Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

01 липня 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило звернути стягнення на підставі Договору іпотеки № PСL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року, Договору іпотеки № РМL-N00/027/2008 від 03 липня 2008 на заставлене майно земельну ділянку, площею 0,10 (нуль цілих одна десята) га, житловий будинок загальною площею 360, 2 (триста шістдесят цілих дві десятих) кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Північна, 50, та належить на праві власності [PERSON]В на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Кошти отримані від реалізації заставленого майна направити на погашення заборгованості в сумі 247 448,96 (двісті сорок сім тисяч чотириста сорок вісім) доларів США 96 центів, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку 5 802 063 (пять мільйонів вісімсот дві тисячі шістдесят три) грн 20 коп та пені в розмірі 21 177 530,59 (двадцять один мільйон сто сімдесят сім тисяч пятсот тридцять) грн 59 коп перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором №HCL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року, та за Кредитним договором №ML-N00/027/2008 від 01 липня 2008 року. Також позивач просив стягнути з [PERSON] як поручителя на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитними договорами HCL-001/006/2006 від 09.06.2006, ML-N00/027/2008 від 01 липня 2008 в розмірі 247 448,96 (двісті сорок сім тисяч чотириста сорок вісім) доларів США 96 центів, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку 5 802 063,20 (пять мільйонів вісімсот дві тисячі шістдесят три) грн 20 коп та пеню в розмірі 21 177 530 (двадцять один мільйон сто сімдесят сім тисяч пятсот тридцять) грн 59 коп. В обгрунтування позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що 09 червня 2006 року між [PERSON] та АКБ Райфайзенбанк Україна» правонаступником якого за всіма правами та обов»язками є ТОВ»ОТП Факторинг», був укладений кредитний договір №HCL-001/006/2006 який складається з двох частин, які нероздільно пов»язані між собою, і за умовами якого Банк надавав позичальнику([PERSON]В.) кредит в розмірі 152250 доларів США. [PERSON] які позичальник зобов»язувалась прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредити у строки, передбачені Кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами, і виконати всі зобов»язання визначені кредитним договором. Однак всупереч положенням ст.ст.526.629 ЦК України [PERSON] не виконує зобов»язання відповідно до умов зазначеного договору від 09 червня 2006 року, внаслідок чого станом на 07 квітня 2015 року у позичальника [PERSON] існує заборгованість за кредитом перед Банком в сумі 104299,13 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 2445555,41 грн. та 8926277,16 грн. пені за прострочення виконання зобов»язань. Також 01 липня 2008 року між [PERSON] ЗАТ»ОТП Банк» правонаступником якого за всіма правами є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений кредитний договір № за умовами якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 152250 доларів США. [PERSON] як позичальник зобов»язувалась за умовами зазначеного кредитного договору використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов»язання передбачені кредитним договором. Всупереч зазначеному та положенням ст.ст.1054.526.529, ЦК України [PERSON] не виконує своїх зобов»язань за зазначеним договором, внаслідок чого станом на 07 квітня 2015 року існує заборгованість перед Банком в сумі 143149,83 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 3356507,78 грн., складається із залишку заборгованості за кредитом у смі 140 776, 40 дол. США, та суми несплачених відсотків за користування кредитом- 2373,43 дол. США, а також пені за прострочення зобов»язань в розмірі 12251 253,43 грн. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором від 09 червня 2006 року № 001/006/2006 між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PCL -001/006/2006, за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником зобов»язань за кредитним договором від 09 червня 2006 року відповідач надала в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме земельну ділянку, площею 0,10 га., що знаходиться за адресою : м. Чернігів,вул.. Північна,50 та належить іпотекодавцю на праві власності. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором від 01 липня 2008 року було укладено 03 липня 2008 року між ЗАТ»ОТПБанк» та [PERSON] договір наступної іпотеки № PML /027/2008, за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобов»язань боржник [PERSON] надала іпотекодержателю нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 360.2кв.м. що знаходиться в м. Чернігові по вул. Північна,50 та належить іпотекодавцю. Крім того з метою забезпечення виконання зобов»язань за зазначеними кредитними договорами від 09 червня 2006 року та 01 липня 2008 року між Банком та [PERSON] були укладені договори поруки відповідно №SR 001/006/2006 та №SR-N00/ 030/2008. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2015 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Звернуто стягнення на підставі Договору іпотеки №PСL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року, Договору іпотеки №РМL-N00/027/2008 від 03 липня 2008 на заставлене майно земельну ділянку, площею 0,10 (нуль цілих одна десята) га, житловий будинок загальною площею 360, 2 (триста шістдесят цілих дві десятих) кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Північна, 50, що належить на праві власності [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Кошти отримані від реалізації заставленого майна направити на погашення заборгованості в сумі 247 448 (двісті сорок сім тисяч чотириста сорок вісім) доларів США 96 центів, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку 5 802 063 (пять мільйонів вісімсот дві тисячі шістдесят три) грн.. 20 коп. та пені в розмірі 21 177 530 (двадцять один мільйон сто сімдесят сім тисяч пятсот тридцять) грн. 59 коп. перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором №HCL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року та за Кредитним договором №ML-N00/027/2008 від 01 липня 2008 року. Стягнуто з [PERSON]В на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитними договорами №HCL-001/006/2006 від 09.06.2006, №ML-N00/027/2008 від 01 липня 2008 в розмірі 247 448 (двісті сорок сім тисяч чотириста сорок вісім) доларів США 96 центів, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку 5 802 063 (пять мільйонів вісімсот дві тисячі шістдесят три) грн 20 коп та пеню в розмірі 21 177 530 (двадцять один мільйон сто сімдесят сім тисяч пятсот тридцять) грн 59 коп. Не погоджуючись з вказаним рішенням, [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «ОТП Факторинг УКраїна» в задоволенні позову. [PERSON] вважає вказане рішення незаконним, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт заперечує проти заборгованості по кредитному договору №HCL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року. Апелянт не погоджується з твердженням позивача про те, що банк надав по вказаному договору 152 250,00 доларів США, оскільки в п.1.1 визначено розмір кредиту в сумі 80000,00 доларів США. Крім того, банком не надано доказів, які б підтверджували видачу апелянту кредитних коштів за обома кредитними договорами. Позивач не врахував платежі по наявним у апелянта оригіналам квитанцій на суму 80759,88 доларів США і оригіналам квитанцій на суму 109 248,99 грн., що в еквіваленті становить 13746,76 доларів США. Також апелянт заперечує проти заборгованості по кредитному договору №РМL-N00/027/2008 від 01 липня 2008 року. Оскільки позивачем не було надано доказів стосовно видачі кредиту та порядку зарахування грошових кощтів сплачених позичальником, неможливо встановити правильність розрахунку пені, яка була заявлена до стягнення. [PERSON] вважає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є належним позивачем. Оскільки будь-якого документу, який би підтверджував передавання від ПАТ «ОТП Банк» до позивача документів, які засвідчують права вимоги не надавалися апелянту та в матеріалах справи не містяться. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами порушено вимоги умов Кредитного договору та Договору іпотеки, а саме не виконуються належним чином в обумовлені строки зобовязання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій кредитним договором і тому у позичальника за кредитним договором HCL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року існує заборгованість перед позивачем в сумі 104299,13 дол. США 13 центів та пеня в розмірі 8926277 грн.16 коп., а за кредитним договором ML-N00/027/2008 від 01 липня 2008 року існує заборгованість [PERSON] перед позивачем в сумі 143149 доларів США 83 центи, що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 140,776,40 доларів США; суми несплачених відсотків за користування кредитом- 2373,43 дол. США; пені за прострочення виконання зобов»язань в розмірі 12251253,43 грн. За умовами договорів поруки саме як поручитель [PERSON] зобов»язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов»язаннм [PERSON] Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може апеляційний суд з таких підстав. Так 09 червня 2006 року між [PERSON] та АКБ "Райффайзенбанк Україна" був укладений Кредитний договір № HCL-001/006/2006. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно повязані між собою, згідно з п.1. частини №1 Кредитного договору. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 80 000 доларів США, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49 % (пять цілих і 49 сотих відсотків) річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку (Позивачу) на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Позичальник повинна повністю повернути Банку суму кредиту не пізніше 09 червня 2026 року.(т.1ас.6-10) Відповідно до додаткового договору №1 від 11 червня 2007 року до кредитного договору №HCL-001/006/2006 від «09» червня 2006 року внесено зміни та доповнення в кредитний договір і зокрема викладено п.1.1 кредитного договору відповідно до якого банк надав кредит позичальнику [PERSON]В у розмірі 130000 дол. США., а п.1.7.1 визначено що банк здійснює видачу кредиту позичальнику п»ятьма траншами, решта положень кредитного договору залишилась без змін ( т.3ас.6). Таким чином за зазначеним кредитним договором №HCL-001/006/2006 від «09» червня 2006 року [PERSON], отримала кредит у розмірі 130000 дол. США та зобов»язувалась повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відповідну плату за користування кредитом. Згідно з кредитним договором від 01 липня 2008 року № ML-N00/027 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] банк надав останній кредит в сумі 152250 доларів США. Фіксований відсоток 5,49% річних. Дата остаточного повернення кредиту 01 липня 2023 року.(т.1ас.15). Як вбачається з виписки з банківського рахунку [PERSON]В додатків №1 до Кредитного договору № ML-N00/027 відповідач отримала від банку кредит в розмірі 152250 дол. США. (т.1ас.19-54,т.3ас.64-87). Відповідно до висновку судово - економічної експертизи №1009/1010/16-24 від 03 жовтня 2016 року, проведеної Чернігівським відділенням КНДІСЕ в межах матеріалів справи підтвердити або спростувати наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості(по сплаті процентів за кредит, погашення основної суми боргу) [PERSON]В за кредитними договорами № №HCL-001/006/2006 від «09» червня 2006 року та від 01 липня 2008 року № ML-N00/027 станом на 07 квітня 2015 року перед ТОВ ОТП»Факторинг» не видається можливим. Відсутність в повному обсязі джерел інформації щодо погашення простроченої заборгованості в розмірі платежів та неявність неоднозначних даних, щодо погашення платежів у документах які є в матеріалах справи, та відсутність матеріалів справи, не дає можливості не дає можливості визначити розмір простроченої кредитної заборгованості(тіло, і відсотки, пеня) окремо по кожному кредитному договорі (т.4а.с.1-32). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до змісту ст.ст.66, 212 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України. На підставі статті 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов»язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлених кредитом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. ТОВ»ОТП Факторинг Україна» відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № HCL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року(т.1ас.68,т 2 ас. 88-92). Відповідно до кредитних заявок [PERSON] підписаних нею до даного кредитного договору № HCL-001/006/2006 від 09.06.2006р., 03.11.2006 р., 02.06.2007р. 03.07.2007р. 12.07.2007р., 13.06.2008р. зазначається що кошти видаються шляхом перерахування на поточний рахунок №26200001593802( т.2ас.193-197). З банківської виписки про рух коштів по рахунку [PERSON] №26200001593802 встановлено, що кошти відповідно до кредитних заявок надходили на рахунок відповідача.(т.2ас.228-260, т.3ас.93-126). Тому доводи апеляційної скарги що відсутні дані які б підтверджували отримання кредиту [PERSON] та розмір отриманого кредиту за зазначеним кредитним договором є безпідставними. [PERSON] та її представник вказаний розрахунок заборгованості за кредитним договором № HCL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року ніякими доказами не спростовано, і не надано належних доказів на підтвердження обставин на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень проти отримання кредиту за зазначеним договором. Згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2016 року, яке є чинним, визнано недійсними: п.1.8.1,п.4.1.1, п.4.1.2,п.4.1.3,п.4.1.4,п.4.1.5,п.4.1.6 кредитного договору № HCL-001/006/2006 від 09/06/2006 року укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (т.3 а.с.219-224) Зазначеними пунктами договору (окрім п.1.8.1) визначається відповідальність позичальника і саме визначається сплата банку пені . У зв»язку з чим колегія суддів при визначенні заборгованості за кредитним договором № HCL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року не може взяти до уваги включення в таку заборгованість [PERSON] нарахування позивачем пені в розмірі 8926277,16 грн. Враховуючи вищевикладене, необхідно визначити заборгованість [PERSON] за кредитним договором №HCL- 001/006/2006 від 09 червня 2006 року в розмірі 104299,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07 квітня 2015 року становить 2445553,41 грн. Визначаючи заборгованість [PERSON] за кредитним договором № ML-N00/027/2008 від 01 07.2008 року колегія суддів враховує що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2016 року, яке набрало чинності визнані недійсними пункти 4.1.1.,4.1.2,4.1.3 кредитного договору № ML- NOO/027/2008 від 01 липня 2008 року яким визначена відповідальність позичальника за порушення прийнятих на себе зобов»язань і зокрема п. 4.1.1 передбачена сплата Банку пені. У зв»язку з вищевикладеним, визначаючи розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ML-N00/027/2008 від 01 07.2008 року, колегія суддів вважає, що не слід враховувати при цьому нараховану позивачем пеню у розмірі 12251253,43 грн., про що зазначено в розрахунках заборгованості за зазначеним кредитним договором, який наданий позивачем( т.1 ас.70,т.3ас.47). Тому заборгованість [PERSON] за кредитним договором № ML- NOO/027/2008 від 01 липня 2008 року станом на 07 квітня 2015 року становить 143149,83 долари США, що за офіційним курсом НБУ становить 3356507,78 грн., яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 140776,40 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07 квітня 2015 року становить 3300856,74 грн., та суми несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 2373,43 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07 квітня 2015 року становить 55651 грн. При цьому обґрунтованість наданих позивачем розрахунків заборгованості по зазначених договорах, яка прийнята та визначена апеляційним судом, досліджена відповідно до положень ст..