Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.01.2008 №б/н в сумі 139062,80 грн., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 3550,50 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 24.01.2008 по 30.07.2019 в сумі 135512,30 грн. та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 24.01.2018 було укладено Договір про надання банківських послуг № б/н шляхом підписання анкети-заяви. Також, 24.01.2008 відповідачем [PERSON] була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду". На підставі Договору про надання банківських послуг було відкрито відповідачу картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом, розмір якого було збільшено до 3940,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком кредитний договір. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, на відміну від відповідача, який свої зобов`язання перед банком не виконувала належним чином, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору банку не надавала у зв`язку із чим утворилася заборгованість на загальну суму 135512,30 грн. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 26.08.2020 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на повов. Відповідач [PERSON] у строк встановлений судом, 16.09.2020 подала відзив на позов, згідно якого просить застосувати до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що строк дії останньої карточки, яка була їй надана за даним кредитним договором, закінчився 03/16. Крім того, останній платіж за договором, нею було здійснено 19.09.2014, а саме здійснено поповнення карточки в терміналі самообслуговування. Позивач жодних вимог в межах строку позовної давності, а саме з 01.04.2016 до неї не заявляв, а звернувся до суду за захистом своїх прав лише 09.07.2020, після спливу трирічного строку позовної давності встановленого ст.257 ЦК України. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь на відзив. Зазначає, що позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.01.2008 заявлено банком в межах строку позовної давності відповідно до п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років. Крім того, зазначає, що відповідач [PERSON] приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 22.04.2011. Просить позов задовольнити. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.01.2008 між ПАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час АТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір №SAMDN500000019361745 (а.с.23) шляхом підписання Заяви, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 2000 грн., на картковий рахунок з використанням кредитки "Універсальна", терміном дії на 2 роки, зі сплатою відсотків за користування кредитним договором у розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] в день підписання кредитного договору 24.01.2008, підписала також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.24), відповідно до якої базова процентна ставка в місяць за кредитним договором становить 3%, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця. Таким чином, відповідач [PERSON] підписавши Заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими визначено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів за порушення виконання зобов`язань фактично погодилася із умовами надання кредиту та визначеними процентами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В судовому засіданні встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала не належним чином, порушуючи умови договору щодо здійснення щомісячних платежів, процентів та повернення кредиту допустила утворення заборгованості. Згідно з представленим розрахунком (а.с. 9-14), станом на 31.03.2020 заборгованість позичальника за кредитним договором становила 139062 грн. 80 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 3550 грн. 50 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 24.01.2008 по 30.07.2019 в сумі 135512 грн. 30 копійок. Таким чином, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання по договору кредиту, внаслідок чого допустила утворення заборгованості по виконанню кредитних зобов`язань, а тому суд вважає, що позивач вправі відновити свої порушені майнові права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача в частині тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Однак, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Як роз`яснив Верховний Суд України в правовій позиції, висловленій в постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Як вбачається з довідки (а.с.22) згідно кредитного договору, укладеного між сторонами, [PERSON] отримала чотири кредитні картки: перша 4149605359925690 - 24.01.2008 із терміном дії до 01/12, друга [NUMBER] - 05.10.2009 із терміном дії до 01/12, третя [NUMBER] - 09.12.2011 із терміном дії до 06/15, четверта [NUMBER] - 12.05.2014 із терміном дії до 03/16. Отже, відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, строк повернення [PERSON] кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на кредитній карточці, тобто до 31.03.2016. Також, як вбачається з виписки по договору [PERSON] , остання операція з поповнення кредитної картки № [NUMBER] в терміналі самообслуговування була здійснена відповідачем 19.09.2014 на суму 100 гривень (а.с.15-20). Зважаючи на те, що у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, яка була підписана відповідачем у день підписання кредитного договору, строк внесення щомісячних платежів визначений до 25 числа місяця, що наступний за звітним (а.с. 24), а тому перебіг строку позовної давності щодо повернення [PERSON] місячних платежів розпочався 25.10.2014, після несплати чергового платежу і закінчився 25.10.2017, а щодо повернення кредиту в повному обсязі з наступного дня після закінчення строкум дії карточки, а саме з 01.04.2016 і закінчився 01.04.2019. Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до суду тільки 09.07.2020, що підтверджується вхідним штампом Верховинського районного суду Івано-Франківської області (а.с. 2), тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому, при застосуванні строку позовної давності, суд не бере до уваги проведену 11.07.2018 операцію з погашення заборгованості на суму 1388,03 грн., та не вважає, що внаслідок проведення даної операції було перервано строк позовної давності, оскільки як вбачається з виписки за договором (а.с.15) дані кошти були внесені на кредитну карту №4149605359925690, термін дії якої закінчився ще 01.02.2012. Крім того, з даної виписки вбачається, що з 14.10.2014 жодні операції за договором відповідачем не здійснювалися. Всі операції - договірне (автоматичне) списання коштів, що не може призводити до переривання позовної давності, адже банк самостійно здійснює списання грошових коштів, і боржник при цьому, не вчиняє будь-яких активних дій, які б стали підставою для переривання. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком, зробленим у постанові Верховного Суду у справі № 442/5498/16-ц (провадженн я № 61-37554св18) від 13 січня 2020 року. Також, суд не враховує наведені в запереченні на відзив доводи позивача щодо звернення з позовом до суду в межах строку позовної давності встановленої п.1.1.7.31 Умов та правил надання Банківських послуг, а саме 50 років, до яких відповідач [PERSON] приєдналася шляхом підписання анкети-заяви від 22.04.2011, оскільки як вбачається з даної анкети-заяви, на ім`я [PERSON] , 22.04.2011 оформлено дебетову особисту картку, що не має жодного відношення до укладеного кредитного договору №б/н від 24.01.2008. Крім цього, за відсутності підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг, суд позбавлений можливості перевірити, чи на момент отримання відповідачем кредитних коштів вказані документи містили умови, зокрема, щодо визначення спеціального строку позовної давності. А роздруківки Умов та Правил із сайту банку не можуть бути належними доказами, оскільки такі повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку безпідставним є посилання позивача на ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/1180/17, провадження № 14-131цс 19. Враховуючи наведене, за наявності відповідної заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.01.2008 слід відмовити за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed