Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному Договору в сумі 56025 грн 71 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 28 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] укладено кредитну угоду відповідно до умов Заяви № 001-24225-280213, згідно якої Банк надав [PERSON] кредит шляхом відкриття кредитної лінії та на день укладання кредитного Договору встановлено ліміт Кредитної лінії у розмірі 30000,00 грн. Умови договору щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів [PERSON] не виконує, тому позивач просить стягнути з боржника заборгованість по кредитному Договору в сумі 56025 грн 71 коп. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує ( а.с.19). Відповідач в судове засідання не з'явився, надав повноваження на представлення його інтересів представнику, згідно довіреності [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення в матерілах справи ( а.с.22-23). Просив відмовити в задоволені позову в зв"язку зі спливом строку позовної давності. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 28 лютого 2013 рок між ПАТ „Дельта Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №001-24225-280213, на підставі якого Банк відкрив відповідачу кредитну лінію, встановивши ліміт кредитної лінії - 30 000,00 грн. Згідно п.2.4 Договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 (календарних) днів. Кожен наступний ліміт Кредитної лінії надається після спливу строку попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі та не потребує підписання додаткових угод ( а.с.5). З наданого суду розрахунку вбачається, що відповідач свої зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 11.01.2017 року виникла заборгованість по договору на загальну суму - 57075,71 грн., що включає: тіло кредиту - 0,00 грн., прострочене тіло кредиту-28871,69 грн., заборгованість по відсоткам - 27154,02 грн., пеня 1050 грн. ( а.с.4). Останній платіж був знятий відповідачем 07 травня 2013 року, а сплачений 09 вересня 2013 року. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи, що відповідачем останній платіж на погашення кредиту сплачено 09 вересня 2013 року, і з вказаного часу він припинив виконувати свої зобов"язання за кредитним договором, а банк звернувся до суду з позовом у лютому 2017 року, пропустивши трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З огляду на вищезазначене, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні вимог позивача належить відмовити у зв"язку з пропуском строку позовної давності та відсутністю підстав для його поновлення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-126 цс 13), на яку посилається представник відповідача не, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed