Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що 17 травня 2016 року о 13 год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI Q5», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «FORD FOCUS», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Зазначав, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2016року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.Згідно полісу №АІ5212347 від 15 липня 2015року цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", франшиза відповідно даного полісу складає 500 грн. Стверджвав, що 18 травня 2016року [PERSON] подав до Одеської дирекції ГРУ ПрАТ «УПСК» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 17 травня 2016року за участю забезпеченого транспортного засобу «AUDI Q5», д/н [NUMBER]. 13 липня 2016року та 27 квітня 2017року [PERSON], діючи як представник потерпілого [PERSON] на підставі довіреності від 22. червня 2016 року, подала до ГРУ ПрАТ «УПСК» заяви про виплату страхового відшкодування за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5212347 від 15 липня 2015року у зв'язку зі шкодою, заподіяною внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - «AUDI Q5», д/н [NUMBER]. Проте на час звернення до суду страхове відшкодуванні з боку відповідача ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" не виплачено. У зв'язку із зазначеними обставинами позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" суму страхового відшкодування у розмірі 49 500 гривень, суму пені за період з 25 серпня 2016року по 08 вересня 2017року у розмірі 14 053,93 гривень, суму збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 25 серпня 2016року по 08 вересня 2017року у розмірі 8052,92 гривень, суму 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 25 серпня 2016року по 08 вересня 2017року у розмірі 1541,96 гривень, та покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача у судове засідання з'явився, надав до суду заяву про підтримку позову та відповідь на відзив відповідача. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у попередніх судових засіданнях позов не визнав у повному обсязі, надав письмові заперечення, в яких послався на те, що підстави для виплати страхового відшкодування відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 17 травня 2016 року о 13 год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI Q5», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «FORD FOCUS», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2016року у справі №3/521/3598/16 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно полісу №АІ5212347 від 15 липня 2015року цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", франшиза відповідно даного полісу складає 500 грн. Відповідно до висновків судової автотоварознавчої експертизи від 17 червня 2016року №106/16: - ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля «FORD FOCUS», реєстраційний номер [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 травня 2016року, становить 255 089,80 грн.: вартість відновлювального ремонту транспортного засобу -«FORD FOCUS» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу реєстраційний номер [NUMBER] станом на 17 червня 2017року становить 153 550,79грн.; вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «FORD FOCUS», станом на 17 травня 2017р. становить 255 089,80 грн. Як встановлено судом, 18 травня 2016року [PERSON] подав до Одеської дирекції ГРУ ПрАТ «УПСК» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 17 травня 2016року за участю забезпеченого транспортного засобу «AUDI Q5», д/н [NUMBER]. 13 липня 2016року та 27 квітня 2017року [PERSON], діючи як представник потерпілого [PERSON] на підставі довіреності від 22. червня 2016 року, подала до ГРУ ПрАТ «УПСК» заяви про виплату страхового відшкодування за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5212347 від 15 липня 2015року у зв'язку зі шкодою, заподіяною внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - «AUDI Q5», д/н [NUMBER]. Згідно із ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Частина 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування страховиком та порядок його виплати. Так, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Проте на час звернення до суду страхове відшкодуванні з боку відповідача ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" не виплачено. Представник відповідача у письмових запереченнях на позов стверджує про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування з посиланням на абз. 2 п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), відповідно до якого страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика. У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження зі страховиком. Суд критично ставиться до такого доводу, оскільки позивач [PERSON] згідно п. 1.3. ст. 1 Закону є не страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, а потерпілим, що визнано відповідачем (арк. 3 заперечень відповідача на позов). Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, абз. 2 п. 36.4 ст. 36 Закону не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілому. Також представник відповідача зазначив, що позивач [PERSON] отримав від [PERSON] 112005 грн., а тому в разі виплати ПрАТ «УПСК» 49 500 грн. загальна отримана позивачем сума відшкодування (161 505 грн.) перевищить розмір завданих позивачу збитків (153 550,79 грн.). Доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки Законом, ст.ст. 598 - 609, 636 Цивільного кодексу України, Полісом № АІ5212347 від 15 липня 2015року не передбачено в якості підстави припинення зобов'язання страховика за договором страхування і відмови страховиком потерпілому у виплаті страхового відшкодування такої обставини, як здійснення розрахунків щодо відшкодування завданої шкоди між потерпілим та третіми особами. Таким чином законодавство і укладений договір (поліс) не обмежують право потерпілого на отримання відшкодуванням матеріальної, моральної шкоди від третіх осіб, як до проведення розрахунків між ним та страховиком, так і після цього, А отримане від третіх осіб відшкодування не припиняє і не змінює зобов'язань страховика перед потерпілим. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів переконують суд, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно майнову шкоду (збитки), тому його позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Страховик, згідно із ч. 3 ст. 988 ЦК України, у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.525ЦК України, визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526ЦК України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527ЦК України, встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк, якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно із ст. 992 ЦК України визначено, що в разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі встановленому договором або законом. Згідно ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Враховуючи викладене, те що ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" у визначений законом строк виплати страхового відшкодування не здійснили, суд приходить до висновку, що з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" в користь позивача слід стягнути невиплачене страхове відшкодування в обсязі ліміту відповідальності за виключенням суми франшизи, тобто 49 500 грн. За змістом п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Всупереч визначеним чинним законодавством вимог та договірних зобов'язань, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" виплати страхового відшкодування не здійснило, у зв'язку з чим підлягає до стягнення пеня, розрахована згідно встановлених облікових ставок НБУ за період з 25 серпня 2016року по 08 вересня 2017року у розмірі 14053,93 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання згідно ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у цивільній справі №6-49цс12 від 06.06.2012 року зазначила, що зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, а тому таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 910/17993/15, від 07.02.2018 року у справі № 910/18319/16, постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, від 07.06.2016 року у справі № 761/5817/15-ц За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 25 серпня 2016року по 08 вересня 2017року у розмірі 1 541,96 гривень та інфляційних втрат за цей же період у розмірі 8 052,92 гривень. Відповідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Судовий збір у справі складає 731,49грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved