Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство [PERSON] "ПриватБанк" звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13770,61 грн., яка складається з 442,59 грн. боргу за кредитом, 9234,18 грн. боргу по процентам за користування кредитом, 3200,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, штрафу 250,00 грн. (фіксована частина) та 643,84 (процентна складова). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.02.2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, проте свої зобов'язання в частині повернення коштів за договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за відсутності його представника, в якій він також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі та просила суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень представник вказала, що 24.02.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір шляхом написання відповідачем заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами складає між ними договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 9500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також, сплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку та штрафів. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом, станом на 01.03.2009 року відповідач отримала кредит на нагальну суму 1248,00 грн., та станом на 31.03.2011 року відповідач сплатила в повному обсязі кредит на загальну суму 1248,00 грн., передбачені відсотки за користування кредитом та інші платежі передбачені договором. Також представник вказала, що станом на 23.04.2011 року відповідач отримала кредит на загальну суму 1299,99 грн.. Відповідно до розділу II пунктів 3.1.1., 3.1.3. Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна Картка продовжується Банком на новий строк шляхом надання [PERSON] Картки з новим строком дії, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви Держателя про закриття Картрахунку, а також, за умови наявності грошових коштів на Картрахунку для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку та при виконанні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно до пункту 4.6 вказаних Умов та правил клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків [PERSON], відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, належних до сплати Банку за цим договором при настанні строків платежів. Відповідно до пункту 9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців с моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припиненні дії Договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Проте, представник наголосила, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що у відповідності до п. 9.12 умов зазначеного договору, його дія була продовжена, тобто відповідач отримав нову платіжну картку як це передбачається розділом II п.п. 3.1.1., 3.1.3. Правил користування платіжною карткою. Також, представник вказала, що надані позивачем копії «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які є складовими Договору між [PERSON] і Банком, не містять дати їх редакції, що позбавляє можливості перевірки їх чинності на дату укладання Договору між сторонами. До позовної заяви не надано копії картки, яку позивач отримала у 2009 році під час укладання договору, з зазначенням строку дії картки, та не підтверджено отримання відповідачем нової платіжної картки, як це передбачено розділом II п.п. 3.1.1., 3.1.3. Правил користування платіжною карткою. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, наданого позивачем податком до позову, останній платіж відповідачем було здійснено 04.06.2013 року. Посилаючись на те, що останній платіж по рахунку відповідача був проведений 04.06.2013 року, представник відповідача вважає, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду сплинув строк дії картки і строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та до вимог про стягнення відсотків та штрафу. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне. 24.02.2009 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року є Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» (далі - Позивач) та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява від 24.02.2009 року разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Згідно з п.п. 3.1, 3.1.1, 3.1.3, 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припиненні дії Договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Для надання послуг [PERSON] відкриває [PERSON] Картрахунок, видає клієнту [PERSON]. Строк дії [PERSON] вказаний на лицевій стороні [PERSON] (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. За закінченням строку дії відповідна [PERSON] продовжується Банком на новий строк (шляхом надання [PERSON] з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви Держателя про закриття Картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на Картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій за Картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при додержанні інших умов продовження, передбачених Договором. Щодо зміни кредитного ліміту, позивач вказує, що керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і [PERSON] дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 5.5 Правил користування платіжною карткою, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі , встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті та в «Правилах користування платіжною карткою», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Згідно ч. 1 ст. 509\~Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526\~ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530\~ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1054\~ЦК України за\~кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 ст. 1049\~ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею\~610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Посилаючись на невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, позивачем нараховано заборгованість, яка станом на 05.06.2016 року складає 13770,61 грн., у тому числі 442,59 грн. боргу за кредитом, 9234,18 грн. боргу по процентам за користування кредитом, 3200,00 грн. боргу за пенею та комісією, штрафу 250,00 грн. (фіксована частина) та 643,84 (процентна складова). Стороною відповідача заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно з Довідкою ПАТ "КБ Приватбанк", яка надана позивачем до матеріалів справи, між сторонами був підписаний кредитний договір б/н від 26.02.2009 року, за яким [PERSON] надано кредитні карти: № 5577212908318705 з датою відкриття - 26.02.2009 року та терміном дії до 01/13; № 5577212703173297 з датою відкриття - 22.04.2011 року та терміном дії 11/14; та № 5211537412675741 з датою відкриття - 12.10.2012 року та терміном дії 01/16 (а.с. 57). Суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не отримувала в Банку карту з новим строком дії після закінчення строку дії карти від 26.02.2009 року, оскільки відповідачем не надано доказів звернення до Банку із письмовою заявою про закриття Картрахунку раніше (до початку місяця закінчення строку дії попередньої карти). Крім того, у своєму запереченні проти позовної заяви представник відповідача посилається на те, що станом на 31.03.2011 року відповідач сплатила в повному обсязі кредит на загальну суму 1248,00 грн, відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором, а також вказує на те, що станом на 23.04.2011 року відповідач отримала кредит на загальну суму 1299,99 грн. (а.с. 29-34). З урахуванням відомостей, зазначених у вказаній довідці Банку про надання [PERSON] кредитних карт, другу кредитну карту № 5577212703173297 було відкрито останній 22.04.2011 року (термін дії до 11/14), та на наступний день (23.04.2011 року) відповідач отримала кредит на загальну суму 1299,99 грн. (а.с. 57). Крім того, відповідачем не подано доказів на підтвердження того, що вона не одержувала кредитну карту № 5211537412675741 з датою відкриття - 12.10.2012 року та терміном дії 01/16. Таким чином, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), тобто з 01 лютого 2016 року. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 19.07.2016 року, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 442,59 грн. заборгованості за кредитом є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Пунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою передбачений строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць. Судом встановлено, що останній платіж за договором відповідачем проведено 04.06.2013 року, тому право вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо сплати боргу за нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитом виникає щомісячно за попередній місяць. Таким чином, з урахуванням дати звернення позивача з позовом до суду, умов п. 5.4. Правил користування платіжною карткою, суд не вбачає підстав для застосування до позовної вимоги Банку про стягнення з відповідача 9234,18 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, які, згідно з договірними умовами є щомісячними платежами, оскільки встановлений законом трирічний строк позовної давності, що почався після несплати відповідачем чергового платежу не сплинув. Таким чином, позовна вимога Банку про стягнення з відповідача на його користь 9234,18 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Позивачем заявлено до стягнення 3200,00 грн. заборгованості за пенею та комісією. З урахуванням строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач, на підставі ст. 257 ЦК України до позовної вимоги про стягнення з відповідача боргу за комісією має застосовуватись трирічний строк позовної давності. Згідно з п. 1 ч . 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені позовна давність встановлюється в один рік. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у стороні та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за Договором б/н від 24.02.2009 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] станом на 05.06.2016 року містить нарахування суми заборгованості по комісії та пені разом та не дає змоги виокремити суму заборгованості за комісією та пенею окремо та застосувати позовну давність строком у три роки до комісії та строком один рік до пені відповідно. Представник позивача в судове засідання для дачі пояснень не з'явився, натомість скористався своїм процесуальним правом та подав заяву про розгляд справи за його відсутності, тим самим позбавив суд можливості повно та всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3200,00 грн. пені та комісії у зв'язку з недоведеністю позову в цій частині. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 120 днів, [PERSON] зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Вказана норма не є диспозитивною і сторони не можуть змінити її положення та встановити у договорі неустойку у вигляді твердої грошової суми. Отже встановлений договором позики вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі, як грошової суми, що обчислюється у відсотках до суми зобов'язання, ці умови договору не відповідають вимогам закону, а тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 250,00 грн. штрафу (фіксована частина). Нарахування штрафу у розмірі 5% від суми позову, передбачено умовами Договору, за таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 643,84 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до ч. 1\~статті 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в загальній сумі 1032,76 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial