Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Представник позивача, звернувшись в суд з даним позовом, посилається на те, що згідно кредитного договору № IFA0GA0000000063 від 12 січня 2008 року укладеного між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON], останній надано кредит в сумі 85000 доларів США, зі сплатою 11,4% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 січня 2018 року. Відповідачка умови договору не виконала, внаслідок чого станом на 13 грудня 2011 року утворилась заборгованість в сумі 141794,62 долари США. Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримавши позовні вимоги звернув увагу суду на те, щ відповідачка та її родичі зареєстровані за адресою, вказаною у позовній заяві, що свідчить про факт отримання відповідачкою повісток про виклик до суду. Просив позов задоволити у повному обсязі. Відповідачка будучи неодноразово повідомленою по останньому відомому місцю проживання, про час та місце розгляду справи, в судове засідання неодноразово не з»являлася посилаючись на те, що перебуває на стаціонарному лікуванні у лікувальній установі. При цьому документального підтвердження поважності неявки у судові засідання суду не надала, а тому суд вважає, що її неявка не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2012 року по даній справі Коломийським міськрайонним судом було постановлено заочне рішення, яке за заявою відповідачки було скасовано, а справа призначена до розгляду у загальному порядку. У процесі розгляду судом встановлено, що 12 січня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приват Банк" та [PERSON], останній надано кредит в сумі 85000 доларів США, зі сплатою 11,4% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 січня 2018 року. Погашення кредиту та відсотків за користування ним повинно було здійснюватись відповідачкою щомісяця визначеними платежами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства України. Відповідачка умови договору не виконала, внаслідок чого станом на 13 грудня 2011 року виникла заборгованість в сумі 141794,62 долари США, з яких : 79442,22 долари США - заборгованість за кредитом, 20688, 41 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 5270 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 29612,03 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,33 долар США - штраф (фіксована частини), 6750,63 доларів США - штраф (процентна складова). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приват Банк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки № IFA0GA0000000063, згідно якого відповідачка надала в іпотеку будинок загальною площею 96,20 кв.м., який розташований в [ADDRESS] та належить їй на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майно. Сторони обумовили предмет вартості іпотеки. Відповідно до змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах,встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За приписами ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Іпотекодержатель має пріоритет у задоволенні вимог. У відповідності до ст. 6 Закону України „Про іпотеку", іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами, які знаходяться в матеріалах справи. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним обов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у вказаному договорі іпотеки, укладеному між сторонами, зокрема у п. 29 в розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що термін дії договору іпотеки - до повного виконання іпотекодавцем зобов»язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. (п. 30 договору іпотеки) Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Як вбачається з повідомлення начальника СГІРФО Коломийського МВ УМВС № 7053 від 23 квітня 2012 року відповідачка та члени її сім»ї зареєстровані у [ADDRESS] (а.с. 64). Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідачка намагалася оскаржити у судовому порядку дійсність вищезазначеного кредитного договору, в якості забезпечення якого було укладено договір іпотеки, однак суд апеляційної інстанції відмовив їй у позові через безпідставність заявлених вимог. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, так як договір іпотеки вищезазначеного майна носить похідний характер від основного зобов'язання - кредитного договору. Визначаючи початкову вартість предмета іпотеки суд виходить із ціни, зазначеної у самому договорі іпотеки, п. 35.5., оскільки сторони з такою оцінкою погодилися і у процесі судового розгляду її не оскаржували. Крім того банком були дотримані вимоги ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника (іпотекодавця) про необхідність добровільного звільнення житлового будинку - предмету іпотеки, через порушення основного зобов'язання та іпотечного договору (а.с. 22). Також стягненню з відповідачки підлягають і судові витрати понесені позивачем, оскільки вони викликані захистом порушених прав. На підставі наведеного та ст.ст. 526-527, 530, 627, 629, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 3,6, 12, 33, 38-40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 Житлового кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved