Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказавши в позовній заяві, що на примусовому виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 51269711 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. №3929 від 26.06.2009 року. Вказаним виконавчим написом запропоновано задовольнити вимоги ЗАТ "ОТП Банк" в розмірі 83823,76 доларів США та 40709,80 грн. шляхом звернення стягнення на майно, що належить йому на праві власності: нежитлове приміщення загальною площею 52,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що виконавчий напис №3929 від 26.06.2009 року, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., не підлягає виконанню з наступних підстав. 12.12.2007 року між ним та ЗАТ "ОТП Банк" укладено кредитний договір №МІ-201/364/2007, відповідно до якого банком було надано кредит у розмірі 81000 доларів США строком до 12.12.2034 року. Для забезпечення виконання кредитного зобов'язання був укладений договір іпотеки №PML-201/364/2007 вказаного нежитлового приміщення та додатковий договір №1 від 03.07.2008 року. Посилаючись на ті обставини, що надані банком нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості позивача перед банком, просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. №3929 від 26.06.2009 року про звернення стягнення на нежитлове приміщення загальною площею 52,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить йому на праві власності, таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлений належним чином, заяв про відкладення слухання справи суду не надав. У судове засідання не з'явився приватний нотаріус Вартанова О.С., та третя особа повідомлені належним чином, від ДВС надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ДВС. З урахуванням думки учасників процесу, суд визнав за можливе розгляд даного провадження за відсутності осіб, які двічі не з'явилися у судове засідання. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» заперечувала проти позову, просила в його задоволенні відмовити через пропуск позивачем строку звернення до суду у відповідності до ст..267 ЦК України, про що надала письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2014 року та рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2015 року, які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.05.2015 року, встановлені обставини, у справі в якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини, зокрема [PERSON] та приватний нотаріус Вартанова О.С. Судом встановлено, у тому числі із рішення суду апеляційної інстанції, що в силу ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, 12.12.2007 р. між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML201/364/2007, згідно з умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 81 000 доларів США, строком до 12.12.2034 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20.12.2014 року між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір №PLM-201/364/2007 та в подальшому - додатковий договір №1 до договору іпотеки, за якими предметом договору є нежиле приміщення [ADDRESS] загальною площею 52,8 кв.м. 26.06.2009 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3929, яким запропоновано звернути стягнення на нежиле приміщення [ADDRESS] загальною площею 52,8 кв.м., яке належить на праві власності [PERSON] в рахунок заборгованості за кредитним договором: 77891 долар США - заборгованість за кредитом; 5932,76 доларів США - заборгованість за простроченими відсотками; 40 709,80 гривень - пеня за період з 12.01.2009року по 25.06.2009 року та витрати по вчиненню виконавчого напису у сумі 1 700 грн. Як також встановлено судовими рішеннями, 25.03.2009 року за вих. №22-2/3110 на адресу [PERSON]. була надіслана досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором №ML201/364/2007 та попереджено про подальше вжиття заходів до примусового стягнення заборгованості у разі невиконання вимог банку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У вказаній досудовій вимозі розмір заборгованості зазначався: 77891 долар США - заборгованість за кредитом; 3117,73 доларів США - заборгованість за простроченими відсотками; 11 269,72 гривень - пеня Даних про те, що після 25.03.2009 року банком [PERSON] направлялась вимога про погашення заборгованості в розмірі, визначеному у виконавчому написі, а саме: 77891 долар США - заборгованість за кредитом; 5932,76 доларів США - заборгованість за простроченими відсотками; 40 709,80 гривень - пеня матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Як встановлено судами, приватному нотаріусу на підтвердження повідомлення боржника про усунення порушення була надана вимога банку щодо здійснення дострокового погашення кредиту від 12.12.2007 року, в якій зазначена сума заборгованості: 77891 долар США - заборгованість за кредитом; 3117,73 доларів США - заборгованість за простроченими відсотками; 11 269,72 гривень - пеня без визначення періоду, за який утворилась заборгованість, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 26.06.2009 року на підставі наданого банком розрахунку заборгованості станом на 25.06.2009 року та з урахуванням вже збільшеної заборгованості (77891 долар США - заборгованість за кредитом; 5932,76 доларів США - заборгованість за простроченими відсотками; 40 709,80 гривень - пеня). Крім того, у вимозі банку від 25.03.2009 року [PERSON] не було повідомлено про те, що сума заборгованості зі спливом часу може змінюватись, оскільки будуть нараховані суми, передбачені кредитним договором. Як вже раніше встановлено судовими рішеннями, виконавчий напис вчинений нотаріусом без дотриманням Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про іпотеку" та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Вказаних обставин неспростовано також і даному провадженні жодним належним доказом. З урахуванням цих обставин позов [PERSON] є обґрунтованим і доведеним. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України). За змістом ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту. Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). У судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності, посилаючись на ті обставини, що [PERSON] ще у 2009 році знав про наявність оспорюваного виконавчого напису, однак з позовом до ПАТ «ОТП Банк» та приватного нотаріуса звернувся лише у вересні 2009 року. Як вбачається із судових рішень, [PERSON] вже наприкінці 2009 року був обізнаний про наявність виконавчого напису №3929 приватного нотаріуса Вартанової О.С. Разом з тим, позовна заява про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, подана до суду 12.09.2016 року, тобто із спливом 3-річного строку звернення до суду. Таким чином, у зв'язку із спливом позовної давності, у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання рішення законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed