Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернулось в суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як законного представника малолітньої [PERSON], третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про звернення стягнення на майно, виселення та зняття з реєстрації. Позов мотивовано тим, що 15.06.2006 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є «Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 110 - Ф/06. 25.04.2008 року до кредитного договору внесені зміни та доповнення, відповідно до яких збільшився ліміт кредитування 494 260, 00 дол. США терміном по 14.06.2016 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 14, 3 % річних. 23.03.2010 року Староміським районним судом м. Вінниці ухвалене рішення про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 513 614, 61 дол. США. Станом на жовтень 2014 року рішення суду не виконане, що підтверджується довідкою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Вінницькій області. В зобов'язання виконання за кредитним договором банк прийняв в іпотеку: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в м. Вінниці по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0, 1000 га, кадастровий номер 0510100000030180026,на якій знаходиться цей будинок - договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений 15.06.2006 року [PERSON], приватним нотаріусом вінницького міського нотаріального округу за реєстраційним номером 3457. 16.06.2006 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис про заборону на нерухоме майно: земельну ділянку (реєстраційний номер 3342790, контрольна сума 8А5726Д84Д) та будинок (реєстраційний номер 3342287, контрольна сума Б13АД52557), що підтверджується витягами. 25.04.2008 року в зв'язку із внесенням змін до основного зобов'язання до договору іпотеки внесені зміни, посвідчені [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстраційним номером 2332, що підтверджується додатковою угодою № 1 до договору іпотеки. До реєстраційного запису Державного реєстру іпотек 25.04.2008 року внесені зміни відомостей про обтяження. Згідно із довідкою №20, яка видана квартальним комітетом «Димитрівський» від 13.08.2013 року за адресою: по [ADDRESS], у м. Вінниці зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] (сестра власниці), [INFO], [PERSON] (син сестри власниці), [INFO], [PERSON] (мати власниці), [INFO], [PERSON] (сестра власниці), [INFO], [PERSON] (дочка сестри власниці), [INFO]. Згідно із довідками, що надавалися до банку для видачі кредиту вказані особи не були зареєстровані в даному будинку, тобто після видачі кредиту та передачі будинку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. 10.06.2014 року банк направив [PERSON] та [PERSON] вимогу про усунення порушення, яку вони отримали 12.06.2014 року, однак вимога не виконана, мешканці добровільно не звільнили житловий будинок, тому банк змушений звертатись з даним позовом. Просили суд звернути стягнення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №110-Ф/06 в розмірі 513 614 ( п»ятсот тринадцять тисяч шістсот чотирнадцять ) доларів США 61 цент, 160 ( сто шістдесят ) грн. 89 коп. та 1 820 ( одна тисяча вісімсот двадцять ) грн. на предмет іпотеки житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться у м. Вінниці по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000030180026, що належить на праві власності [PERSON], реалізацію предмета іпотеки здійснити шляхом проведення прилюдних торгів,початкову ціну продажу встановити не нижче за 90 відсотків вартості предмета іпотеки, що підлягає реалізації, визначеної шляхом проведення оцінки суб»єктом оціночної вартості, висилити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2014 року залучено по даній справі в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області. В судовому засіданні представник позивача Михайлишина Л.П. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнав, зазначивши, що житловий будинок по [ADDRESS] в м. Вінниці не може бути примусово стягнутий,оскільки підпадає під дію мараторію на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки не перевищує 250 кв. м. та використовується як місце постійного проживання, про що надав технічний паспорт, виготовлений 05.11.2014р. Окрім того, в даному випадку, наявне подвійне стягнення за кредитним договором. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] яка є представником малолітньої [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином судовими повістками та через оголошення в газеті Вінниччина. Представник третьої особи відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Калинчук С.І. при винесенні рішення покладається на думку суду. В подальшому в судові засідання не з»явився. Суд вважає можливим, дану справу розглядати у відсутність нез»явившихся сторін, на підставі наявних у справі документів. Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобов'язань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15.06.2006 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 110-Ф/06. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну лінію з лімітом кредитування 150 000, 00 дол. США терміном з 15.06.2006 року по 14.06.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 12,5 річних. 25.04.2008 року до кредитного договору внесені зміни та доповнення відповідно до якого збільшився ліміт кредитування та становить 494 260, 00 дол. США терміном по 14.06.2016 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 14, 3% річних. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 23.03.2010 року солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору станом на 30.11.2009 року в розмірі 513 614, 61 дол. США (а.с.6-7). Відповідно до акту заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Калинчука С.І. від 06.10.2014 року, станом на 06.10.2014 року рішення суду, за яким виданий виконавчий лист № 2 - 425/10 Староміським районним судом м. Вінниці від 12.05.2010 року, не виконано, сума погашення перед АБ «Укргазбанк» становить 0 грн. (а.с.23). В зобов'язання виконання за кредитним договором банк прийняв в іпотеку: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в м. Вінниці по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер 0510100000030180026,на якій знаходиться цей будинок - договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений 15.06.2006 року [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстраційним номером 3457. 16.06.2006 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис про заборону на нерухоме майно: земельну ділянку (реєстраційний номер 3342790, контрольна сума 8А5726Д84Д) та будинок (реєстраційний номер 3342287, контрольна сума Б13АД52557), що підтверджується витягами. 25.04.2008 року в зв'язку із внесенням змін до основного зобов'язання до договору іпотеки внесені зміни, посвідчені [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстраційним номером 2332, що підтверджується додатковою угодою № 1 до договору іпотеки. До реєстраційного запису Державного реєстру іпотек 25.04.2008 року внесені зміни відомостей про обтяження (а. с. 10-18). Відповідно до довідки виконавчого комітету Староміської районної ради м. Вінниці № 1333 від 12.05.2006 року [PERSON], [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно із довідкою №20, яка видана квартальним комітетом «Димитрівський» від 13.08.2013 року за адресою: по [ADDRESS], у м. Вінниці зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON](сестра власниці), [INFO], [PERSON] (син сестри власниці), [INFO], [PERSON] (мати власниці), [INFO], [PERSON] (сестра власниці), [INFO], [PERSON] (дочка сестри власниці), [INFO](а.с.9). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п.п. 2.4-2.6 договору іпотеки нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань основного договору, що обумовлює основне зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до статті 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів до ст. 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених ст. 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 10.06.2014 року на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства була направлена вимога про усунення порушення та виселення (а.с. 5), дану вимогу відповідачі отримали 12.06.2014 року відповідно до рекомендованих поштових повідомлень (а.с. 4). Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Представником відповідача в судовому засіданні було надано технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] в м. Вінниці, який виготовлений 05.11.2014 року, відповідно до якого площа по внутрішніх обмірах (графа 6 технічного паспорту) вказаного будинку становить 347, 8 кв. м., а загальна сума житлової та допоміжної площі становить 219, 8 кв. м.(а.с. 107-109). Суд критично оцінює даний технічний паспорт, оскільки на момент отримання кредиту відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] надавався технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] в м. Вінниці, який виготовлений 23.12.2004 року, відповідно до якого площа по внутрішніх обмірах вказаного будинку становить 292, 0 кв. м. Даний об»єкт за вказаними розмірами і виступав заставним майном, під яке відповідачем [PERSON] було отримано кредит на відповідну суму (а.с. 110-114). Крім того, відповідно до додатку 4.3 до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, графа 6 технічного паспорта - загальна площа приміщень (підрахована за формулами розрахунку площ кв.м.). Житловий будинок указаної категорії складається із житлових та допоміжних приміщень, характерними допоміжними приміщеннями будинків є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня, тощо. Прибудовою (до житлового будинку) є частина будинку, розташована поза контуром її капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну. Прибудови мають внутрішнє сполучення з основними частинами будинків. До них відносяться: прибудовані житлові кімнати та допоміжні приміщення(тамбури, веранди, кухні, комори, ванні кімнати, вбиральні тощо). Загальна площа індивідуального (садибного),дачного, садового будинку визначається як сума площ приміщень без урахування площ балконів, лоджій, терас. До загальної площі таких будинків включаються площі всіх поверхів, враховуючи мансардний, цокольний та підвальний. Таким чином, при виготовленні відповідачами нового технічного паспорту ( а.с.107-108) від 05.11.2014р. працівником КП «Вінницького міського бюро технічної інвентаризації» невірно та в супереч вказаній інструкції було вказано розділ «шостий» ( площа по внутрішніх обмірах) замість «загальна площа приміщень», що дала можливість представнику відповідача [PERSON] невірно трактувати площу іпотечного майна, намагаючись застосувати до нього дію закону « Про мараторій». Окрім того, правовими позиціями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року визначена судова практика щодо вирішення питання про застосування судами законодавства при вирішенні спрів, що виникають із кредитних правовідносин. З огляду на вказані позиції наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599ЦК. При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотеко держателю і не змінює обсягів його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність. Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК . Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотеко держателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). В пунктах 43, 44 вище зазначеної постанови зазначено, що згідно до ч.4 ст. 9, ст.109 ЖК України, статей 39 - 40 ЗУ «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяці з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Дана вимога позивачем була дотримана, та відповідачі були повідомленні щодо вимоги про їх виселення ( а.с.4,5). Згідно із ст. 32 ЦК, ст. 177 СК та ст. 17 ЗУ від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь - які дії вчинені без згоди іпотеко держателя після укладення договору іпотеки (реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування, що має місце в даному випадку. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, ЗУ "Про судовий збір" суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір 243,60грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved