Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 21 травня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № CVXRRX37400231, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11863,20 гривень зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує на те, що, [PERSON] порушив умови кредитного договору і станом на 25 листопада 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 90 544 гривень 09 копійок, яка складається із заборгованості за кредитним договором - 9367 гривень 55 копійок, заборгованості по процентах за користування кредитом - 33974 гривні 91 копійки, по комісії за користування кредитом - 1708 гривень 32 копійки, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 45493 гривні 31 копійки. Вказує, на те, що рішенням Глибоцького районного суду від 11 травня 2012 року із відповідача було стягнуто 60 229 гривень 95 копійок заборгованості за кредитним договором, а тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму заборгованість за кредитним договором в сумі 32 329 гривень 85 копійок та судові витрати по справі. Представник позивача Зюлковська Л.В. в судове засідання не з'явилася, проте від неї до суду надійшла заява, відповідно до якої вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у відсутності представника позивача. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином була повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. За таких обставин, за згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ комерційний банк "ПриватБанк" не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21 травня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № CVXRRX37400231 згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 11 863 гривень 20 копійок зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці до 20 травня 2009 року. Відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених кредитним договором, оскільки не сплачував кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. Останній платіж ним здійснено 07 травня 2008 року. Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2012 року було задоволено позов позивача та стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором № CVXRRX37400231 у розмірі 60 229,95 грн. та судові витрати. При цьому, позивач, звертаючись до суду у 2012 році просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 80 729,50 грн., яка виникла станом на 10 березня 2009 року та складалася із заборгованості за кредитом - 9 367,55 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 1 708,32 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 32 499,55 грн., штраф (фіксована частина ) - 500 грн., штраф - процентна складова - 3 820,45 грн. Заочним рішенням позовні вимоги задоволено частково. Зокрема, судом було зменшено розмір неустойки з 32 499,55 грн. до 12 000 грн. На даний час позивач, звернувшись до суду із позовом та знову ж таки просить суд стягнути пеню в розмірі 45 493,31 грн., при цьому в цей розмір включено також пеню в розмірі 20 499,45 грн. у стягненні якої вже було відмовлено рішення від 11 травня 2012 року. Відповідно до п. 5.3 умов надання споживчого кредиту фізичним особам розтрочка при порушенні Позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Рішенням суду від 11 травня 2012 року було стягнуто із відповідача на користь позивача штраф (фіксовану частину) у розмірі 500 гривень. В судовому засіданні також встановлено, що позовні вимоги у даній справі, що розглядається, стосуються заборгованості, яка виникла, станом на 25 листопада 2014 року. Розмір заборгованості дорівнює 90 544 гривень 09 копійок, яка складається із заборгованості за кредитним договором - 9367 гривень 55 копійок, заборгованості по процентах за користування кредитом - 33974 гривні 91 копійки, по комісії за користування кредитом - 1708 гривень 32 копійки, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 45493 гривні 31 копійки. При цьому із матеріалів справи вбачається, що позивач визначив суму заборгованості за кредитним договором в сумі 30 314,14 грн., шляхом віднімання стягнутої суми заборгованості за рішенням суду від нарахованої суми станом на 25 листопада 2014 року, однак, її структуру з чого вона складається не вказав. При цьому включив до даної суми розмір пені та штрафу, які були предметом позову, що розглянутий судом у 2012 році. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи всі докази по справі, та враховуючи, що позивач просить стягнути суми заборгованості, які виникли після винесення рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також суми заборгованості у стягненні яких вже було відмовлено попереднім рішенням суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, ст.. ст. 526, 530, 598, 610, 611 625, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed