Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області, із заявою, де заінтересованими особами вказав: [PERSON] та Хрустальнинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, та просив встановити факт народження [INFO] року [PERSON], у місті Луганськ, дитини жіночої статті, вагою 3 кілограми 350 грам. У судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 08 вересня 2017 року, сторони не з'явились. Заявник подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі, на підставі доказів які є в матеріалах справи. Заінтересована особа: Хрустальнинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, подала заяву якою справу просила розглянути без участі представника. Позиція заявника полягала у тому, що 25 червня 2012 року він уклав шлюб з [PERSON], громадянкою Індії, [INFO], у періоді знаходження у якому [PERSON] завагітніла і [INFO] року у місті Луганську народила дівчинку, вагою 3 кілограми 350 грамів, зростом 52 сантиметра. Але у зв'язку із тим, що дитина народилась у місті Луганську, тобто на території, де нині проводиться антитерористична операція і на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, він, вважаючи себе батьком цієї дитини не може зареєструвати факт народження своєї доньки в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, оскільки отримати підтверджуючі факт народження дитини документи, з тієї території не можливо. Заінтересована особа: Хрустальнинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, проти задоволення заяви не заперечувала. Розглядаючи заяву [PERSON] по суті, суд виходить з такого. В силу положень частини 1 статті 26 Конституції України, іноземці, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. А положення статей 73, 75 та 76 Закону України „Про міжнародне приватне право" прямо передбачають право іноземців звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів, а також підсудність судам України справ з іноземним елементом, які стосуються дії або події, що стала підставою для подання заяви, якщо вони мали місце на території України. Тому суд не має сумнівів у тому, що заяву [PERSON], який є громадянином Республіки Індія, суд має компетенцію розглянути, а враховуючи положення частини 1 статті 65 і частини 1 статті 16 названого закону, з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 6 та частини 4 статті 7 Закону України „Про громадянство" із застосуванням саме законодавства України. Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, народження фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, народження фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Положення частини 1 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що підставою для державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. А підпунктом 2 пункту 1 Розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, прямо передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за N 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9; б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу заповнюється лікарем, під наглядом якого перебуває новонароджений, і засвідчується підписом керівника закладу охорони здоров'я та круглою печаткою закладу; в) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, для державної реєстрації факту народження дитини без рішення суду, діюче законодавство України вимагає від заявника надати органу державної реєстрації актів цивільного стану: або медичне свідоцтво про народження дитини (якщо дитина народилась у закладі охорони здоров`я); або медичне свідоцтво про народження чи медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу, та висновок про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я (якщо дитина народилась поза закладом охорони здоров`я); або акт, складений відповідними посадовими особами за участю як мінімум двох свідків (за відсутності лікаря чи фельдшера) - у випадку народження дитини в транспортному засобі. При цьому, у перших двох випадках, документ обов'язково складається представниками закладу охорони здоров`я. Судом встановлено, що 25 червня 2012 року [PERSON], громадянин Республіки Індія, [INFO] уклав шлюб з [PERSON], громадянкою Республіки Індія, [INFO], про що свідчить надана заявником копія свідоцтва про шлюб та копія перекладу свідоцтва про шлюб № [NUMBER] видане Урядом Керали Департамент міського розвитку, Індія (а.с.8,9). При цьому, на підставі частини 2 статті 58 Закону України „Про міжнародне приватне право" та наданих суду документів, суд вважає, що такий шлюб вважається дійсним в України. Під час перебування ними у шлюбі, [PERSON], [INFO] року в місті Луганську, народила дитину жіночої статі, вагою 3 кілограми 350 грам, зростом 52 сантиметрів (а.с.10,11). Суд констатує, що остання обставина встановлена судом на підставі наданих заявником письмових доказів у вигляді медичного свідоцтва про народження дитини та копією виписного епікризу з історії пологів № 3454, що видане закладом охорони здоров`я міста Луганська, але яке не входить у систему закладів України, не зареєстроване за законодавством України, але знаходиться на території держави Україна. Однак суд враховує, що місто Луганськ, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входять до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, місто Луганськ входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. І фактично, що є загальновідомими обставинами, нині, знаходження на території міста Луганська небезпечно як для здоров`я, так і для життя будь-якого громадянина України, а право на свободу та особисту недоторканість не забезпечуються державою Україна на території цього міста, що підтверджується Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року №462 «Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод"». А це, об'єктивно свідчить про те, що на території міста Луганська, нині, жодний орган державної влади України, у тому числі і його заклади системи охорони здоров`я і системи реєстрації актів цивільного стану громадян працювати не можуть, а тому суд погоджується із тим, що отримати документи, встановленого законодавством України зразка і виданих компетентним Україною закладом для підтвердження факту народження дитини, заявник не може. Проте суд оцінює і сприймає надані йому докази як допустимі, виходячи з наступного. Як відзначив Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 10 травня 2001 року (справа Кіпр проти Туреччині), зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих де-факто органів та інститутів окупаційної влади далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (п.96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (п.92). А в рішенні від 23 лютого 2016 року (справа Мозер проти Республіки Молдова та Росії), Європейський Суд з прав людини вказав на те, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (п.142). Тому з огляду на обставини цієї справи та зобов`язання України, як однієї з Договірних Сторін Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поважати права людини, суд не бачить підстав аби не враховувати впроваджений Європейським судом з прав людини підхід. І саме тому вважає, що надані заявником письмові докази є належними, допустимими та достовірними, а також такими, що поза всяким сумнівом доводять факт народження [PERSON] [INFO] року, в місті Луганськ, дитини жіночої статі, вагою: 3 кілограми 350 грам, зростом 52 сантиметра. Зважаючи на викладене та доведеність факту народження, який просив встановити заявник, і при цьому необхідність державної реєстрації цього факту органами державної влади України для реалізації батьками своїх прав повною мірою, суд вважає за можливе заяву [PERSON], задовольнити. При цьому, в силу положень частини 1 статті 122 Сімейного кодексу України та частини 2 статті 58 Закону України „Про міжнародне приватне право" суд може констатувати, що матір`ю народженої дівчинки є [PERSON] ([INFO]), а батьком - [PERSON] ([INFO]), оскільки дитина була зачата та народжена під час перебування ними у шлюбі. Отже,

Outcome: approved