Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

18.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та збільшивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 9512,19 грн., індекс інфляції в розмірі 814,65 грн., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 70,36 грн. та судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2014 року по просп. Повітрофлотському, 24/2 в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 26.06.2014 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Позивач зазначає, що цивільно-правову відповідальність [PERSON], як власника автомобіля марки «Daewoo» д.н.з. [NUMBER], було застраховано у Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі полісу № АС/8308598. Згідно даного полісу, розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень на одного потерпілого, відповідно до п. 5 цього ж полісу, розмір франшизи встановлено у сумі 1000,00 (одна тисяча) гривень. Згідно звіту з оцінки транспортного засобу №2830 від 26.09.2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], становить 12138,13 грн. з урахуванням фізичного зносу, у тому числі ПДВ в розмірі 1625,94 грн. Позивач посилається, що заява про дорожньо-транспортну пригоду була надана ним відповідачу 26.06.2014 року, а заява про страхове відшкодування надана позивачем на адресу відповідача 16.09.2014 року, проте відповідач до цього часу не здійснив виплату страхового відшкодування позивачу. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 9512,19 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача індекс інфляції в розмірі 814,65 грн. та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 70,36 грн. за період з 16.12.2014 року по 16.03.2015 року, згідно ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. На адресу суду направив свої письмові заперечення. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 26.06.2014 року по просп. Повітрофлотському, 24/2 в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень (а.с.6). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 26.06.2014 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Вказана постанова набрала законної сили (а.с.7-10). Згідно з постановою Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2014 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу № АС/8308598 від 01.10.2013 року (а.с.37). 26.06.2014 року [PERSON], як учасник ДПТ, звернувся до АТ «УОСК» з повідомленням про настання страхового випадку за встановленим зразком АТ «УОСК», про ДТП, що сталася 26.06.2014 року, під його керуванням (а.с.15). Крім того, 16.09.2014 року позивач звернувся до АТ «УОСК» з вимогою виплатити страхове відшкодування, завданого внаслідок ДПТ, що сталася 26.06.2014 року (а.с.16). З листа №1343 від 11.02.2015 року вбачається, що згідно звіту з оцінки транспортного засобу № 2830 від 26.09.2014р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Colt, реєстраційний номер [NUMBER], тобто [PERSON], становить 12 138,13 грн. з урахуванням фізичного зносу автомобіля в т.ч. ПДВ в розмірі 1 625,94 грн. (а.с.12-14). Згідно страхового акту № 15424 від 10.11.2014 року, розрахунку суми страхового відшкодування від 21.10.2014 року та повідомлення про прийняте рішення по події, яка мала місце 26.06.2014 року вбачається, що АТ «УОСК» було прийнято рішення щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 9512,19 грн. (12138,13 грн. (матеріальний збиток згідно звіту) - 1625,94 грн. (ПДВ) - 1000,00 грн. (франшиза) = 9512,19 грн.) (а.с.38-40). Позивач погоджується з сумою страхового відшкодування, що визначена позивачем. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування позивачу до цього часу виплачено не було. Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст. 12 цього Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб. Суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування відповідає способу захисту, що передбачений нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 9512,19 грн. (12138,13 грн. (матеріальний збиток згідно звіту) - 1625,94 грн. (ПДВ) - 1000,00 грн. (франшиза) = 9512,19 грн.). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 36.2. ст. 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Як вбачаться з матеріалів справи, потерпілий звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування 16.09.2014 року та відповідно, здійснити виплату відповідач мав не пізніше 15.12.2014 року. Разом з тим, як встановлено вище, відповідач до цього часу страхове відшкодування позивачу не виплатив. Таким чином, виходячи з вимог п. 36.2. ст. 36 Закону та ст. 625 ЦК України, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача індекс інфляції в розмірі 814,65 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 70,36 грн. за період з 16.12.2014 року по 16.03.2015 року. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved