Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі АТ "ПУМБ"), який є правонаступником публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між публічним акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал" та [PERSON] 25 вересня 2013 року було укладено кредитний договір № [NUMBER] та видано кредит у сумі 8700 грн. 19.07.2016 ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинилося шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк". Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" є правонаступником усіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал". АТ "ПУМБ" свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Проте, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 14.12.2018 складає 72953,04 грн, з яких: 8956,06 грн - заборгованість за кредитом; 0 грн - заборгованість процентами; 9696,96 грн - заборгованість за комісією; 54299,84 грн - штрафні санкції. Відповідно до п. 6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта), за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії у терміни, передбачені графіком платежів за кредитним договором позичальник повинен сплатити банку штраф за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ "ПУМБ". Представник позивача, відповідно до вимог ст. 276-277 ЦПК України, просив розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження, про що зазначив у позові. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, про що свідчить лист-повідомлення суду від 20.01.2020 за вих.№1590 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 05.03.2020, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подала до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подала до суду відзиву на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач [PERSON] 25 вересня 2013 року підписала Пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування, відповідно до умов якої, остання запропонувала АТ «Банк Ренесанс Капітал», на умовах, зазначених у цій пропозиції та Розділі 3 Загальних умов Договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, укласти з ним договір страхування та договір карткового рахунку, на наступних умовах: 1. Валюта рахунку - гривня; 2. Ліміт овердрафту - 3000; 3. Строк користування овердрафтом та договором страхування - 36; 4. Розмір комісії за обслуговування овердрафту, % - 2; 5. Процентна ставка за користуванням овердрафтом % річних - 0,0001 (при здійсненні розрахункових операції в торговельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту), 24 (при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту ( в межах ліміту); 6. Процентна ставка за користування несанкціонованим овердрафтом, % річних - 24. Дана пропозиція була акцептована банком. (а.с. 9) Згідно з пропозицією, [PERSON] погодилася з тим, що ця пропозиція разом із Загальними умовами становить між нею та Банком кредитний договір. Відповідно до наданої акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» виписки з рахунку станом на 14.12.2018 відповідач має заборгованість перед Банком, яка складає 72953,04 грн, з яких: 8956,06 грн - заборгованість за кредитом; 0 грн - заборгованість процентами; 9696,96 грн - заборгованість за комісією; 182,57 грн - строкова заборгованість за комісією; 54299,84 грн - штрафні санкції. (а.с. 14) 22.09.2017 року ПАТ «ПУМБ», у теперішній час АТ «ПУМБ», за вих.№ 73 направив на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) в якій зазначив, що ПАТ «ПУМБ», у теперішній час АТ «ПУМБ», є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал» та станом на 22.09.2017 року у [PERSON] існує заборгованість перед Банком у розмірі 16 547,58 грн., а тому Банк вимагає погасити заборгованість по кредитному договору до 29.09.2017 року (а.с. 10). Звертаючись до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що [PERSON] отримала в АТ «Банк Ренесанс Кредит» 8700 грн, які зобов`язалася повертати частинами зі сплатою визначених договором процентів, однак своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість згідно з позовом, в розмірі 72953,04 грн, з яких: 8956,06 грн - заборгованість за кредитом; 0 грн - заборгованість процентами; 9696,96 грн - заборгованість за комісією; 54299,84 грн - штрафні санкції, яку позивач просив стягнути з відповідача. Частиною першою статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання нести передбачену договором та/або законом відповідальність. Як вбачається із матеріалів справи, 25.09.2013 року [PERSON] підписала із Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» пропозицію укласти договори (оферту), за умовами якої запропонувала АТ «Банк Ренесанс Капітал» укласти із нею договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції. В частині 2 вказаного договору були викладені умови кредитування, а саме: сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, спосіб надання кредиту і реквізити для погашення заборгованості (а.с. 9). Відповідно до четвертого абзацу четвертої частини статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції станом на час виникнення правовідносин, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Підписаний 25.09.2013 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] договір відповідає переліченим вимогам законодавства, тому суд вважає доведеним факт укладання між сторонами кредитного договору шляхом пропозиції укласти договір (оферта). За умовами укладеного між сторонами Договору кредиту [NUMBER] [PERSON] отримала кредит у розмірі 8700 грн, який зобов`язалася повернути до 25.09.2016. Кредит виданий шляхом банківського переказу. Процентна ставка за користуванням кредитом складає - 0,0001 % річних (при здійсненні розрахункових операції в торговельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) та 24% (при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту), процентна ставка за користування несанкціонованим овердрафтом, складає 24% річних. Погашення кредиту мало відбуватися шляхом щомісячної сплати тіла кредиту та процентів за користування коштами. Згідно копії статуту ПАТ «ПУМБ» від 12.12.2016 року останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс капітал» шляхом приєднання до банку згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол № 68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 34-36). Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] отримала в АТ «Банк Ренесанс Кредит» кредит у розмірі 8700 грн, який зобов`язалася повертати частинами зі сплатою визначених договором процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач до позову надав виписку з рахунку відповідача станом на 14.12.2018, в якому заборгованість за нарахованими відсотками становить 0,00 грн, тому, враховуючи, що визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача, суд вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок в якому заборгованість за нарахованими процентами відсутня. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8959,06 грн. При цьому, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією та штрафними санкціями, з огляду на наступне. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Разом з цим, банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування неустойки (штрафів), крім виписки з рахунку відповідача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, посилався на п. 6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, про які йдеться у пропозиції укласти договори (оферта), як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи взагалі не містять Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, а також підтверджень, з якими саме Загальними умовами кредитування відповідач ознайомився, розумів та погодився з ними, підписуючи анкету та пропозицію укласти Договори (оферта), а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначених розмірах і порядках нарахування. Таким чином, оскільки в пропозиції укласти договори (оферта) відсутні умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів) за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 549, 625, 1050 ЦКУкраїни позивач не пред`явив, суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають. У частинах першій, третій статті 509ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг (у даному випадку 2 Загальних умов кредитування), оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Наведене вище свідчить про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач був ознайомлений і погоджував Загальні умови кредитування, відкриття та ведення рахунків в Банку. Підписана відповідачем оферта не містить окремої умови, що встановлює відповідальність позичальника у вигляді штрафу за прострочення сплати кредиту, комісії. За таких обставин, вимоги про стягнення комісії та штрафних санкцій не є обґрунтованими та доведеними належними, достовірними і достатніми доказами, тому не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором [NUMBER] від 25.09.2013 в розмірі 8956,06 грн., яка складається з основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 216,31 грн.

Outcome: partial