Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 27 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014-2008-640, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 106 000,00 Швейцарських франків, строком до 10 березня 2038 року зі сплатою 9,95% річних. Дані кредитні ресурси використовувались відповідачем [PERSON] для придбання двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 22 січня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014-2008-640 від 22 червня 2009 року, згідно з якою було встановлено ануїтетний графік погашення кредиту зі зменшенням щомісячного платежу. Крім того, 10 жовтня 2009 року, 04 листопада 2009 року, 10 грудня 2010 року, 28 грудня 2010 року, 10 грудня 2011 року, 04 січня 2012 року, 17 червня 2014 року було увкладено додаьклві угоди, якими змінено розмір плати за користування кредитом: з 10 жовтня 2009 року по 09 жовтня 2010 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 6,57% річних; з 10 жовтня 2010 року по 09 грудня 2010 року - 13,15 % річних; з 10 грудня 2010 року по 09 грудня 2011 року - 7,78 % річних, з 10 грудня 2011 року по 09 грудня 2012 року - 8,49 % річних; з 10 грудня 2012 року по 16 червня 2014 року - 12,33 % річних; з 17 червня 2014 року по 09 грудня 2014 року - 7,20 % річних, а починаючи з 10 грудня 2014 року -11,17% річних. 04 січня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки б/н, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості станом на 09 жовтня 2015 року, сума заборгованості відповідачів перед позивачем становить 105048,06 швейцарських франків, що складає: заборгованість по кредиту у розмірі 99 210,18 швейцарських франків; відсотків у розмірі 6 236,83 швейцарських франків, підвищені відсотки у розмірі 52,25 швейцарських франків. Просить суд стягнути заборгованість станом на 09 жовтня 2015 року у розмірі 105 048,06 швейцарських франків та судовий збір. 03 лютого 2016 року ухвалою суду прийнято зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», [PERSON] про визнання кредитного договору удаваним правочином. Свої вимоги мотивував тим, що 27 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014-2008-640, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 106 000,00 Швейцарських франків, строком до 10 березня 2038 року. 27 березня 2008 року відповідач здійснив розрахунок з продавцем [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири у розмірі 535 300,00 грн. Однак ні відповідач ні продавець квартири не отримували грошові кошти у розмірі 106 000,00 Швейцарських франків, а також відповідачем не надавалася позивачу заява на отримання готівкою або документи на перерахунок коштів продавцю квартири. Оплата за договором купівлі-продажу квартири здійснювалася у іншій валюті, а саме у національній валюті - гривнях. У позивача відсутні документи, які безпосередньо стосуються предмета доказування щодо видачі відповідачу кредиту на відповідні цілі, а саме: купівлі валюти на міжбанку, перерахування цієї валюти покупцю та зарахування її на рахунок клієнта, видача її на кредитні потреби через валютно-обмінні операції, що є законним та належним підтвердженням видачі валютного кредиту. Вважає, що кредитний договір був удаваний та був вчинений з метою приховування іншого правочину, що підтверджується фактичними діями банку щодо видачі кредиту в іншій валюті та дії позичальника щодо погашення кредиту у національній валюті та в Доларах США, на підставі виписаних документів банку, а також недотримання банком процедури валютного обігу та регулювання. Таким чином, позивач замаскував кредитний договір під договір кредитування у Швейцарських франках, який суперечить законодавству про валютне регулювання та банківському законодавству України, яким встановлено порядок обігу валюти та визначено законність платіжних засобів. У зв'язку з чим просить визнати кредитний договір № 014-2008-640 від 27 березня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] удаваним правочином, визнати кредитний договір № 014-2008-640 від 27 березня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] та додаткові угоди від 22 січня 2009 року, 10 жовтня 2009 року, 04 листопада 2009 року, 10 грудня 2010 року, 28 грудня 2010 року, 10 грудня 2011 року, 04 січня 2012 року, 17 червня 2014 року, укладеним у національній валюті України в сумі 536187,43 грн., зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» зарахувати сплачені суми у розмірі 598 930,99 грн. на умовах валюта зобов'язання - гривня. Представники позивача [PERSON] підтримав первісні позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнав. Підтримав письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що згідно п.2.3 кредитного договору видача кредиту проводиться на поточних рахунок позичальника, відкритий згідно умов п.2.1.3, тобто на рахунок № [NUMBER]. Позичальником надано банку заяву на купівлю іноземної валюти за іншу валюту № 1, якою доручено від свого імені обміняти(конвертувати) іноземну валюту та визначені умови. В подальшому позичальник має право як отримати кошти готівкою, так і переказати на будь-який інший рахунок у будь-якій іншій установі. 30 листопада 2007 року позичальнику звернувся із анкетою-заявою на отримання іпотечного кредиту, самостійно визначив уму та валюту. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ні ті, які передбачені правочином. При цьому позивач має вказати, який правочин приховує укладений правочин. Позивачем не наведено доказів того, що воля обох сторін договору була спрямована на укладення кредитного договору у національній валюті України - гривні, а не у швейцарських франках. При цьому кожною з додаткових угод до кредитного договору сторони підтверджують факт видачі позичальнику кредиту в розмірі 106 000,00 швейцарських франків. Додатково пояснив, що умовами кредитного договору не передбачено отримання коштів готівкою. Представник позивача [PERSON] підтримала пояснення представника позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництва інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав. Зустрічні позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що наслідки за удаваним правочином не настають, тому у задоволенні первісного позову слід відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином з урахуванням положень ч.9 ст. 74 ЦПК України шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 27 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014-2008-640, відповідно до п. 1.1 якого відповідач отримав кредит у розмірі 106 000,00 Швейцарських франків, шляхом відкриття позичальником поточного рахунку № [NUMBER] у кредитора, для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з гадання та погашення кредиту (п. 2.1.3 кредитного договору), строком до 10 березня 2038 року зі сплатою 9,95% річних (а.с. 6-11, 12-13,14-17, том 1). 22 січня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014-2008-640 від 22 червня 2009 року, згідно з якою було встановлено ануїтетний графік погашення кредиту зі зменшенням щомісячного платежу. Крім того, 10 жовтня 2009 року, 04 листопада 2009 року, 10 грудня 2010 року, 28 грудня 2010 року, 10 грудня 2011 року, 04 січня 2012 року, 17 червня 2014 року було увкладено додаткові угоди, якими змінено розмір плати за користування кредитом: з 10 жовтня 2009 року по 09 жовтня 2010 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 6,57% річних; з 10 жовтня 2010 року по 09 грудня 2010 року - 13,15 % річних; з 10 грудня 2010 року по 09 грудня 2011 року - 7,78 % річних, з 10 грудня 2011 року по 09 грудня 2012 року - 8,49 % річних; з 10 грудня 2012 року по 16 червня 2014 року - 12,33 % річних; з 17 червня 2014 року по 09 грудня 2014 року - 7,20 % річних, а починаючи з 10 грудня 2014 року -11,17% річних (а.с.18-93, том 1). Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором № 014-2008-640 від 22 червня 2009 року станом на 09 жовтня 2015 року становить в розмірі 105 048,06 швейцарських франків, що складає: заборгованість по кредиту у розмірі 99 210,18 швейцарських франків; відсотків у розмірі 6 236,83 швейцарських франків, підвищені відсотки у розмірі 52,25 швейцарських франків. (а.с.100-103 , том 1). 28 травня 2015 року відповідачам було направлено листи - вимоги з проханням погасити заборгованість перед банком за кредитним договором № 014-2008-640 від 27 березня 2015 року, які отримані 04 липня 2015 року (а.с. 112-117, том 1). Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Згідно п. 5.2.5 Кредитного договору відповідно до ст.ст. 525 та 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. 20 січня 1994 року Національним банком України видано Відкритому акціонерному товариству «Універсал Банк» ліцензію № 92 (а.с. 212, том 1) та дозвіл (а.с. 213, том 1), якими позивач уповноважений здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником [PERSON] належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Тому підлягає стягненню заборгованість по кредиту у розмірі 99 210,18 швейцарських франків; відсотків у розмірі 6 236,83 швейцарських франків. Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення підвищених відсотків у розмірі 52,25 швейцарських франків. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів ( ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно п. 1.1.1. Кредитного договору за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 29,85 % річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується д всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору, додатків до нього та вимог чинного законодавства України. Судом перевірено розрахунок підвищених відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та процентів та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору: підвищені відсотки становлять у розмірі 52,25 швейцарських франків. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Станом на 09 жовтня 2015 року утворилась заборгованістьу розмірі 105048,06 швейцарських франків, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 99 210,18 швейцарських франків; відсотків у розмірі 6 236,83 швейцарських франків та підвищених відсотків у розмірі 52,25 швейцарських франків. Тому підлягає стягненню заборгованість по кредиту у розмірі 99 210,18 швейцарських франків; відсотків у розмірі 6 236,83 швейцарських франків та підвищений відсотків у розмірі 52,25 швейцарських франків. Позивач просив про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Солідарний обов»язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст.541 ЦК України). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 січня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки б/н, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором (а.с.94-98, том 1 ). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно п.1.1. кредитного договору поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором № 014-2008-640 ввід 27 березня 2008 року та Додаткової угоди № б/н від 04 січня 2012 року в повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Згідно зі ст. 598 ЦК України припинення зобов'язань на вимогу однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. Унесення додатковою угодою змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки. Такий правовий висновок висловлено в постанові Плунуму Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15. Відповідно до додаткової уголи б/н від 17 червня 2014 року до кредитного договору № 014-2008-640 від 27 березня 2008 року, яка укладена між Публічним акціонерним товариством «Універсаль Банк» та [PERSON] сторони дійшли згоди, що позичальник зобов'язується сплачувати кредитору відсотки за користування кредитними коштами з 17 червня 2014 року по 09 грудня 2014 року у розмірі 7,20 % річних, за користування коштами понад встановлений строк - 15,2 % річних, а також починаючи з 10 грудня 2014 року сплачувати кредитору відсотки за користування кредитними коштами 11,17% річних, а за користування коштами понад встановлений строк - 18,17 % річних (а.с.77-90). Судом встановлено, що додатковою угодою до кредитного договорору внесено без згоди поручителя зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що було встановлено під час судового розгляду і не спростовано кредитором. Підставою застосування норми частини першої статті 559 ЦК України достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов'язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов'язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов'язання). Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№ 6-18цс11, № 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя. Крім того, обов'язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя). Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Тобто випадкова проінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов'язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни. За таких обставин судом встановлено, що порука [PERSON] є припиненою, оскільки в додатковій угоді до кредитного договорору, укладеній без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя. Враховуючи положення п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, якими передбачено підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини, суд вважає, що правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] відсутні. Отже, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Бнк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити повністю. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», [PERSON] про визнання кредитного договору удаваним правочином. Підставою визнання кредитного договору удаваним зазначено вчинення його з метою приховування іншого правочину, що підтверджується фактичними діями банку щодо видачі кредиту в іншій валюті та дії позичальника щодо погашення кредиту у національній валюті та в Доларах США, на підставі виписаних документів банку, а також недотримання банком процедури валютного обігу та регулювання. Таким чином позивач замаскував кредитний договір під договір кредитування у Швейцарських франках, який суперечить законодавству про валютне регулювання та банківському законодавству України, яким встановлено порядок обігу валюти та визначено законність платіжних засобів. До суду надійшли письмові заперечення відповідача проти зустрічного позову, в яких, зокрема, зазначено, що згідно п.2.3 кредитного договору видача кредиту проводиться на поточних рахунок позичальника, відкритий згідно умов п.2.1.3, тобто на рахунок № [NUMBER]. Позичальником надано банку заяву на купівлію іноземної валюти за іншу валюту № 1, якою доручено від свого імені обміняти(конвертувати) іноземну валюту та визначені умови. В подальшому позичальник має право як отримати кошти готівкою, так і переказати на будь-який інший рахунок у будь-якій іншій установі. 30 листопада 2007 року позичальнику звернувся із анкетою-заявою на отримання іпотечного кредиту, самостійно визначив уму та валюту. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, нід ті які передбачені правочином. При цьому позивач має вказати, який правочин приховує укладений правочин. Позивачем не наведено доказів того, що воля обох сторін договору була спрямована на укладення кредитного договору у національній валюті України - гривні, а не у швейцарських франках. При цьому кожною з додаткових угод до кредитного договору сторони підтверджують факт видачі позичальнику кредиту в розмірі 106 000,00 швейцарських франків (а.с.8-9, 10-13, том 2). Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року відповідачі звернулися із заявою про отримання іпотечного кредиту у швейцарських франках (а.с.10-13). Згідно п.1.1.кредитного договору грошові кошти у сумі 106 000,00 швейцарських франків дорівнювали еквіваленту у розмірі 536 187,43 грн. за курсом Національного банку України на день укладання кредитного договору - 27 березня 2008 року, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. В п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз»яснено судам, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК , можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Оскільки удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі, завжди має місце укладення двох правочинів, а саме, реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки та правочину, вчиненого для приховання реального правочину. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом не встановлено та відповідачем не доведено наявність іншого реального правочину, вчиненого між позивачем та відповідачем [PERSON] з метою створити певні юридичні наслідки, укладення якого було приховано кредитним договором № 014-2008-640 від 27 березня 2008 року. За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», [PERSON] про визнання кредитного договору удаваним правочином. Отже, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково: Стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], проживає за адресою: [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352, рах. № 32004160302 в ГУ НБУ по м. Києву та Київській області, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) заборгованість за кредитним договором № 014-2008-640 від 27 березня 2008 року станом на 09 жовтня 2015 року в розмірі 105 048 (сто п'ять тисяч сорок вісім) 06 Швейцарських франків, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 99 210,18 швейцарських франків, відсотків у розмірі 6 236,83 швейцарських франків, підвищених відсотків у розмірі 52,25 швейцарських франків. В іншій частині позовних вимог відмовити. В задоволенні зустрічного позову зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», [PERSON] про визнання кредитного договору удаваним правочином відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 36 835 грн. 73 коп. (а.с. 1), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 36 835,73 грн.

Outcome: partial