Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ТОВ "Кредитні ініціативи", третя особа: ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року в частині передачі (відступлення) прав вимоги за кредитним договором № 41а/156 від 19 лютого 2007 року та договором застави від 19 лютого 2007 року № 998 недійсним. Позивачка зазначала, що 19.02.2007 року між публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 41а/156 за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 99 000 доларів США строком до 18.02.2014 року зі сплатою 12,0 % річних за користування кредитом. 19.02.2007 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави транспортного засобу № 998, а саме автомобіля марки "Lexus LS 460", 2007 року випуску, шасі [NUMBER]. 17.12.2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" був укладений договір про відступлення права вимоги б/н, відповідно до якого відповідач набув усіх прав вимоги первісного кредитора до позичальників, що виникли на підставі кредитних договорів та договорів забезпечення, та які складають кредитний портфель, що був переданий (відступлений) первісним кредитором відповідачу за цим договором. Вважає, що договір про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року б/н укладений з порушенням ст. 203 ЦК України та відповідно є недійсним в частині відступлення ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" свого права вимоги до неї за кредитним договором на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" з огляду на відсутності у відповідача валютної ліцензії та можливості використання іноземної валюти, а також із порушенням норм ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", тобто, щоб бути стороною кредитора у кредитному договорі необхідно бути фінансовою (кредитною) установою та мати відповідний дозвіл на впровадження фінансової діяльності з надання фінансових послуг (надання коштів на умовах фінансового кредиту), а також необхідно мати окремий дозвіл на використання (проведення) у своїй господарській діяльності операцій пов'язаних з переходом прав власності на валютні цінності. Посилаючись на викладене позивачка просила визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року в частині передачі (відступлення) прав вимоги за кредитним договором № 41а/156 від 19 лютого 2007 року та договором застави від 19 лютого 2007 року № 998. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" Чернікова Л.І. позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, пояснила, що 17.12.2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір факторингу, згідно якого всі вимоги як кредитора до [PERSON] перейшли до ТОВ "Кредитні ініціативи". Відповідно до кредитного договору № 41а/156 від 19.02.2007 року, укладеного між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON], а саме п. 5.3.4 передбачено, що банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитора протягом п'яти днів з моменту укладення Банком договору. У ТОВ "Кредитні ініціативи" є свідоцтво про реєстрацію фінансової установи та додаток до свідоцтва, згідно якого розпорядженням від 18.09.2008 року № 1121 Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України надала дозвіл на здійснення фінансових послуг без отримання ліцензій та/або дозволів, а саме: фінансовий лізинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, надання поручительств, надання гарантій, факторинг. Посилаючись на викладене просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинюється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що 19.02.2007 року між публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 41а/156 за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 99 000 доларів США строком до 18.02.2014 року зі сплатою 12,0 % річних за користування кредитом. (а.с. 44-50). 19.02.2007 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави транспортного засобу № 998, а саме автомобіля марки "Lexus LS 460", 2007 року випуску, шасі [NUMBER]. (а.с.51-54). 17.12.2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" був укладений договір про відступлення права вимоги б/н, відповідно до якого відповідач набув усіх прав вимоги первісного кредитора до позичальників, що виникли на підставі кредитних договорів та договорів забезпечення, та які складають кредитний портфель, що був переданий (відступлений) первісним кредитором відповідачу за цим договором. (а.с.10-31). Згідно із свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 214 серії ФК, згідно якого розпорядженням від 18.09.2008 року № 1121, Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України надала дозвіл на здійснення фінансових послуг без отримання ліцензій та/або дозволів, а саме: фінансовий лізинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, надання поручительств, надання гарантій, факторинг. (а.с.109-110). Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Крім того, судом враховується, що при оформленні права вимоги на підставі договору факторингу від 17.12.2012 року не було обумовлено жодних змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договором перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсягу і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 5 ст. 5 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Посилання сторони позивача на відсутність у відповідача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями є необґрунтованими, з огляду на ті обставини, що така ліцензія необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а не договору факторингу, який оскаржується позивачем. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог. Судом не здобуто доказів недійсності оскаржуваного правочину та його невідповідності чинному законодавству України.

Outcome: dismissed