Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Київської міської ради про визнання права власності на частину квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до ордеру на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу, позивачка як член кооперативу отримала на сім'ю із трьох осіб квартиру [ADDRESS]. Спірна квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 71,10 кв.м., у тому числі житловою - 41,70 кв.м. Після вселення в квартиру, позивачка разом зі своїм чоловіком починаючи з 1988 року і по 25.12.1990 року сплатила суму пайового внеску за квартиру. В 2003 році позивачка розлучилась зі своїм чоловіком, після чого він за рішенням Деснянського районного суду м.Києва, визнав за собою право власності на ? частину квартири, що в свою чергу не зробила позивачка, оскільки вважала, що вона являється власником свої 1/2 частини, будучи членом кооперативу. Однак, після набрання законної сили рішення суду, чоловік позивачки 29.06.2004 року продав свою 1/2 частину квартири, відповідно до договору купівлі-продажу, [PERSON], яка в подальшому свою 1/2 частину квартири продала [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу. Тобто, власником 1/2 частини спірної квартири являється [PERSON] Посилаючись на викладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Київської міської ради у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 30.07.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якої просить суд постановити рішення згідно норм чинного законодавства та розглянути справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Житлово-будівельного кооперативу «Локомотив-9» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду свої пояснення на позовну заяву, відповідно до яких просить суд задовольнити вимоги [PERSON] про визнання за нею 1/2 частини квартири [ADDRESS] та розглянути справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. На початку судового розгляду третя особа [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги [PERSON], просила їх задовольнити. 23.07.2018 року надала суду відзив на позов відповідно до якого зазначила, що вона як співвласник 1/2 частини спірної квартири не заперечує щодо задоволення вимог заявлених позивачкою та просить суд розглядати справу у її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], представника позивача [PERSON], третьої особи [PERSON] вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Позивачка [PERSON] 02.08.1988 року, як член кооперативу ЖБК «Локомотив-9», отримала ордер № 070920 серії «Ж» на квартиру [ADDRESS], на сім'ю із трьох осіб: [PERSON], [PERSON] (чоловіка), [PERSON] (сина). Ордер виданий позивачці на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Локомотив-9», затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 28.07.1988 року за № 752. Спірна квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 41,70 кв.м., загальною площею 71,10 кв.м. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку від 18.04.2018 року дійсна (ринкова) вартість спірної квартири становить 961 697,28 грн., при цьому вартість 1/2 частини квартири складає 480 848,64 грн. (а.с. 27-28). Згідно довідки ЖБК «Локомотив-9» від 15.03.2018 року вих. № 14 сума пайового внеску за квартиру в розмірі 11628,23 крб. сплачена позивачкою [PERSON] та її чоловіком 25.12.1990 року у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення (а.с. 12). Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Відповідно до інформаційної довідки від 12.12.2017 року КВ-2017 № 48988, видана Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» зазначено, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, [ADDRESS] на праві власності за [PERSON] не зареєстрована (а.с. 18). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 14.11.2002 року за чоловіком позивачки - [PERSON] визнано 1/2 частину спірної квартири, що в свою чергу не зробила позивачка, оскільки вважала, що вона являється власником свої 1/2 частини, будучи членом кооперативу (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про власність" член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. В 2003 році позивачка розлучилась зі своїм чоловіком, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 13). Відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири від 29.06.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] продав свою 1/2 частину спірної квартири [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири від 25.02.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] продала свою 1/2 частину спірної квартири [PERSON], яка являється на сьогоднішній день власником 1/2 частини спірної квартири (а.с. 72). Державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON], на підставі звернення позивачки [PERSON] 23.03.2018 року, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, мотивуючи тим, що подані нею документи для проведення державної реєстрації прав, встановила суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме щодо розміру частки в праві власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 1/2 частина вищезазначеної квартири зареєстрована за іншою фізичною особою. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вимогами ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, що є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" Судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог [PERSON] з підстав, наведених вище, а тому за нею повинно бути визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved