Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

В квітні 2014 року КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (надалі також позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач тривалий час користується послугами позивача з опалення та гарячого водопостачання, однак не оплачує дані послуги, у зв»язку з чим утворилась заборгованість в сумі 7756 грн. 64 коп., за період з 01 жовтня 2009 року по 01 січня 2014 року, яку просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні зазначеним в позовній заяві та додатково пояснила, що нарахування за послуги з централізованого опалення квартири відповідача проводилися відповідно до базових тарифів. У період, за який у відповідачів виникла заборгованість, мав місце факт надання неналежних послуг, а саме температура повітря в квартирі не відповідала мінімально встановленій, з приводу чого КП «ЖТКЕ» Житомирської міської ради було здійснено перерахунок корекцію нарахування в лютому 2010 р. В інший період часу послуги надавалися належної якості. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що позивачем надаються послуги неналежної якості, оскільки в період зимового опалення температура в квартирі трималася на рівні 12-13 градусів, окрім того, позивачем пропущені строки позовної давності, а тому просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в [INFO], вказана квартира забезпечується послугами централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради. Згідно виписки з особового рахунку 048041, відповідач за період з 01 жовтня 2009 року по 01 січня 2014 року за розрахунком позивача заборгувала 7756 грн. 64 коп. за послуги з централізованого постачання теплої енергії, від отримання послуг не відмовлялася, про що також свідчить часткова оплата послуг відповідачем. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 22.06.2011 року між КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради та [PERSON] укладено договір, згідно якого виконавець зобов"язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов"язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином суд дійшов висновку, що між КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради як надавачем послуг з однієї сторони та відповідачами як споживачами наданих послуг з іншої сторони існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку, а з 2011 року між сторонами існують договірні відносини на підставі укладеного договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). 23.01.2010 року було складено акт претензію про неналежне надання послуг з централізованого опалення, на підставі якого позивачем в лютому 2010 року здійснено перерахунок заборгованості за теплопостачання на суму 79,97 грн., інших документів на підтвердження того, що позивач надавав послуги з постачання теплової енергії неналежної якості відповідачі не надали. Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами, які беруть участь у справі і інших осіб, доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 7756,64 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З розрахунку про заборгованість вбачається, що відповідачем вчинено дії щодо визнання свого боргу, та здійснено останню оплату в листопаді 2011 року. Судом встановлено, що згідно ч.1 ст. 264 ЦК України стягненню з відповідачів підлягає заборгованість в повному обсязі, оскільки ними були вчинені дії по частковій оплаті наданих послуг, що свідчить про фактичне визнання боргу. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved