Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що він народився [INFO] в м. Мелітополь Запорізької області, Україна. З 24 січня 1986 року був зареєстрований за адресою [ADDRESS] по паспорту громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER], виданому ОВД м. Феодосія Автономної Республіки Крим, 14 вересня 1985 року. Крім цього відповідно записам у будинковій книзі зазначеної адреси є відомості про тимчасову прописку з 05 березня 1998 року по 05 березня 1999 року по вищевказаному паспорту. За обліками Мелітопольського МВ УМВС України в Запорізькій області паспорт серії [NUMBER] було оформлено на підставі втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER], виданого Мелітопольським МВВС в Запорізькій області від 10 березня 1976 року. На момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року) заявник перебував на території України, відбував покарання строком 12 років в «Оріхівській виправній колонії № 88» Запорізької області, початок строку 24 січня 1986 року, кінець строку 25 січня 1998року. Звільнений був 24 січня 1998 року. Після відбуття покарання заявник був ще два рази засуджений до позбавлення волі. В 2001 році заявником було загублено паспорт громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER], виданому ОВД м. Феодосія Автономної Республіки Крим, 14 вересня 1985 року. В теперішній час він відбуває покарання строком 14 років в Софіївській виправній колонії № 45 за вироком Мелітопольського міськрайсуду Запорізької області. З 07 вересня 2015 року відповідно акту огляду медико-соціальної експертної комісії заявнику була встановлена без срочно інвалідність другої групи. Відсутність паспорта громадянина України позбавляє його можливості оформити соціальну допомогу по інвалідності. З заявою про оформлення набуття громадянства України заявник звертався до Софіївського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області яке відмовило йому у оформленні документів посилаючись на ст.44 Указу Президента України № 215/2001 від 27 березня 2001 року «Питання організації виконання Закону України « Про громадянство України» та ст. 8 Закону України «Про громадянство» . Встановлення факту постійного проживання на території України в період з 1986 року по теперішній час заявнику потрібно для оформлення громадянства України та отрмання паспорта громадянина України. Представник позивача у судовому засіданні заяву підтримав, та просить задовольнити. Представники заінтересованої особи Соффіївського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не заперечують проти заяви про становлення факту постійного проживання на території України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.91 року чи 13.11.91 року Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.91 року або 13.11.91 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Судом встановлено, що [PERSON] на даний час відбуває покарання у Державній установі "Софіївська виправна колонія (№45)", що підтверджується довідкою №45/5-2088 від 21.05.2018 року(а.с.9). Згідно наданої суду довідки, [PERSON], відбував покарання в Державній установі "Оріхівська виправна колонія (№88)" за вироком судової колегії з кримінальних справ Кримської області з 25.01.1986 року по 25.01.1998 роки, за вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області з 27.01.2001 року по 27.07.2004 роки, за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 15.09.2006 роки по 15.09.2011 роки(а.с.10). З 07 вересня 2015 року [PERSON] була встановлена друга група інвалідності безсрочно, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №415209(а.с.11). Судом досліджено лист Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області №2301/01-А-70 від 12 травня 2017 року, в якому вказано, що згідно даних обліку будинкової книги [PERSON] зареєстрований з 24.01.1986 року за адресою: [ADDRESS], по паспорту громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER], виданий ОВД м.Феодосія,14.09.1985 року(а.с.4). За обліками Мелітопольського МВ УМВС України в Запорізькій області паспорт серії [NUMBER] було оформлено на підставі втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER], виданого Мелітопольським МВВС в Запорізькій області від 10.03.1976 року(а.с.4). Таким чином суд вважає, що в матеріалах справи наявні всі докази, що підтверджують факт постійного проживання на території України заявника [PERSON]. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved