Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору № б/н від 25.08.2010 року в розмірі 35899 гривень 41 копійок та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 серпня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 31.08.2017 року становить 35899 гривень 41 копійок та складається з наступного: - 2860,52 грн. - заборгованість за кредитом; - 27653,59 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3199,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн.- штраф фіксована частина; - 1685,69 грн. - штраф процентна складова. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 31.08.2017 року; "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою"; та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт. В судове засідання представник позивача не з'явився. Натомість в поданому разом із позовною заявою клопотанні вказав, що в разі неявки відповідача, ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника Банку з постановленням заочного рішення у справі. ( а.с. 2 ) Відповідач [PERSON], будучи відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, в судове засідання повторно не зявився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не зявився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 25.08.2010 року кредитного договору № б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] отримав кредитні кошти на загальну суму 3000 грн., зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30,00% річних та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується документально. ( а.с. 4- 38) Отже, як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем та складається з Анкети позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг", "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку", а також з розрахунку заборгованості, Банк свої зобов'язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній карті, про що свідчить рух коштів по рахунку. Водночас впродовж дії договору вбачається і погашення кредиту, зокрема востаннє 12.12.2014 року. ( а.с. 4-5) Поряд з цим, в подальшому свого обов'язку по поверненню використаного кредиту у строки на мовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 31.08.2017 року за ним утворилась заборгованість в сумі 35899 гривень 41 копійка, яка складається з наступного: - 2860,52 грн. - заборгованість за кредитом; - 27653,59 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3199,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн.- штраф фіксована частина; - 1685,69 грн. - штраф процентна складова. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. ( а.с. 4-5). Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Як вбачається із розрахунку, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, базова процентна ставка, яка нараховується на залишок кредиту була встановлена в розмірі 30% річних. З 01.09.2014 року процентна ставка змінена і встановлена в розмірі 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року 43,20 % річних (а.с. 4-5) Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 1056 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Крім цього, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Якщо сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір, то зазначені Умови і тарифи повинні містити підпис позичальника, про ознайомлення з ними. При цьому, судом встановлено, що у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування відсоткова ставка встановлена на рівні 2,5 % на місяць, що становить 30 % річних і вказана довідка не передбачає зміни умов кредитування шляхом збільшення базової відсоткової ставки. (а.с. 7) Доказів того, що відповідач підписував будь - які інші довідки про умови кредитування, де передбачалося б збільшення базової відсоткової ставки, позивачем не представлено. Таким чином, Банком не доведено, що відповідач підписав також і зміни до умов кредитування від 01.09.2014 року, а тому одностороння зміна відсоткової ставки кредитором є нікчемною. У зв'язку з цим задоволенню підлягає лише сума нарахованої заборгованості до дати односторонньої зміни відсоткової ставки, а саме до 01.09.2014 року в сумі: 2996,70 грн. заборгованість за кредитом, 86,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн.- штраф фіксована частина, оскільки розрахунку відсотків та комісії виходячи з розміру 30% річних після 01.09.2014 року позивачем суду не представлено. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, однак у розмірі, який є документально підтвердженим і нормативно обгрутованим. У зв'язку з цим, з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 3583 гривні 04 копійки, що складається з тіла кредиту, відсотків за його користування, нарахованих виходячи з 30% процентної ставки станом до 29.08.2014 року, а також штрафу (фіксованої частини) нарахованої виключно на прострочену заборгованість станом на 29.08.2014 року в сумі 500 грн.. В решті позов до задоволення не підлягає за недоведеністю підставності позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру позовних вимог. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial