Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У серпні 2013 року позивач Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути кошти з відповідача [PERSON] в розмірі 510 грн. та судовий збір в розмірі 229 грн.40 коп. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що 18.07.2008 року між Акціонерним страховим товариством «Вексель» та ЗАТ «Укртара - Холдинг» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №202-5531/08ЛЦСП, відповідно до якого застраховано автомобіль «MAZDA», д.н.з. [NUMBER]., що належить [PERSON], якою було передано даний автомобіль в оренду страхувальнику ЗАТ «Укртара - Холдинг» на підставі договору найму автомобіля від 18.09.2007 року (а.с.6). 22.01.2009 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля, в результаті якої останній було пошкоджено. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2009 року встановлено, що ДТП відбулося з вини відповідача, у зв'язку з чим його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. АСТ «Вексель» виплачено ЗАТ «Укртара - Холдинг» страхове відшкодування в розмірі 21410,11 грн. Зазначена шкода відшкодована АСТ «Вексель» страховою компанією ПАТ «УСК «Гарант-Авто», в якій на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, за винятком франшизи, яка згідно полісу становить 510 грн. 28.05.2012 року між АСТ «Вексель» та позивачем було укладено договір, за яким відступлено право вимоги до відповідача. У зв'язку з тим, що згідно законодавства про страхування сума франшизи підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2013 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою, занесеною до журналу судового засідання від 28 листопада 2013 року, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, у справі залучено ПАТ «УСК «Гарант-Авто». В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Клопотань та заяв від нього на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" Великородний А.О. у судове засідання з'явився, заперечив з приводу задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що право вимоги до [PERSON], що належало АСТ «Вексель», не перейшло до позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, оцінивши зібрані по справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18.07.2008 року між АСТ «Вексель» та ЗАТ «Укртара - Холдинг» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №202-5531/08ЛЦСП, відповідно до якого застраховано автомобіль «MAZDA», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], яка передала даний автомобіль в оренду страхувальнику на підставі договору найму автомобіля від 18.09.2007 року. 22.01.2009 року з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «MAZDA», д.н.з. [NUMBER]., та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Зазначені обставини встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Києві від 27.03.2009 року, а тому в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню (а.с. 11). Із звіту про оцінку №115 від 28.01.2009 року вбачається, що в результаті ДТП власнику автомобіля «MAZDA», д.н.з. [NUMBER], заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 21961,82 грн. Відповідно до страхового акту №2377/09 від 06.03.2009 року, АСТ «Вексель» зазначену ДТП визнало страховим випадком та здійснило ЗАТ «Укртара - Холдинг» виплату страхового відшкодування в розмірі 21 410,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2513 від 10.04.2009 року (а.с. 21). Згідно довідки МТСБУ, на момент скоєння ДТП відповідач мав чинний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія ВВ №2393409 з лімітом відповідальності страховика ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за шкоду, завдану майну 25500,00 грн. та франшизою 510, 00 грн. Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку слід застосовувати суброгацію, а не регрес. Таким чином, що з моменту виникнення страхового випадку 22.01.2009р. АСТ «Вексель» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 510,00 грн. Судом також встановлено, що зазначене право вимоги придбано позивачем 28.05.2012 року, шляхом купівлі на відкритих торгах з продажу майна АСТ «Вексель», що підтверджується протоколом №3 проведення повторних відкритих торгів (аукціону) з продажу майна АСТ «Вексель» від 28.05.2012 року, договором купівлі-продажу №3 від 28.05.2012 року, укладеного між АСТ «Вексель» та ФОП «[PERSON]» (а.с. 22, 23-24). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З врахуванням обставин справи та змісту наведених норм, суд приходить до висновку, що 28.05.2012 року відбулась заміна первісного кредитора АСТ «Вексель» на нового кредитора ФОП «[PERSON]», у зв'язку чим остання набула право вимоги до [PERSON] в розмірі 510,00 грн. Суд вважає за необхідне зазначити і те, що у позовній заяві позивач одночасно посилається на ст. ст. 993, 1191 ЦК України, таким чином, не розрізняє поняття "регрес", який регулюється ст. 1191 ЦК України та "суброгація" яка регулюється ст. 993 ЦК України, що є не вірним.

Outcome: approved