Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до Євро 2012 у м. Львові» (ДП «ЗАХІДІНФРАПРОЕКТ») за участю третьої особи Державного агентства інфраструктурних проектів України (УКРІНФРАПРОЕКТ) про стягнення компенсації втрати заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивував тим, що наказом № 2/2018-к від 04 травня 2018 року позивач припинив виконання обов`язків директора ДП «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» 04 травня 2018 року у зв`язку зі звільненням за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. 10 грудня 2018 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов [PERSON] до Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект»), Державного агентства інфраструктурних проектів України (Укрінфрапроект) про стягнення невиплаченого заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та трьох процентів річних від простроченої суми задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект») на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній плат у розмірі 416051 (чотириста шістнадцять тисяч п`ятдесят одна) грн. 97 коп. Стягнуто з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект») на користь [PERSON] компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 90368 (дев`яносто тисяч триста шістдесят вісім) грн. 09 коп. Стягнуто з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект») на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38349 (тридцять вісім тисяч триста сорок дев`ять) грн. 60 коп. В іншій частині позову відмовлено. Сихівським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито зведене виконавче провадження № 53050299 про примусове виконання рішення суду про стягнення заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній плат у розмірі 416051,97 грн.; компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 90368, 09 грн.; середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38349,60 грн. На виконання рішення суду 04 жовтня 2019 року на рахунковий рахунок позивача надійшли наступні суми: у розмірі 41969,24 грн. (призначення платежу: № 58345443, кошти за ВД); у розмірі 9 115,90 грн. (призначення платежу: № 58345191, кошти за ВД); у розмірі 3868,51 грн. (призначення платежу: № 58344993, кошти за ВД). Отже, за період з 10 грудня 2018 року по дату написання цього позову відповідачем здійснено виплату коштів на загальну суму 54 954,65 грн. Проводячи розрахунок з кожної суми, що стягнуто за рішенням суду, позивачу виплачено близько 10 % від загальної суми, залишок заборгованості наступний: 416 051, 97 грн.- 41969, 24 грн. (ВП № 58345443)=374 082, 73 грн. у частині невиплати заробітної плати; 90 368,09 грн.- 9 115,90 грн.(ВП № 58345191)=81252,19 грн. у частині компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати; 38349, 60 грн.- 3868, 51 грн. (ВП.№ 58344993)= 34481,09 грн. у частині середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Загальна сума залишку становить у розмірі 489 816,01 грн. У судовому рішення стягнуто компенсацію за затримку у виплаті заробітної плати за період з 05 травня по 25 вересня 2018 року, тому розрахунок кількості місяців, у якій й досі не виплачено заробітну плату починається з жовтня 2018 року. З урахуванням виплачених сум на виконання рішення суду відповідачем сплачено заборгованість по заробітній платі за період травень 2014 року по квітень 2015 року, тобто заробітна плата не виплачена з травня 2015 року по травень 2018 року. З урахуванням індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу з жовтня 2018 року по лютий 2021 року становить у розмірі 64 710,87 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до Євро 2012 у м. Львові» середній заробіток за весь час затримки заробітної плати за період з жовтня 2018 року по березень 2021 року у розмірі 303 264, 60 грн., суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 64 710, 87 грн. 29 березня 2021 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до Євро 2012 у м. Львові» (ДП «ЗАХІДІНФРАПРОЕКТ») за участю третьої особи Державного агентства інфраструктурних проектів України (УКРІФРАПРОЕКТ) про стягнення компенсації втрати заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишено без руху 14 квітня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 21 травня 2021 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника третьої особи Державного агентства інфраструктурних проектів України (УКРІНФРАПРОЕКТ) про залучення до участі у справі Сихівського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відмовлено. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 05 травня 2014 року між позивачем та Національним агентство з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів укладено контракт, за яким позивача призначено виконуючим обов`язки директора державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» на термін з «05» травня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Як зазначено у змісті контракту, за цим контрактом Керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію Підприємства здійснювати поточне Управління (керівництво) Підприємством, забезпечувати його діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна. На підставі цього контракту виникають трудові відносини між Керівником Підприємства та Органом управління майном (а.с.32-36). Наказом № 42 від 05 травня 2014 року позивача призначено на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» з 05травня 2014 року (а.с. 36). Згідно наказу №1/2014-к від 05 травня 2014 року позивач приступив до виконання обов`язків директора ДП «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» на умовах контракту з виконуючим обов`язки директора ДП «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» від 05 травня 2014 року (а.с.37). 30.11.2014 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №1, якою продовжено дію контракту до 31.05.2015 з можливістю його подальшої пролонгації. 31.05.2015 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №2, якою продовжено дію контракту до 31.08.2015 з можливістю його подальшої пролонгації. 31.08.2015 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №3, якою продовжено дію контракту до 31.12.2015 з можливістю його подальшої пролонгації. 01.01.2016 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №4, якою продовжено дію контракту до 31.05.2016 з можливістю його подальшої пролонгації. 31.05.2016 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №5, якою продовжено дію контракту до 31.08.2016 з можливістю його подальшої пролонгації. 31.08.2016 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №6, якою продовжено дію контракту до 30.09.2016 з можливістю його подальшої пролонгації. 30.09.2016 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №7, якою продовжено дію контракту до 31.01.2017 з можливістю його подальшої пролонгації. 18.11.2016 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №8, якою внесено зміни до розділу 7 контракту «Адреси сторін та інші відомості». 31.01.2017 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №9, якою продовжено дію контракту до 31.05.2017 з можливістю його подальшої пролонгації. 31.05.2017 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №10, якою продовжено дію контракту до 31.12.2017 з можливістю його подальшої пролонгації. 25.12.2017 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №11, якою продовжено дію контракту до 31.12.2018 з можливістю його подальшої пролонгації. 03.05.2018 до вказаного контракту укладено додаткову угоду №12, якою припинено дію контракту за угодою сторін з 04.05.2018 (а.с.38-49). Наказом № 30-к від 03 травня 2018 року позивача звільнено від виконання обов`язків директора ДП «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» 04 травня 2018 року за угодою сторін, п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 50). Згідно наказу № 2/2018-к від 04 травня 2018 року позивач припинив виконання обов`язків директора ДП «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» 04 травня 2018 року у зв`язку зі звільненням за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.51, 52-59). 10 грудня 2018 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов [PERSON] до Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект»), Державного агентства інфраструктурних проектів України (Укрінфрапроект) про стягнення невиплаченого заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та трьох процентів річних від простроченої суми задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект») на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній плат у розмірі 416051 (чотириста шістнадцять тисяч п`ятдесят одна) грн. 97 коп. Стягнуто з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект») на користь [PERSON] компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 90368 (дев`яносто тисяч триста шістдесят вісім) грн. 09 коп. Стягнуто з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект») на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38349 (тридцять вісім тисяч триста сорок дев`ять) грн. 60 коп. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 66-76). Позивач просить стягнути з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до Євро 2012 у м. Львові» середній заробіток за весь час затримки заробітної плати за період з жовтня 2018 року по березень 2021 року у розмірі 303 264, 60 грн. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що незважаючи на наявність судового рішення, відповідачем не було виконано обов`язок з проведення остаточного розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про затримку відповідачем виконання рішення суду від 10 грудня 2018 року про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній плат у розмірі 416051,97 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 90368,09 грн., середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38349, 60 грн. Відповідно до інформації Пенсійного фонду України форми ОК-5 стосовно позивача заробітна плата позивача за березень 2018 року становила 10092,00 грн., а за квітень 2018 року - 10092,00 грн. На підтвердження позовних вимог суду надано довідки про доходи за 2014-2017 роки (а.с.79-82), індивідуальні відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 83,84), реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с.85-87). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки понад суми заборгованості по заробітній платі, яка складає 374 082,73 грн., відповідач має сплатити 341 614,20 грн. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 155 078,96 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, загалом 496 693,16 грн., що вочевидь не відповідає принципу співмірності. Неможливість виконання рішення суду від 10 грудня 2018 року обумовлена об`єктивною обставиною - не проводиться господарська діяльність з 2015 року та наявність заборгованості перед постачальникам, по заробітній платі, на виконання судових рішень. Щодо обчислення позивачем компенсації втрати частини грошових доходів, то сума компенсації обчисляється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць( після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексів інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділеної на 100. Довідки про доходи за 2015-2017 роки, відомості ДРФО містять суми нарахованої заробітної плати до утримання податків і обов`язкових платежів, що свідчіть про невідповідність розрахунків позивача положенням Порядку № 159. Некоректність розрахунків позивача підтверджується помилковим обрахунком суми заборгованості по виплаті заробітної плати, адже після погашення боргу на суму 41 969,24 грн. залишок заборгованості мав складати 374 082,73, тоді як наведений у позові розрахунок містить інформацію щодо сплати 32 694,54 грн., а сума невиплаченого доходу, який використовується позивачем для обрахунку, складає 383 357,43 грн. (а.с. 130). На підтвердження відзиву представник відповідача Комунального підприємства «Київтеплоенерго» надав суду оборотно-сальдову відомість за 2020 рік (а.с. 136-138). Представник третьої особи скористався процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до яких позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.120). Відповідно до ч. 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " передбачає виплату середнього заробітку за час затримки виплат, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї провини, відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п.32 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення провадиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Крім того, на підставі статті 2 Закону України "Про оплату праці" структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року № 2614-XII "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції). Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. При цьому інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) в розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Окрім того, 30 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 910/4518/16) вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судом встановлено, що на виконання рішення суду 10 грудня 2018 року на рахунковий рахунок позивача надійшли наступні суми: у розмірі 41969,24 грн.(призначення платежу: № 58345443, кошти за ВД); у розмірі 9 115,90 грн. (призначення платежу: № 58345191, кошти за ВД); у розмірі 3868, 51 грн. (призначення платежу: № 58344993, кошти за ВД). Отже, до теперішнього часу з відповідачем не проведено повного розрахунку. При вирішенні питання щодо розміру середнього заробітку суд виходить із суми середньоденного заробітку позивача у розмірі 504,60 грн., який встановлено постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року в справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект»), Державного агентства інфраструктурних проектів України (Укрінфрапроект) про стягнення невиплаченого заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та трьох процентів річних від простроченої суми (а.с. 10-14). Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розміру середньоденного заробітку представником відповідача не надано. Тому сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні становить у розмірі 303 264,60 грн. (504,60 грн. х 601 робочих днів), яка визначена судом без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що підлягають утриманню відповідно до вимог чинного законодавства України. Щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку, суд вважає таке. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виплат заборгованості по заробітній платі за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина перша статті 233 КЗпП України). Судом встановлено, що перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору щодо затримки відповідачем повного розрахунку при звільненні, почався з 16 грудня 2018 року (з наступного дня після отримання позивачем повного тексту рішення) (а.с. 95) та сплив через три місяці - 16 березня 2019 року. До суду з позовом про стягнення середнього заробітку позивач звернувся 25 травня 2021 року, пропустивши при цьому строк визначений статтею 233 КЗпП України (а.с. 96). Тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Позивач просить стягнути з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (ДП «Західінфрапроект») компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 64 710,87 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення суду 04 жовтня 2019 року на рахунковий рахунок позивача надійшли наступні суми: у розмірі 41969,24 грн.(призначення платежу: № 58345443, кошти за ВД); у розмірі 9 115,90 грн.(призначення платежу: № 58345191, кошти за ВД); у розмірі 3868,51 грн..(призначення платежу: № 58344993, кошти за ВД), що є частковим. На підтвердження надано роздруківку з інтернет - банкінгу руху коштів на розрахунковому рахунку позивача у Акціонерному товариству «ОТП БАНК» (а.с. 77, 78). Відповідно до положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За змістом ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Перевіривши здійснені позивачем розрахунки компенсації втрати частини доходів, суд приходить висновку, що після прийняття Дніпровським районним судом м. Києва 10 грудня 2018 року рішення Положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не застосовують, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати було замінено на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, які не регулюються матеріальними нормами трудового права. Тому відсутні правові підстави для задоволенні позовних вимог про стягненню стягнення компенсації втрати заробітної плати слід відмовити

Outcome: dismissed