ст.57-60,179 ЦПК України, такий розрахунок відповідає умовам кредитних договорів які є чинними. Відповідач власного контр розрахунку заборгованості не надав. Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги [PERSON] що ОТП «Факторинг Україна» не може бути по відношенню до [PERSON] кредитором, тому що відсутні докази, які засвідчують право вимоги за зазначеними кредитними договорами і тому не може бути заставодержателем. Відповідно до ч.1ст.512 Ц К України кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). Відповідно до договору комісії від 28 жовтня 2011 року укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна", сторони уклали 28 жовтня 2011 року Договір купівлі - продажу кредитного портфелю та додатку №1 до даного договору, Договором про відступлення права вимоги від 28 жовтня 2011 року,до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права первісного кредитора ПАТ «ОТП Банк» внаслідок відступлення права вимоги за кредитними договорами №HCL- 001/006/2006 від 09 червня 2006 року № ML-N00/027/2008 від 01 07.2008 року у зв»язку з чим ТОВ»ОТП Факторинг Україна» набуло всі права іпотекодержателя за Договором іпотеки, а саме право вимоги основної суми боргу, нарахованих до сплати відсотків та інших витрат, що підлягають сплаті Боржником відповідно до умов Кредитного договору та Договору іпотеки. Зазначені обставини набуття ТОВ »ОТП Факторинг Україна» права вимоги до [PERSON] суми боргу, всіх прав іпотекодержателя підтверджено також ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2013 року і дана обставина в силу ч.3ст.61 ЦПК України є преюдиційною ( т.1ас.79-90, т.3 ас.7-12,т.2ас.276). Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2016 року яке набрало чинності, визнано припиненою поруку за договором № SR-001/006/2006 року укладеним між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна». Згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2016 року яке є чинним, визнано припиненою поруку за договором № ML-N00/027/2008 укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»(т3 ас.236-245). Враховуючи вищезазначене, та положення ч.1ст.554 ЦК України, колегія суддів вважає, що [PERSON] не відповідає перед ТОВ»ОТП Факторинг Україна» у зв»язку із порушенням [PERSON] зобов»язань за кредитними договорами № HCL-001/006/2006 від 09 червня 2006 року та ML-N00/027/2008 від 01 липня 2008 року, які забезпечувалися порукою і за якою поручитель та боржник відповідали як солідарні боржники. У зв»язку з вищенаведеним, [PERSON] не може відповідати за позовом з підстав визначених ТОВ»ОТП Факторинг Україна». Враховуючи вищезазначене що суд першої інстанції неповно з»ясував обставини що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, рішення суд як незаконне підлягає скасуванню. Оскільки [PERSON]В свої зобов»язання за кредитними договорами в повному обсязі не виконує, то утворилася заборгованість: за кредитним договором №HCL- 001/006/2006 від 09 червня 2006 року в розмірі 104299,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07 квітня 2015 року становить 2445553,41 грн., за кредитним договором № ML- NOO/027/2008 від 01 липня 2008 року в розмірі 143149,83 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07 квітня 2015 року становить 3356507,78 грн., яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 140776,40 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07 квітня 2015 року становить 3300856,74 грн., та суми несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 2373,43 долари США. що за офіційним курсом НБУ станом на 07 квітня 2015 року становить 55651 грн., у зв»язку з чим ТОВ»ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за зазначеними кредитними договорами просить звернути стягнення на нерухоме майно яке було передано відповідачем у іпотеку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до договору іпотеки №PCL -001 /006/2006 від 09 червня 2006 року та з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором договором №HCL - 001/006/2006 від 09 червня 2006 року [PERSON]В передала в іпотеку Акціонерному комерційному банку «Райффайзенбанк Україна» належну їй земельну ділянку площею 0,10 га що знаходиться в м. Чернігів, вул. Північна,50.(т.1ас.55). З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов»язань за кредитним договором від 01 липня 2008 року № ML-N00/027/2008 було укладено 03 липня 2008 року договір наступної іпотеки № PML-N00/027/2008, за яким [PERSON] для забезпечення виконання боргових зобов»язань за кредитним договором надала іпотекодержателю ЗАТ»ОТП Банк» в іпотеку нерухоме майно належний їй: житловий будинок загальною площею 360.2 кв.м. що знаходиться в м. Чернігів, вул. Північна,50, разом з яким в іпотеку надано земельну ділянку на якій він знаходиться загальною площею 0,10 га , що знаходиться в м. Чернігові вул.Північна 50(т.1ас.59). Правові наслідки порушення зобов»язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, що обумовлює оснвне зобов»язання.(ст.3 Закону України»Про іпотеку). Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягненн на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов»язанння боржником. Враховуючи зазначене, що п.п.5.2 як договору іпотеки від 08 червня 2006 року так і договору наступної іпотеки від 03 липня 2008 року, зазначено що у разі порушення іпотекодавцем будь-яких із своїх зобов»язань за статтею 5 цього договору, Іпотекодержатель має право на негайне виконання Іпотекодавцем боргових зобов»язань, у тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів вважає що у зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань боржником [PERSON] позивач має право задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення на предмет іпотеки. При цьому виходячи із положень п.6.4 зазначених іпотечних догворів іпотеко держателю належить право продати предмет іпотеки будь- якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку встановленому чинним законодавством. Апеляційний суд вражає безпідставними доводи апеляційної скарги що ОТП»Факторинг Україна» не має права висувати вимоги передбачені ст..35 Закону України»Про іпотеку» оскільки як встановлено до ТОВ»ОТП Факторинг» внаслідок відступлення права вимоги перейшли всі права первісного кредитора. Тому відповідно до ч.1ст.35 Закону України «Пр іпотеку» у зв»язку із порушенням [PERSON] умов кредитних договорів, ТОВ »ОТП Факторинг Україна» 07.04.2015 року цінним листом надсилалась боржнику(іпотекодавцю) вимога про виконання порушених зобов»язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.( т.1ас.72-75). За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається крім іншого, початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна предмету іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотеко держателем або на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. З урахуванням п.6ч.1ст.3 ЦПК України щодо загальних засад цивільного законодавства, та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов»язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, апеляційним судом було запропоновано представникам сторін, визначити вартість предмету іпотеки, в тому числі і експертним шляхом, від чого останні відмовилися. Тому враховуючи норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та правові позиції Верховного Суду України у справі №6-1935 цс15 від 07 жовтня 2015 року, у справі №6-1923 цс 15 від 02.11.2016 року, за якою початкова ціна предмету іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, колегія суддів вважає можливим встановити таку ціну враховуючи визначену за згодою сторін в договорі наступної іпотеки від 03 липня 2008 року № PML-N00/027/2008, вартість земельної ділянки що знаходиться в м.Чернігові, вул. Північна,50 площею 0,10 га. в 165755,91 грн., вартість розташованого на ній житлового будинку площею 360,2 кв.м та житловою площею 163,8 кв.м. в 1992014,57 грн. Після зазначеної дати інша оцінка предмету іпотеки не проводилась. Враховуючи вищенаведене, зміст позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» диспозитивність цивільного судочинства та правову суть спору, колегія суддів вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги, і в рахунок заборгованості [PERSON]В перед ТОВ »ОТП Факторинг Україна яка виникла станом на 07 квітня 2015 року: за кредитним договором №HCL- 001/006/2006 від 09 червня 2006 року в розмірі 104299,13 доларів США за кредитним договором № ML- NOO/027/2008 від 01 липня 2008 року в розмірі 143 149,83 долари США, - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №PCL-001/006/2006 від 08 червня 2006 року, та за договором наступної іпотеки №PML-N00/027/2008 від 03 липня 2008 року, а саме: житловий будинок загальною площею 360,2 кв.м. та житловою площею 163,8 кв.м., що знаходиться за адресою м. Чернігів, вул. Північна 50 та належить [PERSON] на праві власності, та земельну ділянку на якій він розташований,що знаходиться за адресою м. Чернігів, вул. Північна, 50 та належить [PERSON] на праві приватної власності, - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з встановленням початкової ціни предмету іпотеки: житлового будинку в - 1992014,57 грн., та земельної ділянки, на якій він розташований в - 165755,91 грн. В задоволенні інших позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» необхідно відмовити. Розподіляючи судові витрати між сторонами, відповідно до правил ст. 88 ЦПК України, виходячи з ціни позову 26979593,73 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг" на 21,5%, необхідно стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 785,61 грн. в рахунок часткового відшкодування сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції (т.1 а.с.1). Оскільки апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково на 78,5%, то пропорційно до задоволеної її частини, необхідно стягнути з ТОВ «ОТП Факторинг» на користь [PERSON] 3155 грн. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті нею судового збору за апеляційний розгляд справи (т.1 а.с.149).

Outcome: partial