Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» про зобовязання скасувати нарахування абонентської плати в сумі 435, 32 гривень за період квітень листопад 2013 року, та недопущення нарахування абонплати в майбутньому. В обґрунтування вимог зазначає, що у спірний неопалювальний період йому безпідставно нараховано абонплату, оскільки в його квартирі на кожен радіатор встановлено тепловий лічильник і оплату за використану теплову енергію він здійснює по показах лічильника відповідно до тарифу прийнятого в гривнях з 1 Гкал теплової енергії. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві та просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що позивачу нарахована плата за послуги з центрального опалення і постачання гарячої води для населення за тарифами, які встановленні рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24.01.2011 р. №86 та договором, а тому скасовувати нарахування не має підстав. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини. [PERSON] проживає у квартирі № 84, що знаходиться в будинку № 7 по вул. 15 квітня, в м. Тернополі, опалення в даній квартирі забезпечує комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради від центральної системи теплопостачання. 19.06.2012 року між сторонами спору укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яким споживачу ([PERSON] відповідачем відкрито особовий рахунок за № 102153) й умовами якого, зокрема п.п.2) п.5, передбачено нарахування абонплати з централізованого опалення, котра підлягає нарахуванню на протязі року. Згідно нарахування абонента [PERSON] від 12.11.2013 р., КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» нарахувало позивачу абонентську плату за квітень листопад 2013 р. в розмірі 435,32 грн. Суд зазначає, що спір між сторонам розглядається судом першої інстанції після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 29.04.2015 року, рішення і ухвали суду першої та апеляційної інстанцій, з направленням справи на новий розгляд та з вказівками, щодо порушень закону та обставин, які підлягають врахуванню при новому розгляді справи, з метою постановлення законного та обґрунтованого рішення. Відтак, з врахуванням висновків ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 29.04.2015 року, суд зазначає таке. В судовому засіданні представник відповідача суду пояснив, що нарахування спірної суми було здійснене на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24.01.2011 р. №86 «Про встановлення тарифів на послуги централізованого опалення і постачання гарячої води для населення». Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Статтею 7 зазначеного Закону визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належать, зокрема:встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до Закону;затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням;визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства;управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації;забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідного рівня та якості;встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців;укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг;здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги поділяються на три групи:1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Згідно до пункту 2 частини "а" статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчого органу сільської, селищної, міської ради віднесене встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Питання формування тарифів на теплову енергію регулюється Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 86 від 24 січня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з центрального опалення і постачання гарячої води для населення», визначено, що для нарахування населенню плати за центральне опалення встановлено двостатковий тариф, який складається з плати за приєднане теплове навантаження і плати за спожиту теплову енергію. Плата за приєднане теплове навантаження нараховується як при відсутності, так і при наявності засобів обліку теплової енергії щомісячно протягом року за тарифом, встановленим в грн. за 1 кв. м. опалювальної площі. Плата за спожиту теплову енергію нараховується: при наявності засобів обліку теплової енергії за показаннями засобів обліку теплової енергії та тарифом за спожиту теплову енергію, встановленим в грн. за 1Гкал теплової енергії; при відсутності засобів обліку теплової енергії щомісяця від розрахункової дати початку до розрахункової дати закінчення опалювального сезону за тарифом за спожиту теплову енергію, встановленим в грн. за 1 кв. м. опалювальної площі; розрахунковою датою початку опалювального сезону є 15 жовтня, а розрахунковою датою закінчення опалювального періоду 22 квітня. Як зазначено вище, між сторонами спору укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яким споживачу ([PERSON] відповідачем відкрито особовий рахунок за № 102153) й умовами якого, зокрема п.п.2) п.5, передбачено нарахування абонплати з централізованого опалення, котра підлягає нарахуванню на протязі року. Таким чином, відповідач здійснює нарахування позивачу плати за послуги з центрального опалення за тарифом, який встановлений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 86 від 24 січня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з центрального опалення і постачання гарячої води для населення» та відповідно до умов договору, укладеного між сторонами. Належних та допустимих доказів визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24.01.2011 р. №86 «Про встановлення тарифів на послуги централізованого опалення і постачання гарячої води для населення» стороною позивача суду не надано, хоча обовязок доказування покладається на кожну із сторін спору, в силу ст. 60 ЦПК України; як і не доведено позивачем визнання недійсним укладеного між ним та відповідачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відтак дійсність рішення ВК ТМР та договору, як підстав нарахування позивачу суми абонплати за період квітень листопад 2013 року, презюмується. Окрім того суд зазначає, що обраний позивачем способу судового захисту, є хибним, та таким, що не відповідає ст. 16 ЦК України, оскільки наявний у матеріалах справи лист ТПКМ «Тернопільміськтеплокомуненерго», яким здійснена нарахування та оплата абонента [PERSON] абонентської плати за квітень листопад 2013 р. в розмірі 435,32 грн, є виключно різновидом претензії, яка не підлягає до оскарження за діючим законодавством, шляхом скасування претензійного листа. Суд зауважує, що [PERSON], до ініціювання судового позову ТПКМ «Тернопільміськтеплокомуненерго», не позбавлений права сплати відповідачу коштів за послуги з опалення згідно розрахунків, які на думку позивача є вірними, й лише в ході судового розгляду, уже як відповідач (що відповідає можливим способам захисту цивільного права), наводити докази та подавати заперечення щодо правомірності нарахування коштів, згідно проведеного ТПКМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» нарахування.

Outcome: dismissed