Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою та просить визнати трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛТС-МЕДІА" та [PERSON] припиненими з 14.11.2019 року на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України у зв`язку зі звільненням за власним бажанням; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛТС-МЕДІА" внести відповідний запис в трудову книжку [PERSON]. В обґрунтування вимог зазначає, що ТОВ"ЛТС-МЕДІА" створено 05.06.2018 року. ТОВ "ЛТС-МЕДІА" здійснює свою діяльність на підставі модельного статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1182 від 16.11.2011 року. Вищим органом є загальні збори учасників, єдиним засновником є [PERSON] . Пунктом 2 рішення №19122018/1 засновника (учасника) товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТС-МЕДІА" від 19.12.2018 року позивача призначено директором ТОВ"ЛТС-МЕДІА" з 20.12.2018 року. На підставі наказу №05/07 від 20.12.2018 року "Про призначення на посаду директора" позивач приступив до виконання обов`язків директора з 20.12.2018 року. Оскільки єдиний засновник і учасник товариства [PERSON] не займався підприємством, інших найманих працівників немає, поставлені економічні завдання товариством не виконувалися, позивач звернувся до відповідача з заявою про своє звільнення з посади директора з 14.11.2019 року. Заява позивача отримана [PERSON] 23.10.2019 року. Однак, до цього часу позивача не звільнили з роботи, запису в трудову книжку не зробили, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 16.12.2019 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.21-22). У судове засідання позивач не з`явився, згідно поданої через канцелярію суду заяви просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.37). Представник ТОВ"ЛТС-МЕДІА" у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.24, 34, 36). Відповідач [PERSON] відзив на позов до суду не надав, копія ухвали про відкриття провадження від 16.12.2019 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за місцем проживання відповідача (а.с.25, 35). Крім того, відповідача повідомлено про дату час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 30.01.2020 (а.с.30). У судові засідання 30.01.2020 та 05.03.2020 відповідачі не з`явилися. Відповідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 05.06.2018 року створено Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛТС-МЕДІА", що підтверджується протоколом №05-06 загальних зборів учасників ТОВ"ЛТС-МЕДІА" від 05.06.2018 року (а.с.9) та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.8). Позивача [PERSON] призначено директором ТОВ"ЛТС-МЕДІА" з 20.12.2018 року, що підтверджується рішенням №19122018/1 засновника ТОВ"ЛТС-МЕДІА" від 19.12.2018 року (а.с.10), наказом №05/07 від 20.12.2018 року про призначення на посаду директора (а.с.11) та копією трудової книжки позивача (а.с.12). 17.10.2019 року позивачем подано письмову заяву про звільнення з посади за п.1 ст.36 КЗпП з 14.11.2019 року (а.с.13,14), які направлені відповідачу (а.с.15). Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст.22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Згідно положень ст.38 КЗпП України та п.46 Модельного статуту право директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення. Статтею 47 КЗпП України передбачано обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Таким чином, суд приходить до висновку, що невирішення заяви позивача про звільнення з посади директора є порушенням його права щодо вільного вибору праці, тому наявні достатні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з ТОВ"ЛТС-МЕДІА" підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 536,80 грн. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано лише рахунок-фактуру №09/12/2019 від 09.12.2019 (а.с.16), тому, враховуючи, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, підстави для стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Outcome: partial