Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором. Обґрунтовуючи вимоги позивач в позовній заяві вказував на те, що між банком та відповідачем 07.04.2008 року був укладений кредитний договір на підставі якого [PERSON] 07.04.2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000,00 грн на платіжну картку. Кредит був наданий з умовою сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши заяву відповідач погодився, що вказана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. , У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, останній станом на 31.01.2020 року має заборгованість в розмірі 40475,82 грн, складовими якої є: 3000,00 грн - заборгованість за кредитом; 28352,21 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6720,00 грн - заборгованість за пенею; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банкіських послуг; 1903,61 грн - штраф (процентна складова) відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банкіських послуг. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду належним чином був повідомлений. В позовній заяві позивач просив розглянути справу за відсутності представника позивача та в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату,час і місце розгляду справи. Відповідно до ст.223, 280 ЦПК України неявка відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Суд, враховуючи думку позивача, відсутність відзиву на позов, вважав можливим розглянути справу заочно. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Заявою [PERSON] , яку він підписав 07.04.2008 року підтверджується, що підписавши цю заяву останній виявив бажання оформити на своє ім`я в Приватбанку кредит в розмірі 3000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом 2% в місяць на залишок заборгованості, з щомісячною комісією 3,5%(а.с.16). Згідно вказаної заяви також вбачається, що щомісячний платіж становить 149-420 грн, який розраховується шляхом множення суми кредиту на 14 та ділення на 100. Таким чином, розмір щомісячного платежу становить 420,00 грн, яку позичальник повинен погашати не пізніше 25 числа місяця на номер карти, вказаний у даній Анкеті, а саме [NUMBER] (SAMD № [NUMBER] ). Датою відкриття рахунку, згідно даної заяви є 07.04.2008 року. З вищевказаної заяви також вбачається, що [PERSON] ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні для ознайомлення в письмовому вигляді. Зміст заяви також свідчить про те, що своїм підписом [PERSON] підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також про його місцезнаходження. Заява також містить відомості про те, що вказана заява разом з Памяткою клієнкта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між її підписантом та Банком договір про надання банківських послуг. З довідки позивача (а.с.64), яка не містить реквізитів дати її складання вбачається, що 07.04.2008 року банком був відкритий картковий рахунок [NUMBER] на який було встановлено кредитний ліміт в розмірі 3000,00 грн. Довідкою ПриватБанку (а.с.65) без номеру та дати підтверджується, що за кредитним договором б\\н, який було укладено між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитні картки не видавались. З виписки Банку по картковому рахунку [NUMBER] на ім`я [PERSON] вбачається, що 07.04.2008 року по даному рахунку була проведена банківська операція у відділенні № 12 Харківського філіалу, а саме в касі банку були видані грошові кошти в розмірі 3000,00 грн (а.с.50-53). Також з вказаної виписки вбачається, що грошові кошти на вказаний рахунок після 07.04.2008 року по 31.07.2019 року жодного разу не надходили. Звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, позивач мотивуючи свої вимоги зазначав, що підписана відповідачем заява разом з Умовами та Тарифами банку є підтвердженням оформлення договору та отримання кредитних коштів. До кредитного договору банк додав Умови та Правила надання банківських послуг, які підписані головою Правління Банку (а.с.54-59), але вказані Умови та Правила не містять інформації про те, що саме з цими Умовами та Правилами був ознайомлений відповідач. Позивач зазначає, що у зв`язку з недотриманням позичальником взятих на себе зобов`язань виникла заборгованість за кредитом. Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.7-15), станом на 31.01.2020 року заборгованість відповідача становить 40475,82 грн, складовими якої є: 3000,00 грн - заборгованість за кредитом; 28352,21 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6720,00 грн - заборгованість за пенею; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банкіських послуг; 1903,61 грн - штраф (процентна складова) відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банкіських послуг. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). На підтвердження вимог існування договірних кредитних відносин між сторонами у справі позивачем надані заява від 07.04.2008 року про бажання оформити на своє ім`я кредиту, яка підписана відповідачем [PERSON] , Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку та зміни до договірної бази по платіжним картам, договірної бази по споживчому кредитування та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів). Дослідивши надані позивачем докази, суд погоджується з тим, що підписавши заяву від 07.04.2008 року [PERSON] виявив бажання отримати в Приватбанку кредит в розмірі 3000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 24% річних та отримав його. Зі змісту вказаної заяви також вбачається, що сторони погодили, що погашення кредиту відбувається щомісячними платежами в розмірі не менше 420 грн, які повинні бути внесені не пізніше 25 числа місяця на номер карти, вказаній в даній заяві, а саме на карту з № [NUMBER] . Умови кредитного договору не містять строку остаточного повернення кредитних коштів. Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Враховуючи наведене, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З виписки банку (а.с.50-53) вбачається, що відповідач отримавши кредитні кошти свої зобов`язання щодо щомісячного погашення кредиту не здійснював. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів за користування кредитом є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, але частково, а саме з відповідача підлягає стягненню сума кредитних коштів в розмірі 3000,00 грн та процентів за користування кредитними коштами в розмірі 8508,20 грн. Задовольняючи вимоги позивача частково, в частині стягнення з відповідача суми відсотків в розмірі 8508,20 грн, суд виходить з такого розрахунку: Розрахунок процентів Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 300008.04.2008 - 31.01.2020431624 %8508.20 Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 28352,21 грн є необґрунтованими, оскільки нарахування процентів за підвищеною процентною ставкою, зазначеною в наданому позивачем розрахунку (а.с.7-15), не підтверджується умовами кредитного договору, з якими був ознайомлений відповідач. Що стосується наданих позивачем, в якості доказу, Умов та Правил надання банківських послуг, то суд до вказаних доказів відноситься критично і не вважає їх належними та допустимими доказами, оскільки вказані Умови та Правила, хоч і зазначено, що з ними був письмово ознайомлений відповідач, взагалі не містять підпису [PERSON] про ознайомлення з ними, а також відомостей про те, коли саме вони були затвердженні банком, в якій редакції вони надані суду (що унеможливлює перевірити їх актуальність станом на 07.04.2008 року). Тому, суд не може прийняти як достовірний та належний вказаний доказ, оскільки позивачем не доведено, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 07.04.2008 року. При цьому суд також вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Що стосується вимог банку щодо стягнення з відповідача суми пені та штрафів, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони є необґрунтованими та не підтвердженими жодним доказом. Позивач вказуючи, що відповідач повинен сплатити заборгованість за пенею в розмірі 6720,00 грн в змісті позову посилається на те, що розмір процентів визначений п.5.5.1 Правил користування платіжною карткою та Тарифами, які викладені на банківському сайті. Також вимагаючи стягнути з відповідача штраф у вигляді фіксованої частини та процентної складової позивач посилається на те, що зазначені штрафі визначені у пункті 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Але, як вже вище було зазначено, доказів того, що відповідач був належним чином ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами позивачем суду надано не було. При цьому суд зазначає, що Тарифи банку, на які посилається позивач у своєму позові, суду взагалі надано не було, а згідно наданих суду документів (довідки щодо видачі кредитних карт (а.с.65)) кредитні картки відповідачу банком не видавались. Крім того, суд зазначає, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг належним чином позивачем не засвідчені, що ставить під сумнів зміст вказаних документів. Вони не містять ні прізвища особи, яка його завірили, ані посади особи банку, що їх завіряла. Також ці документи не містять дати засвідчення. Враховуючи наведене вище, заявлені АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення з [PERSON] суми пені та штрафів за кредитним договором б/н від 07.04.2008 року є безпідставними через їх недоведеність і тому не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 11508,20 грн, які складаються з: 3000,00 грн - тіла кредиту 8508,20 грн - відсотків за користування кредитними коштами, розрахованими за період з 08.04.2008 року по 31.01.2020 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст.141 ЦПК України, за змістом якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 597,65 грн (11508,20 грн х 2102,00 грн : 40475,85 грн). Решта суми судового збору (1504,35 грн) покладається на позивача.

Outcome: partial