Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкова І.О. звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором №2/0911/06-1К від 09.11.2006р в сумі 139183,93грн та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що внаслідок не виконання відповідачами своїх договірних зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки за боржником [PERSON] утворилась заборгованість в зазначеній сумі, яку позивач просить стягнути з відповідачів як солідарних боржників в судовому порядку. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічними позовами до ПАТ КБ "Надра" про припинення договору поруки Свої вимоги обґрунтовують тим, що ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом 08 серпня 2015 року, тобто після закінчення визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, що є підставою для визнання поруки припиненою, а також банк порушив приписи чинного законодавства та змінив умови договору поруки, змінивши валюту кредитного договору та збільшивши процентну ставку без згоди на те поручителя [PERSON], внаслідок чого збільшив обсяг відповідальності поручителя, що суперечить положенням ч. 1 ст. 651 ЦК України, яка гласить що зміна або розірвання умов договору можлива лише за взаємною згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, що є також підставою припинення поруки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідачів адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені за прострочку кредиту та відсотків. Зустрічні позови просив задовольнити у повному обсязі по підставах, викладених в них. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, свої зустрічні позови підтримали у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі, вважає, що позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. підлягає частковому задоволенню, а зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] - є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 09 листопада 2006 року між ВТ КБ «Надра» (правонаступником якого виступає ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір №2/0911/06-1К, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 25000,00 (двадцять п'ятдесят тисяч) доларів США терміном на 144 місяці під 10 відсотків річних із цільовим призначенням - для проведення розрахунків за Договором купівлі-продажу квартири від 04.11.2006 р., а останній зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі у строки й об'єми, установлені договором (далі за текстом - Кредитний договір). Строком повернення кредиту, відповідно до пп.3.3.4. Кредитного договору, є 08.11.2018 р. В забезпечення договірних зобов'язань між позивачем та [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки № 2/0911/06-2К від 09.11.2006р, згідно умов яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання [PERSON] умов кредитного договору. 11 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №2/0911/06-1К від 09.11.2006 року, відповідно до якого змінено валюту зобов'язання із доларів США та гривню, змінено розмір кредиту з 25000,00 дол. США на 148756,60 грн. основного зобов'язання, та змінено проценту ставку з 10% річних на плаваючу - UIRD- фіксований процент та фіксований процент 2%, а також затверджений новий графік платежів (Додаток №1). Також 11 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №2/0911/06-2К від 09.11.2006 року, відповідно до якого припинено дію договору шляхом відміни стягнення штрафних санкцій (штрафу та пені) у розмірі 38048,07 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 304118,22 грн. Крім того, 11 лютого 2013 р. між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №2/0911/06-2К від 09.11.2006 року, відповідно до якого Договір поруки викладено в новій редакції. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] свої обов'язки за кредитним договором виконує неналежним чином, у зв'язку з чим, станом на 15.07.2015 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 139183,93грн, з яких: 125846,84 грн - заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена), 7294,41грн - заборгованість по сплаті відсотків (у тому числі прострочена), 6042,68грн - пеня за прострочення сплати кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених законом, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Підпунктом 4.2.3. Кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплаті нарахованих процентів, інших платежів передбачених Договором та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п.3.3.3. цього Договору, а також не уклав договорі іпотеки, визначеному у п.2.1. цього Договору, у строк зазначений у п.4.3.4 цього Договору. За таких обставин, суд вважає за вірне стягнути заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) в сумі 125846,84 грн, заборгованість по сплаті відсотків (у тому числі прострочена) в сумі 7294,41грн. Що ж до вимоги позивача, щодо стягнення пені за прострочення сплати кредиту, то суд рахує , що позов у цій частині не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтею 624 ЦК України передбачено можливість стягнення пені за порушення зобов'язання та пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості по кредиту станом на 15.07.2015 року нараховано пеню за прострочення сплати кредиту та відсотків в сумі 6042,68 грн. У постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року (6-100цс14) суд дійшов висновку про те, що за правилами пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Суд, враховуючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, вважає за вірне застосувати позовну давність, що відповідає вимогам ст.258 ЦК України та відмови у задоволенні позову у цій частині у зв'язку із пропуском спеціального строку позовної давності. Відповідну позицію щодо цього виклав Верховний Суд України у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15, у якій вказав, що відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Позовні вимоги за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Таким чином, сутність поруки як способу забезпечення виконання зобов'язання полягає у тому, що третя особа (поручитель) зобов'язується перед кредитором іншої особи нести відповідальність у разі невиконання останньою її обов'язку перед кредитором. Як встановлено в судовому засіданні, позивач, у зв'язку із простроченням сплати відповідачем [PERSON] платежів по кредитному договору та утворення станом на 25.06.2012 року заборгованості в сумі 47623,46 дол.США, Банком 27.06.2012 року направлено на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] (поручителів) Вимоги про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором з вих. №50/3222, які були отримані сторонами 04.07.2012 року, що підтверджено рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.21,23). Із позовною вимогою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом ПАТ КБ «Надра» звернувся до Костопільського районного суду 25.07.2012 р., який ухвалою Костопільського районного суду від 28.02.2013 р. по справі №1710/2-783/12 був залишений без розгляду у зв'язку із подачею клопотання банком про залишення позову без розгляду. Із новим позовом про солідарне стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернувся 08.08.2015 року, що підтверджується відміткою суду на першій сторінці позовної заяви від 14.08.2015 р.(а.с.1). Таким чином, з моменту отримання поручителями вимоги банку про погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом 04.07.2012 року та до моменту пред'явлення банком нового позову до суду 08.08.2015 року сплинуло більше як 37 календарних місяців, а з урахуванням залишення першого позову без розгляду згідно ухвали суду від 28.02.2013 р. - більше як 29 календарних місяців. Згідно умов договору поруки від 09.11.2006 в разі невиконання боржником узятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У спірному договорі поруки не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки в умовах договору зазначено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Суд рахує, що у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК та пп.4.2.3. Кредитного договору, відповідач використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 04.07.2012 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати, тобто з 04.07.2012 року. Такого ж правового висновку щодо застосування норм права дійшов Верховний суд України у справі №6-190цс14 Постанова від 21.01.2015 р., який в силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховувати суди загальної юрисдикції . Оскільки, із позовом ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду 08 серпня 2015 року, тобто після закінчення визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, що є підставою для визнання поруки припиненою. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до п.п.1.1., 1.2 договору поруки №2/0911/06-2К укладеного 09.11.2006 р. між ВТ КБ «Надра» (правонаступником якого виступає ПАТ КБ «Надра») та [PERSON], поручитель бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 2/0911/06-2К , укладеного 09.11.2006 р. між ВТ КБ «Надра» (правонаступником якого виступає ПАТ КБ «Надра») та [PERSON], у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язаннь за кредитним договором, боржник та поручителі відповідають як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних відсотків. Суд рахує, що додаткова угода від 11 лютого 2013 року укладена між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] за №1 до кредитного договору №2/0911/06-1К від 09.11.2006 року, відповідно до якого змінено валюту зобов'язання із доларів США та гривню, змінено розмір кредиту з 25000,00 дол. США на 148756,60 грн. основного зобов'язання, та змінено проценту ставку з 10% річних на плаваючу - UIRD- фіксований процент та фіксований процент 2%, а також затверджений новий графік платежів (Додаток №1)., відноситься до істотних змін кредитного договору, внаслідок чого значно збільшився обсяг відповідальності поручителів. Частина 1 статті 559 ЦК України передбачає, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оскільки, додаткова угода від 11.02.2013 року була укладена без згоди на те поручителя [PERSON], є достатні підстави для застосування норми ч.1 ст.559 ЦК України та визнання договорів поруки №2/0911/06-2К від 09.11.2006 року припиненими. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 1391,84грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial