Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання\~осіб такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням,із зняттям з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,1000 га. Станом на 01.04.2021 року у вказаному домоволодінні зареєстровані відповідачі по справі, які є громадянами Російської Федерації, не проживають на території України тривалий час, однак залишаються зареєстрованими у спірному домоволодінні. Відповідачі у спірному домоволодінні не проживають, особистих речей в ній не мають, комунальні послуги не сплачують. За таких обставин, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов визнали, оскільки є громадянами РФ, проживають та зареєстровані на території вказаної держави. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., належить домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,1000 га. Відповідачі у вказаному домоволодінні зареєстровані, але не мешкають тривалий час, особистих речей в домоволодінні не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі не проживають у житлі понад один рік без поважних причин, а тому є такими, що втратили право користування спірним житлом, а тому вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації у вказаному житловому приміщенні. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. з кожного.

Outcome: partial