Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач ТОВ „Порше Мобіліті" звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору, звернення стягнення на майно. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 19.09.2013 року між ТОВ „Порше мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500010602. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачеві кредит в сумі 199 545,60 грн., строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою. Цільове призначення кредиту - купівля автомобіля марки VW, модель GOLF VІІ, рік випуску 2013, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі згідно графіку платежів, який є частиною договору. Починаючи з листопада 2013 року в порушення умов договору відповідач перестав виконувати свої зобов'язання за договором, взагалі не сплативши кредитні платежі за листопад 2013 року, грудень 2013 року, січень 2014 року, лютий 2014 року, березень 2014 року. В результаті порушення відповідачем свого зобов'язання за договором, станом на 10.09.2014 року виникла заборгованість за несплаченими платежами на загальну суму 22 764,51 грн. На час подання позову сума кредиту за договором, за виключенням заборгованості за період з листопада 2013 року по березень 2014 року, становить 310 866,00 грн. Загальна сума основної заборгованості за договором на дату складання позову складає 348 762,08 грн. Крім того, позивач зазначив, що в зв'язку з порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивачу завдано збитки на загальну суму 16 231,20 грн. Нараховані штрафні санкції становлять 42 302,54 грн., пеня - 1 563,64 грн., 3 % річних - 4 557,20 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Також, позивач просив звернути стягнення на предмет застави за договором - автомобіль марки VW, модель GOLF VІІ, рік випуску 2013, та стягнути судові витрати включно із витратами на правову допомогу. В судове засідання представник позивача ТОВ „Порше Мобіліті" Самойленко А.О. не з'явилась, просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справу у порядку заочного розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує представник позивача. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з наступним. Встановлено, що 19.09.2013 року між ТОВ „Порше мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500010602. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачеві кредит в сумі 199 545,60 гривень, строком на 60 місяців. Цільове призначення кредиту - купівля автомобіля марки VW, модель GOLF VІІ, рік випуску 2013, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі згідно графіка платежів, який є частиною договору. ТОВ „Порше мобіліті" виконало свої зобов'язання за договором, надавши кредит на придбання автомобіля. Відповідач [PERSON] став власником зазначеного автомобіля, який згідно договору застави від 24.09.2013 року передав в заставу, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив взяті на себе згідно договору кредиту зобов'язання, не виконав належно зобов'язання - порушив умови договору, внаслідок чого, відповідно до проведеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на час подачі позову, заборгованість позичальника за кредитним договором складається з 348 762,08 грн. основної заборгованості за кредитом, збитки у розмірі 16 321,20 грн., штраф у розмірі 42 302,54 грн., пеня у розмірі 1 563,64 грн., 3% річних у розмірі 4 557,20 грн. Відповідачем розрахунок та сума заборгованості за кредитним договором не оспорювалися. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором. Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Нарахування штрафних санкцій передбачено п. 8 договору кредиту, зокрема п.п. 8.1 передбачено нарахування пені у разі порушення терміну оплати будь-якого чергового платежу; п.п. 8.2 передбачено сплату штрафу за порушення терміну повернення кредиту; п.п. 8.3 передбачено сплату штрафу за кожен випадок порушення вимог ст. 5.2, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 договору. Позивачем неодноразово протягом 2014 року надсилались відповідачу письмові вимоги про сплату заборгованості та сплату нарахованої пені і штрафів, що підтверджується відповідними листами, наявними в матеріалах справи, однак відповідачем дані листи залишено без відповіді та виконання. Відповідно до п.3.2, 8.4 кредитного договору, позичальник має право вимагати дострокового повернення кредиту в разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) та нездійснення позичальником оплати вимог щодо сплати, направлених на його адресу. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, по позовна вимога позивача про звернення стягнення на автомобіль є передчасною, оскільки суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, тому звернення стягнення на автомобіль може здійснюватись лише в разі подальшого невиконання даного рішення суду. Викладене випливає із змісту п. 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, згідно якої вбачається, що одночасне заявлення вимог про дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, можливе у разі, якщо позичальник є відмінною від особи заставодавця особою. В даному випадку відповідач [PERSON] є одночасно і позичальником і заставодавцем, тому одночасне задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет застави виключається, зважаючи також на те, що при виконанні спочатку звертається стягнення на грошові кошти особи, і лише в разі їх відсутності - на інше майно, що не позбавляє права позивача в подальшому пред'явити позов про звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом. Що стосується вимоги про стягнення з [PERSON] судових витрат включно із витратами на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із платіжного доручення № 50007334 від 29.09.2014 року, позивачем при подачі до суду позову сплачений судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 3 654,00 грн. судового збору, що був сплачений позивачем за подачу до суду позовної заяви. Вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає, оскільки вона належним чином не обґрунтована, та не доведена, відповідно до ст. 1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Суду не були надані докази з яких можливо встановити суму витрат на правову допомогу відповідно до положень вищезгаданого закону (розрахунок погодинної участі особи яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, про що необхідно визначити у відповідному судовому рішенні. Отже, виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ „Порше мобіліті" частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial