Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суд з вказаним позовом та просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення № 55 загальною площею 14,9 кв. м., яке розташоване в житловому будинку № 2 по вулиці Чорноморська, смт. Хлібодарське, Біляївського району, Одеської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 жовтня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Чорномор'є Плюс» та [PERSON], було укладено договір № 577 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна. Позивач свої зобов'язання по вказаному договору виконав, шляхом оплати ціни паю у розмірі визначеному у договорі. В свою чергу ТОВ «Чорномор'є Плюс» свої зобов'язання виконало в повному обсязі, шляхом передачі у власність громадянину [PERSON] нежитлове приміщення № 55 загальною площею 14,9 кв. м., яке розташоване в житловому будинку № 2 по вулиці Чорноморська, смт. Хлібодарське, Біляївського району, Одеської області. Згідно рішення виконкому Хлібодарської селищної ради, новоутвореній вулиці в смт. Хлібодарське булла присвоєна назва «Чорноморська» (стара назва вул. Одеська).Після отримання акту прийому-передачі нежитлових приміщень, позивач звернувся до реєстраційної служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області із заявою про реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення, однак у реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення йому було відмовлено. У зв'язку з вказаним просить задовольнити позов. Позивач у судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував щодо винесення по справі заочного рішення (а.с. 26). Відповідач, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, та від нього не надійшло повідомлення про причини неявки (а.с. 24,27). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 19 жовтня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Чорномор'є Плюс» та [PERSON], було укладено договір № 577 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна. (а.с. 7-10). Позивач свої зобов'язання по вказаному договору виконав, шляхом оплати ціни паю у розмірі визначеному у договорі, що підтверджується довідкою ТОВ «Чорномор'є Плюс» № 179/м від 30 листопада 2015 року. (а.с. 12). В свою чергу ТОВ «Чорномор'є Плюс» свої зобов'язання виконало в повному обсязі, шляхом передачі у власність громадянину [PERSON] нежитлове приміщення № 55 загальною площею 14,9 кв. м., яке розташоване в житловому будинку № 2 по вулиці Чорноморська, смт. Хлібодарське, Біляївського району, Одеської області, що підтверджується актом прийому-передачі нежитлових приміщень від 29 квітня 2014 року. (а.с. 11). Згідно рішення виконкому Хлібодарської селищної ради № 49 від 24 квітня 2009 року, новоутвореній вулиці в смт. Хлібодарське була присвоєна назва «Чорноморська» (стара назва вул. Одеська) (а.с. 6). Позивачу було відмовлено реєстраційною службою Біляївського районного управління юстиції Одеської області в реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення у зв'язку з тим, що подані ним документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують ( а.с. 4). Ч.2\~ст. 328 ЦК України\~констатує, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~\~\~\~\~Ч.1\~ст. 334 ЦК України\~передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~Відповідно до ч.1\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як вказано у\~ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це права оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім'я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 [PERSON] України, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...» У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. На\~підставі викладеного

Outcome: approved