Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором, в сумі 44140,03 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернулася до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та підписала заяву № б/н від 12.07.2010 року згідно якої банк надав їй кредит в розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між банком та клієнтом договір. Всупереч умовам договору [PERSON] своєчасно не здійснювала платежів для погашення заборгованості за кредитом, тобто зобов'язання належним чином не виконувала, а тому позивач просить стягнути вказану суму боргу. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши разом з позовною заявою клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечень проти заочного розгляду справи не має. Відповідач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що позовні вимоги визнає частково, просила зменшити розмір заборгованості. Обгрунтовуючи заяву вказала, що має на утриманні шестеро дітей, з яких одна дитина прийомна. В даний час вона ніде не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років. Крім того, старша дочка навчається в медичному коледжі за контрактом. Враховуючи неявку всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, за яким банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з копії анкети-заяви від 12.07.2010 року, яка складена представником банку та відповідачкою, остання ознайомлена з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які в сукупності складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом проставленим у заяві. В п. 2.1.1.2.3. Витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" вказано, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4 "Умов та правил надання банківських послуг" передбачено, що підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 "Умов та правил надання банківських послуг", Клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.7.6. "Умов та правил надання банківських послуг" визначено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. З розрахунку суми боргу по договору № б/н від 12.07.2010 року вбачається, що заборгованість відповідача станом на 27.09.2017 року складає: 3104,73 грн. - тіло кредиту; 27323,87 грн. - нараховані відсотки; 11133,33 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2078,10 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором. Вирішуючи питання про зменшення розміру заборгованості, суд приходить до наступного висновку. Згідно положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи встановлено, що позивач нарахував відповідачу штрафні санкції відповідно до пункту 2.1.1.7.6 "Умов та правил надання банківських послуг" в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 2078,10 грн. (процентна складова), а також відсотки за користування кредитом в розмірі 27323,87 грн. та пеню в розмірі 11133,33 грн. Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 2078,10 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають. Крім того, ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з цим, суд приймає до уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Також пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). На підтвердження обставин викладених у заяві про зменшення розміру боргу, позивач надала довідку про склад сім'ї видану Добрянською селищною радою Ріпкинського району Чернігівської області від 20.12.2017 року № 1914 з якої вбачається, що за адресою місця проживання [PERSON] зареєстровано 7 осіб, з яких шестеро дітей. Отже, враховуючи те, що відповідач надала заяву про зменшення розміру заборгованості, її сімейний та матеріальний стан, а також те, що розмір пені значно перевищує розмір основного зобов'язання, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем пені з 11133,33 грн. до 3711,11 грн., який на думку суду в даному випадку є співмірним з розміром основного боргу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно зі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial