страхування " та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов"язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № [NUMBER] предметом договору страхування транспортного засобу Citroen C5 державний номерний знак [NUMBER]. 20 вересня 2015 року о 13 годині 00 хвилин по проспекту Петра Григоренка в місті Києві відбулася дорожньо - транспортна пригода за участі застрахованого транспортного засобу Citroen C5 державний номерний знак [NUMBER] та автомобілем " Мерседес " державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Враховуючи наявність договору страхування власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до ПрАТ " СК " Альфа СТрахування " з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля [NUMBER] 24 вересня 2015 року було проведено його огляд транспортного засобу та складено рахунок - фактуру № АМСС080986 згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Citroen C5 державний номерний знак [NUMBER] складає 119 972 гривні 65 копійок. 22 жовтня 2015 року позивачем складено розрахунок страхового відшкодування відповідно до якого : - розмір збитку складає 119 972 гривні 65 копійок. - франшиза складає 1 250 гривень. - процент виплати 75 %. - всього до виплати 88 729 гривень 49 копійок. 22 жовтня 2015 року ПрАТ " СК " Альфа Страхування " складено страховий акт по справі № 1720. 206. 15. 01 . 01 на суму 88 729 гривень 49 копійок. 09 листопада 2015 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування через СТО ( СПД [PERSON] ) в розмірі 88 729 гривень 49 копійок. Загальна сума виплати страхового відшкодування по зазначеному вище страховому випадку складає 117 150 гривень 17 копійок = 88 729 гривень 49 копійок + 28 420 гривень 68 копійок Враховуючи, що цивільно - правова відповідальність Відповідача була застрахована в ПрАТ « СК АХА Страхування » згідно Полісу АІ / 0984616, а ліміт відповідальності ПрАТ « СК « АХА Страхування » згідно полісу складає 50 000 гривень 00 копійок, то розмір збитку, який покривається ПрАТ « СК « АХА Страхування », складає 50 000 гривень 00 копійок. Та у зв"язку з цим позивач просить стягнути різницю, що становить 67 150 гривень 17 копійок. В судове засідання позивач Публічне акціонерне товариство " Страхова компанія " Альфа Страхування " не з"явився, свого представника не направив, про дату час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. 23 травня 2018 року за вх. № 26304 до загальної канцелярії суду від представника позивача Публічного акціонерного товариства « Страхова компанія « Альфа Страхування », що діє на підставі довіреності № 275 від 12 червня 2017 року ( а. с. 208 ) надійшла заява ( а. с. 207 ) в якій просив проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, та за наданими у справі доказами, поясненнями та запереченнями. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов"язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив зменшити суму відшкодування. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 20 вересня 2015 року о 13 годині 00 хвилин по проспекту Петра Григоренка в місті Києві відбулася дорожньо - транспортна пригода за участі застрахованого транспортного засобу Citroen C5 державний номерний знак [NUMBER] та автомобілем " Мерседес " державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Згідно постанови судді Дарницького районного суду міста Києва Шклянки М.П. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбачено ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 „ Совтрансавто - Холдинг " проти України ", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 „ Брумареску проти Румунії " встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Враховуючи наявність договору страхування власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до ПрАТ " СК " Альфа Страхування " з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля [NUMBER] 24 вересня 2015 року було проведено його огляд транспортного засобу та складено рахунок - фактуру № АМСС080986 згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Citroen C5 державний номерний знак [NUMBER] складає 119 972 гривні 65 копійок. 22 жовтня 2015 року позивачем складено розрахунок страхового відшкодування відповідно до якого : - розмір збитку складає 119 972 гривні 65 копійок. - франшиза складає 1 250 гривень. - процент виплати 75 %. - всього до виплати 88 729 гривень 49 копійок. 22 жовтня 2015 року ПрАТ " СК " Альфа Страхування " складено страховий акт по справі № 1720. 206. 15. 01 . 01 на суму 88 729 гривень 49 копійок. 09 листопада 2015 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування через СТО ( СПД [PERSON] ) в розмірі 88 729 гривень 49 копійок. Загальна сума виплати страхового відшкодування по зазначеному вище страховому випадку складає 117 150 гривень 17 копійок = 88 729 гривень 49 копійок + 28 420 гривень 68 копійок Враховуючи, що цивільно - правова відповідальність Відповідача була застрахована в ПрАТ « СК АХА Страхування » згідно Полісу АІ / 0984616, а ліміт відповідальності ПрАТ « СК « АХА Страхування » згідно полісу складає 50 000 гривень 00 копійок, то розмір збитку, який покривається ПрАТ « СК « АХА Страхування », складає 50 000 гривень 00 копійок. Згідно cт. 27 Закону України « Про страхування » « до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збитою. Згідно ст. 1187 ч. 2 Цивільного кодексу України « шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ». Відповідно до ст. 1191 ч. 1 Цивільного кодексу України « особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою , має право зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом ». Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яке застрахувала свою цивільну відповідальність. У разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та [PERSON] ( [PERSON] ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір. На підстав вищевикладеного та

Outcome: approved