Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

17 травня 2000 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельний пай розміром 2,37 га, право на який вона набула як колишній член КСП "Україна" с. Тернівка Бершадського району Вінницької області. На підставі розпорядження Бершадської РДА №23 від 17.01.1997 року був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0177966. [PERSON] будучи єдиним спадкоємцем на майно за заповітом від 08.07.1996 року, спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона не має можливості, оскільки правовстановлюючий документ було втрачено, про що поміщено оголошення в ЗМІ. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, як за спадкоємцем за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 2,37 га в умовних кадастрових одиницях, який перебував у користуванні бувшого КСП "Україна" с. Тернівка Бершадського району і на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0177966 належав померлій 17 травня 2000 року [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, однак Тернівський сільський голова надав суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без участі представника сільської ради. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 17.05.2000 року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-АМ №094671 (а.с.6). Відповідно до довідки Тернівської сільської ради №503 від 18.11.2015 року (а.с.9), єдиним спадкоємцем на майно померлої є [PERSON], на ім'я якої було складено заповіт. У цій же довідці вказано, що позивач спадщину прийняла, так як проживала разом з померлою на протязі шести місяців та після її смерті охороняла спадкове майно. Відповідно до заповіту посвідченого секретарем виконкому Тернівської сільської ради 08.07.1996 року (а.с.8) за життя [PERSON] вчинила розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] майно та будинок. Спадковим майном є земельна частка (пай), що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Бершадському районі від 21.12.2015 року (а.с.7), де вказано, що [PERSON] була включена до списків КСП "Україна" с. Тернівка, які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю та на її ім'я був виданий сертифікат серії ВН №0177966 на земельну частку (пай) розміром 59 в умовних кадастрових гектарах. Однак, у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.11.2015 року (а.с. 57) вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] неможливо у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу. Про втрату оригіналу сертифікату серії ВН №0177966 було розміщено повідомлення в ЗМІ (копія газети а.с.12) Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно статті 534 Цивільного кодексу УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] за життя заповіла позивачці все своє майно, а спадкоємців за законом у померлої немає,- [PERSON] є єдиним спадкоємцем на її майно. Відповідно до ст. 548 зазначеного кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. П. 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 16.05.2013 року ВССУ в Інформаційному листі № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у п.3.5. було висловлено правову позицію з вирішення аналогічного питання, відповідно до якого, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Оскільки у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, суд вважає, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. За таких підстав, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved