Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернулося до Виноградівського районного суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на кредитором спадкодавця. Згідно вимог позову позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКV0GА00007100 від 24.10.2007 року в сумі 12525,64 долар США звернути стягнення на будинок загальною площею 130,70 кв.м., житловою площею 73,30 кв.м., який розташований за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, смт. Королево, вул. Осипенка, буд. 30, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 29.10.2007 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, що є предметом іпотеки, та стягнути з відповідача судові витрати. За клопотанням позивача до участі у справі у якості співвідповідачів судом залучено [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у будинку за адресою см.Королево, вул.. Осипенка, 30 (а.с.118). В подальшому позивачем вимоги позову уточнено, про що подано уточнену позовну заяву (а.с.107-112). Згідно уточнених позовних вимог позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКV0GА00007100 від 24.10.2007 року в сумі 12525.64 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 130.70 кв.м., житловою площею 73.30 кв.м, який розташований за адресою: Закарпатська обл., Виноградівський р-н, смт. Королева, вул. Осипенка, буд. 30, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 29.10.2007 р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код СДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Закарпатська обл., Виноградівський р-н, смт. Королева, вул. Осипенка, буд. 30. Уточнений позов обґрунтовано наступним. 24.10.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір № МКV0GА00007100, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 10000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.10.2017 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка мається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. 22.06.2008 року позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.06.2008 року. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняли спадщину, якщо протягом 6 місячного строку з часу відкриття спадщини (тобто з 22.06.2008 р. по 22.01.2009) не заявили про її відмову. Дії, що свідчать про прийняття спадщини є фактичне вступання в управління або володіння спадковим майном. Так, відповідачами фактично управляють та володіють спадковим майном з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на момент смерті є [PERSON] (надалі - Відповідач), що підтверджується копією в паспорту, копія додається та діти померлого [PERSON] [PERSON], яка зареєстрована [INFO] та [PERSON], який зареєстрований [INFO], що підтверджується довідкою виданою Королівською селищною радою, яка додається. Місцем відкриття спадщини згідно ст. 1221 ЦК України є останнє постійне місце проживання спадкодавця: 90332, смт. Королево, вул. Осипенка, 30, Виноградівського району, Закарпатської обл. Часом відкриття спадщини (ст. 1220 ЦК України) визнається день смерті спадкодавця, тобто 22.06.2008 р. Згідно зі ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 29.09.2011 року позивачем була направлена претензія кредитора до Виноградівської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК: "Кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги." 14.02.2012 року Позивачем було отримано відповідь Виноградівської державної нотаріальної контори за вих. № 25 від 02.02.2012 року, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON], яка звернулась із заявою про прийняття спадщини є [PERSON]. 21.04.2012 року до спадкоємця, [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно яких Приватбанк пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що: "Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі." Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором від 24.10.2007 року становить 12525.64 Доларів США, яка складається з наступного: 8706.26 Доларів США заборгованість за кредитом, 1767.44 Доларів США заборгованість за відсотками, 340.00 Доларів США заборгованість з комісії, 1711.94 Доларів США заборгованість з пені. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Позичальник 29.10.2007 року уклали договір іпотеки №б/н (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Позичальник надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 130.70 кв.м., житловою площею 73.30 кв.м, який розташований за адресою: Закарпатська обл., Виноградівський р-н, смт. Королева, вул. Осипенка, буд. 30. Майно належить Позичальнику на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 72150,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між позичальником та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки, укладеним між позичальником та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач зважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: Закарпатська обл., смт. Королево, вул. Осипенка, буд. 30. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (ст. 1282 ЦК України). Представник позивача [PERSON], яка діє згідно довіреності № 3624-О від 11.10.2012 року (т.1 а.с. 74), в судовому засіданні під час проведення відеоконференції уточнені позовні підтримала повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Про смерть позичальника позивача стало відомо 12.05.2012 року. Докази про цю обставину надати не може. Раніше позивач не міг дізнатися про смерть позичальника, оскільки порушення зобовязань за кредитним договором почалось у 2011 році. Представник відповідачів [PERSON], який діє згідно доручення від 11.06.2014 року, посвідченого головним лікарем ДЗ Відділкова клінічна лікарня ст. Ужгород ДТГО "Львівська залізниця", ордеру адвоката (т.1 а.с. 56,126,127) в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що по факту неправомірних дій по відношенню до його довірительки порушено кримінальну справу, банк безпідставно не виплатив страховий платіж після смерті позичальника [PERSON] Також зазначив, що позивачем як кредитором пропущено строк предявлення вимог до відповідачів як спадкоємців позичальника, у звязку з чим вимоги позову також не підлягають до задоволення і з цієї підстави. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, у задоволенні позову просила відмовити, пояснила, що вона одразу після смерті чоловіка зверталась до керуючої Виноградівського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] та повідомили її про те, що чоловік помер, надала їй копію свідоцтва про смерть. Ці дії вона вчинила у період 27-30 червня 2008 року. Їй порадили сплачувати за чоловіка кредитні кошти, що вона і робила. Однак у звязку із виниклими складнощами вона не мала можливість сплачувати кредит. Про ці обставини повідомляла позивача. Зокрема, і шляхом написання та направлення письмових заяв. Заслухавши пояснення, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 24.10.2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого після зміни найменування (т.1 а.с. 42-46) є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", в особі керуючої Виноградівським відділенням філії "Закарпатське РУ" ЗАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір № МКV0GА00007100 (т.1 а.с. 15-19). На підставі даного кредитного договору [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 11215 доларів США на строк з 24.10.2007 року по 23.10.2017 року включно на такі цілі: споживчі цілі (ремонт та облаштування житлового будинку) в сумі 10000 доларів США та 1215 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 7.1 договору). Позичальник зобовязався (п.п. 7.1, 7.4 кредитного договору) погашати заборгованість за договором щомісяця відповідно до Графіка погашення кредиту, при порушенні зобовязань із погашення кредиту сплачувати пеню у встановленому договором розмірі. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, 29.10.2007 року між ним та закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником якого, як вказувалось вище, є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") було укладено договір іпотеки № б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] (т.1 а.с. 23-25). Згідно п. 2 договору іпотеки предметом іпотеки є жилий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, смт. Королево, вул. Осипенка, буд. № 30, який належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Королівською селищною радою 14.08.2001 року на підставі рішення ради народних депутатів № 85 від 19.07.2001 взамін рішення виконкому Королівської селищної ради за № 63 від 13.08.1987 року на перебудову старого жилого будинку на новий та зареєстрованого в Виноградівському бюро технічної інвентаризації 11.09.2001 року в книзі 6, номер запису 914, реєстраційний номер обєкта в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 20148824. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки дорівнює 72150 гривень. Також 24.10.2007 року між закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" та [PERSON] було укладено договір особистого страхування за № MKV0LK00059701 (т.1 а.с. 58, 59). 22.06.2008 року [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області 23.06.2008 року, серія 1-ФМ № 067207 (т.1 а.с. 29). Станом на 12.06.2012 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 12525,64 долари США, яка складається з наступного: 8706,26 долар США - заборгованість за кредитом, 1767,44 долар США - заборгованість за відсотками, 340,00 долар США - заборгованість з комісії, 1711,94 долар США - заборгованість з пені, що стверджується розрахунком заборгованості (т.1 а.с. 11-14). При визначенні заборгованості позивач охоплює період, який мав місце після смерті позичальника. Таким чином, нарахування пені, відсотків, комісії здійснено всупереч ч. 1 ст. 608, 1216 ЦК України. Розрахунок заборгованості на день смерті позичальника у справі відсутній, як наслідок кошти внесені відповідачем [PERSON] після смерті позичальника не враховані. Відповідно до ст. 529 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України - здійснення права на спадкування) та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України - оформлення права на спадщину). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Твердження представника позивача про те, що позивачу стало відомо про смерть боржника тільки 12.05.2011 року є безпідставним з огляду на те, що таке твердження не підтверджено жодними належними й допустимими доказами. На розяснене судом її права подати доказ на підтвердження зазначеної обставин, представник позивача скористалась ним власний розсуд, визначений ч. 2 ст. 11 ЦПК. На переконання суду, відповідач [PERSON], будучи приватною особою, не стороною зазначеного кредитного договору, та не клієнтом банку, без відому та погодження з уповноваженими представниками позивача Виноградівського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», враховуючи, що на останньому лежить обовязок забезпечувати банківську таємницю, визначену статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не мала можливість з власної, добросовісної волі, вносити платежі, передбачені кредитним договором за померлого позичальника у період з 27.06.2008 року по 13.09.2011 року згідно розрахунку заборгованості (т.1 а.с.11-13). Також твердження відповідача [PERSON] про те, що вона доводила до відома уповноважених представників позивача про смерть позичальника ще у червні 2008 року підтверджується викладеними мотивами, а також сукупністю дослідженими в судовому засіданні доказами, яким, зокрема, є: письмові заяви [PERSON] адресовані позивачу від 30.03.2011 року, 24.05.2011 року, відповіддю позивача від 02.07.2011 року, тощо (т. 2 а.с. 76-98). У звязку із смертю боржника позивачем тільки 29.09.2011 року, як кредитором, була направлена претензія з приводу заборгованості за кредитним договором до Виноградівської державної нотаріальної контори, що стверджується реєстром претензій від 29.09.2011 року (т.1 а.с. 30-32). Згідно відповіді Виноградівської державної нотаріальної контори за вих. № 25 від 02.02.2012 року дану претензію направлено [PERSON] (т.1 а.с. 37). 21.04.2012 року позивач скерував відповідачеві [PERSON] лист-претензію за № 1266 від 12.03.2012 року, у якій відповідача було повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором, укладеним з [PERSON], та запропоновано погасити дану заборгованість у добровільному порядку (т.1 а.с. 33-36), проте відповідач борг не сплатила. Відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем [PERSON], та продовжує проживати за адресою: [INFO], за якою також зареєстрована, що стверджується довідкою Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області №1797 від 29.05.2014 року (т.1 а.с.48). Згідно довідки Королівської селищної ради Виноградівського району № 524/02-11 від 23.07.2014 року за адресою см.Королево, вул.Осипенка, 30 станом на 22.06.2008 року зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.83). Після смерті спадкодавця, його спадкоємці не звертались до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину не отримували, що стверджується копією [PERSON] зі Спадкового реєстру (спадкові справи) відносно спадкової справи [PERSON] (т.1 а.с.76-77). Однак, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України вони є такими, що прийняли спадщину. Поряд з цим, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення кредитором спадкодавця 23.05.2014 року (т.1 а.с.4). З уточненим позов, в якому заявляє вимоги ще двох спадкоємців позичальника, які прийняли спадщину, [PERSON], [PERSON] тільки 17.09.2014 року (т.1 а.с.106). Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (ч.1). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч.2). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч.3). Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.4). Таким чином, позивач, як кредитор дізнавшись про смерть боржника не дотримав строк предявлення вимог до спадкоємців позичальника, що прийняли спадщину, у строки встановлені ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. А тому, з огляду на наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що житловий будинок, який є предметом іпотеки, не може бути примусово відчужений, відтак у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Відповідно не підлягає задоволенню і похідна від основної вимога про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у даному житловому будинку. Виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed