Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 14 квітня 1998 року. Відповідач [PERSON] є зареєстрованим за даною адресою, проте не проживає в зазначеній квартирі та не з`являється, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в квартирі не має, і взагалі даною квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили та не чинять, він добровільно визначив собі інше місце проживання і жилим приміщенням не користується. Крім того, відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача. За таких обставин, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судове засідання [PERSON] представник позивача [PERSON] надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву щодо розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено,\~що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 14 квітня 1998 року (а.с.11-13). Разом з нею у спірній квартирі зареєстрованим є [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 17.10.2019 (а.с.14). Відповідач [PERSON] \~залишається зареєстрованим\~в квартирі [ADDRESS] , утім в ньому не мешкає без поважних причин, особистих речей в квартирі не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими доказами та визнано самим відповідачем у поданій до суду заяві. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратив право користування спірним житлом. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved