Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить: визнати за нею право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення напівпідвалу: 46-1, 46-2, 46-3, 46-4, 46-5, 46-6, 46-7, 46-8, 46-9, 46-10, що знаходяться по [ADDRESS]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за [PERSON] на нежитлові приміщення напівпідвалу 46-1 по 46-10, що знаходиться по [ADDRESS], індексний номер 14805413 від 30.07.2014р., 15:19:22, прийняте державним реєстратором [PERSON] Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 05 серпня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. та зареєстрований за реєстраційним №548; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] на нежитлові приміщення напівпідвалу 46-1 по 46-10, що знаходиться по [ADDRESS], індексний номер 14923543 від 05.08.2014р., 12:29:38, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О.; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.08.2014р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. та зареєстрований за реєстраційним №566; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] на нежитлові приміщення напівпідвалу 46-1 по 46-10, що знаходиться по [ADDRESS], індексний номер 14998935 від 07.08.2014р., 16:29:36, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О.; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 квітня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень набула у власність нежитлові приміщення напівпідвалу: 46-1, 46-2, 46-3, 46-4, 46-5, 46-6, 46-7, 46-8, 46-9, 46-10, загальною площею 115.6 м.кв., що по [ADDRESS]. Право власності за зазначені житлові приміщення було за нею належним чином зареєстровано, що стверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 травня 2004 року. В подальшому, після оформлення права власності на вказані нежитлові приміщення, нею були укладені угоди для обслуговування придбаної нерухомості (договір сервітутного землекористування, договір експлуатаційних витрат, постачання енергоносіїв, тощо). В серпні 2014 року невідомими особами було здійснено спробу захоплення вищезазначених належних їй нежитлових приміщень шляхом злому замків на вхідних дверях. На місце пригоди прибули працівники органів внутрішніх справ - Сихівського РВ ЛМУ УМВСУ, якими було встановлено, що право власності на зазначені нежитлові приміщення станом на серпень 2014 року зареєстроване за зовсім іншою фізичною особою, а саме за громадянином [PERSON] В подальшому їй стало відомо, що відповідач [PERSON] незаконно оформив право власності на належні їй нежитлові приміщення на підставі заочного рішення суду, яке не набрало законної сили на момент реєстрації його права власності, а потім здійснив відчуження спірних нежитлових приміщень на користь відповідача - [PERSON], який через два дні відчужив їх на користь відповідача - [PERSON] Однак, з моменту придбання у власність спірного нерухомого майна у 2003 році вона постійно та безперервно володіла і користувалася ним та ніколи не мала наміру його відчужувати. Укладення відповідачами договорів купівлі-продажу належного їй нерухомого майна, а також реєстрація за ними права власності, порушує її права та законні інтереси, як єдиного та правомірного власника такого майна. Враховуючи те, що вона була позбавлена права власності на нерухоме майно у незаконний спосіб, відповідач [PERSON] не був законним власником спірних нежитлових приміщень та не мав права на їх відчуження відповідачу [PERSON], а останній відповідачу [PERSON], вважає, що має безумовне право на відновлення свого порушеного права, зокрема визнання за нею права власності на згадані нежитлові приміщення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та відповідно скасування державної реєстрації права власності за відповідачами. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явились, від представника позивача надійшла письмова заява в якій він просить розглядати справу у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності за наявних у справі достатніх доказів. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду, причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає можливим розглядати справу у її відсутності за наявних у справі достатніх доказів. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. У разі порушення права власності, згідно з положеннями ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтями 387, 391 ЦК України передбачено право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а також право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 25 квітня 2003 року між [PERSON] (покупець) та Управлінням ресурсів Львівської міської ради (продавець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №800, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2673, за умовами якого позивач [PERSON] купила нежитлові приміщення, загальною площею 115.6 м.кв., позначені в технічному паспорті номерами: 46-1, 46-2, 46-3, 46-4, 46-5, 46-6, 46-7, 46-8, 46-9, 46-10, та розташовані в напівпідвалі будинку [ADDRESS]. Статтею 182 Цивільного кодексу України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній державній реєстрації відповідним органом. Право власності на нежитлові приміщення, загальною площею 115.6 м.кв., що по [ADDRESS], зареєстровано за позивачем [PERSON] Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", що стверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3678336 від 25.05.2004 року. З довідки ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 02.09.2014 року вбачається, що станом на 29.12.2012 року нежитлові приміщення, площею 115.6 м.кв., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу №800 від 25.04.2003 року та акту приймання-передачі № 800 від 25.04.2003 року. А відтак, позивачем [PERSON] правомірно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 квітня 2003 року набуто право власності на вищезазначені нежитлові приміщення, яке у встановленому законом порядку зареєстровано за нею Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки". Судом встановлено, що в подальшому, 30 липня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 14805413, згідно якого право власності на спірні нежитлові приміщення, загальною площею 115.6 м.кв., що по [ADDRESS], зареєстровано вже за відповідачем [PERSON] на підставі рішення Сихівського районного суду міста Львова від 18 липня 2014 року. Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», в редакції від 09.05.2014р., чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Так, заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18 липня 2014 року по цивільній справі №464/6530/14-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нежитлові приміщення за набувальною давністю, задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано за ним право власності на нежитлові приміщення напівпідвалу, загальною площею 115.6 м.кв., по [ADDRESS]. Однак, як вбачається з тверджень [PERSON] та підтверджується оглянутими судом матеріалами цивільної справи №464/6530/14-ц, участі в судовій справі за позовом [PERSON] до [PERSON], остання не брала, належні їй спірні нежитлові приміщення ніколи та нікому не передавала, та рішення суду від 18 липня 2014 року про визнання права власності на такі за [PERSON] не отримувала, та про існування такої справи їй нічого відомо не було, оскільки суд надсилав їй повістки (та в подальшому саме заочне рішення) за попереднім місцем її реєстрації: [ADDRESS], де вона не проживала близько останніх шести років. За змістом ст.ст. 223 ч.1, 227, 228, 294 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом; відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення; заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії; апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії. Оскільки [PERSON] не отримувала заочного рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18 липня 2014 року у цивільній справі №464/6530/14-ц, то воно не могло 30 липня 2014 року - на час реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення за відповідачем [PERSON], набрати законної сили у встановленому законом порядку. Крім того, в матеріалах зазначеної цивільної справи також наявна довідка Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2014 року, з якої вбачається, що станом на 29 серпня 2014 року рішення по справі не набрало законної сили. А відтак, з огляду на те, що заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18 липня 2014 року станом на момент прийняття державним реєстратором рішення від 30 липня 2014 року про державну реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачем [PERSON] не набрало законної сили, підстав, визначених п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень", для проведення такої державної реєстрації не було та таке зареєстровано неправомірно, всупереч вимог закону. Окрім цього, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2014 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення та вищезазначене заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18 липня 2014 року про визнання за [PERSON] права власності на вищезазначені житлові приміщення скасовано. В подальшому, рішенням Сихівського районного суду м.Львові від 02 жовтня 2015 року, яке не оскаржувалось та 12 жовтня 2015 року набрало законної сили, прийняте по цивільній справі № 464/6530/14-ц, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання права власності на нежитлові приміщення напівпідвалу, загальною площею 115.6 м.кв., у будинку № [ADDRESS] - відмовлено. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Всупереч наведеному, 05 серпня 2014 року відповідач [PERSON] відчужив спірні нежитлові приміщення напівпідвалу, загальною площею 115.6 м.кв., що по [ADDRESS], шляхом укладення договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О., з відповідачем [PERSON] та 05 серпня 2014 року за останнім здійснено державну реєстрацію права власності на спірні приміщення. Відповідач [PERSON], в свою чергу, через два дні, а саме 07 серпня 2014 року відчужив спірні нежитлові приміщення напівпідвалу, загальною площею 115.6 м.кв., що по [ADDRESS], шляхом укладення договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О., з відповідачем [PERSON] та 07 серпня 2014 року за останнім здійснено державну реєстрацію права власності на спірні приміщення. Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Так, лише власник вправі володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача (віндикація) лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Виходячи з того, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника - позивача [PERSON] не з її волі, жодні законні підстави для набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірні нежитлові приміщення, загальною площею 115.6 м.кв., розташовані в напівпідвалі будинку [ADDRESS] були відсутні, рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на спірні приміщення не набрало законної сили, а в подальшому було скасоване, продавцем нежитлових приміщень була особа, яка не набула права власності на майно у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим договори купівлі-продажу, укладені 05 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], та 07 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсними та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за цими особами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] 1461,60грн. судового збору сплаченого нею при зверненні до суду з даним позовом та 243,60грн. судового збору сплаченого нею при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову, а всього 1705,20грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 317, 319, 321, 328, 330, 386, 388, 391, 392, 655, 658 Цивільного кодексу України, ст.ст.19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), та

Outcome: approved