Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Приватне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «ВФ Україна» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ЗАТ "Український мобільний зв`язок", правонаступником якого є ПАТ «ВФ Україна», та [PERSON] було укладено Договори про надання послуг мобільного зв`язку №1813982/1.10598950 від 24.08.2004 р. на номер телефону № [NUMBER] (контракт № 395376362638 ) та № 5057559/1.10598950 від 30.04.2010р. на номер телефону № [NUMBER] (контракт № 395376362571 ). Крім того, 03.07.2014 р. відповідачем була подана заявка на підставі договору №1813982/1.10598950 від 24.08.2014 р. до позивача про зміну тарифного плану на «Смартфон Контракт» по номеру телефону [NUMBER] , яка була прийнята позивачем. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на день подачі позову до суду заборгованість за договором про надання послуг мобільного зв`язку становить -31 865, 16 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі - 31 865, 16 грн. та понесені судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він замовляв та був ознайомлений із порядком та умовами надання послуги з передачі даний (інтернет-доступ) в режимі міжнародного роумінгу, її вартістю та погодився із запропонованими оператором умовами. Також його не було повідомлено про суму коштів на особовому рахунку для отримання послуг міжнародного роумінгу, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку. Крім того, вважає дії позивача щодо надання таких послуг фактично у кредити без згоди абонента неправомірними, оскільки, він не замовляв вказаних послуг. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 травня 2019 року позовні вимоги ПАТ «ВФ Україна» задоволено повністю. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2019 року заочне рішення від 02 травня 2019 року скасоване та справу призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача до судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позову заперечує. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що між ЗАТ "Український мобільний зв`язок", правонаступником якого є ПАТ "ВФ Україна" та [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 5057559/1.10598950 від 30.04.2010 р на номер телефону (контракт № 3953763625571 ) (далі - договір) (а.с. 6-7). 21 червня 2010 року відповідач звернувся до оператора мобільного зв`язку із заявою про підключення послуг міжнародної лінії за номером телефону [NUMBER] (а.с 106). 27 липня 2016 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію № С295375958410/07 про необхідність оплатити вартість наданих послуг мобільного зв`язку. Згідно наданого відповідачем рахунку за телекомунікаційні послуги вартість наданих відповідачу послуг мобільного зв`язку станом на 30.09.2014 року становить 20145 грн., з яких послуги міжнародного роумінгу - 16622,61 грн. (без ПДВ та збору до Пенсійного фонду України) (а.с. 14). Відповідно до довідкової інформації про надані послуги за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року відповідачу нараховано оплату за послуги міжнародного роумінгу (вихідні дзвінки, SMS, передача даних, вхідні дзвінки) у сумі 16622,61 грн., 3324,52 грн. - ПДВ за роумінг, 197,92 грн. - заборгованість по пакетних послугах, що разом становить 20145,05 грн. (а.с. 14). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статтях 1, 32, 37 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-IV (далі - Закон № 1280-IV) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж. Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли. Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів. Статтею 39 Закону № 1280-IV визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві. Відповідно до вимог частин першої та дев`ятої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Статтею 21 Закону № 1023-XII визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року (далі - Правила), наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача. Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором). Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо). Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг. Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів. Згідно пункту 15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів. Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства. У пункті 35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли. Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку. Пунктом 2.3.1 договору від 30 квітня 2010 року, укладеного між сторонами, передбачено, що абонент має право користуватися послугами, що надаються за цим договором в межах районів України, зазначених на карті зон дії мереж мобільного зв`язку оператора, а у разі випадку замовлення абонентом послуг міжнародного роумінгу користуватись цією послугою у країнах, з операторами яких оператор уклав договори роумінгу (а.с. 6 зворот). Право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу. Під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв (підпункт 4 пункту 64 Правил). Відповідно до пункту 2.3 затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації «Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг» від 29 листопада 2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2012 року за № 2150/22462 - забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв. Статтею 63 Закону України "Про телекомунікації" передбачено, що телекомунікаційні послуги надаються за умови укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. Із заяви про підключення послуг міжнародної лінії за номером телефону [NUMBER] від 21 червня 2010 року, вбачається що [PERSON] не надавав згоди на підключення послуги «міжнародний роумінг» (а.с. 106). Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] був ознайомлений (отримав повну і достовірну інформацію) із порядком і умовами надання вказаної послуги з передачі даних (інтернет-доступ) в режимі міжнародного роумінгу, її вартістю та погодився із запропонованими оператором телекомунікацій умовами. Також, позивачем не надано доказів належного повідомлення абонента про суму коштів на особовому рахунку для отримання послуг міжнародного роумінгу, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку, не обґрунтовано технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на особовому рахунку абонента та правомірності надання таких послуг фактично у кредит без згоди абонента. Отже, враховуючи зміст укладеного договору про надання послуг мобільного зв`язку від 30 квітня 2010 року № 5057559/1.10598950, вказані положення ЦК України, Законів України № 1280-IV та 1023-XII, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року, суд приходить висновку про відсутність у позивача достатніх правових підстав для нарахування позивачу заборгованості у сумі 19947,13 грн. за послуги міжнародного роумінгу за номером телефону [NUMBER]. Таким чином, в задоволенні вимог, щодо стягнення з відповідача вартості послуг з міжнародного роумінгу, слід відмовити. Щодо заборгованості по пакетних послугах згідно договору від 30.04.2010 року та наданих довідок по заборгованості, то станом на 29.12.2015 року заборгованість відповідача становить: за вересень 2014 року - 197,92 грн. за жовтень 2014 року - 28,63 грн., за березень 2015 року - 105,19 грн., за квітень 2015 року - 105,19 грн., разом 436,93 грн. з ПДВ та внеску до Пенсійного фонду України, без послуг роумінгу (а.с. 12-16). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за оплату телекомунікаційний послуг в розмірі 436,93 грн. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, позивачем надано розрахунок 3% відсотків річних та інфляційних втрат за період прострочення грошового зобов`язання за період з 16.05.2015 року по 29.12.2018 року на суму 20384,05 грн., а задоволено до стягнення 436,93 грн., то суд провів власний розрахунок індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, з врахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності до зазначених нарахувань (період від дня звернення до суду 29.12.2018 року - 3 роки = 1095 днів). При цьому, суд не враховує доводи позивача, щодо переривання строку позовної давності при винесенні Луцьким міськрайонним судом судового наказу від 03.10.2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за телекомунікаційні послуги, оскільки, вимоги щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат не були предметом розгляду при його винесенні. Таким чином, 3% річних розраховані судом наступним чином: (3%*суму боргу* кількість прострочених днів)/365 (кількість днів у році), а саме: (3%*436,93*1095)/365 = 39,32 грн., та інфляційні збитки за період з 29.12.2015 року по 29.12.2018 року: (сукупний розмір інфляції*суму боргу)/100% - сума боргу = збитки від інфляції, а саме: 140,21%*436,93грн./100% - 436,93 грн.=175,69 грн. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому слід стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 651,94 грн. (436,93 грн. + 39,32 грн. + 175,69 грн.) Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 39,30 грн.

Outcome: partial