Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до відповідачів Публічного акціонерного товариства «АкцентБанк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивують доводи позовних вимог тим, що 18.04.2006 року було укладено кредитний договір №Е/У06640 з [PERSON] у розмірі 41000,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення в строк до 15.04.2011 року. Зазначають, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 22.08.2012 року утворилася заборгованість, що становить 92883,47 євро та складається із заборгованості за кредитом в сумі 32379,79 євро; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 33466,18 євро; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 27037,50 євро. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки з №167 від 20.10.2010 року з відповідачем [PERSON] Просять, заявлені позовні вимоги задовольнити, зокрема: стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість у розмірі 91876,42 євро за кредитним договором №Е/У06640 від 18.04.2006 року, що за курсом 9,93 відповідно до повідомлення НБУ від 22.08.2012 року складає 912676,53 грн., стягнути з відповідачів Публічного акціонерного товариства «АкцентБанк», [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10000,00 грн. та судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2012 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», вирішено задовольнити, а саме, стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № Е/У06640 від 18.04.2006 року у розмірі 91876,42 Євро, що в еквіваленті за курсом НБУ станом від 22.08.2012 року складає 912676,53 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10000,00 грн.; стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3219,00 грн. судових витрат (а.с.28-30). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2017 року, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2012 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.46-47). 20.09.2017 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська поступила зустрічна позовна заява, яку ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2017 року прийнято, постановлено зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим об`єднати в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.67). Позивач [PERSON] за зустрічним позовом мотивує позовні вимоги тим, що договір поруки був укладений за №167 20.10.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та нею, і є припиненим, оскільки пропустив шестимісячний строк передбачений ст.559 ч.4 ЦК України в межах якого банк повинен був звернутися до суду з позовною вимогою до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором. 05.10.2007 року [PERSON] та вона отримали письмову претензію від Банку з вих.№004/650 від 04.10.2007 року в якій Банк вимагав від відповідача [PERSON] , як позичальника, та від неї, як поручителя в термін до 06.11.2007 р. сплатити всю заборгованість в розмірі 36494,27 євро, яка складається з тіла кредиту, відсотків та пені. Така претензія передбачала по суті вимогу про дострокове повернення кредиту звернувшись із вказаною претензією до боржника та поручителя Банк змінив строки виконання основного зобов`язання в сторону їх зменшення та визначив останнім днем цього строку календарну дату 06.11.2007 року. Згідно положень цивільного законодавства, у разі не виконання боржником зобов`язання у встановлений строк - воно вважається простроченим. Відповідно, 06.11.2007 року настав строк виконання основного зобов`язання тому, Банк мав право в шестимісячний строк, а саме до 06.05.2008 року звернутись до суду з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості. Станом на 07.05.2008 року жодних позовів до поручителя банком не було подано, тому шестимісячний строк для пред`явлення позову до поручителя вважає пропущеним, тобто, позивач за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до поручителя після спливу шестимісячного строку. Згідно тексту договору поруки строк дії поруки не встановлено, а тому непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Звертає увагу, що звернення позивача за первісним позовом до суду після спливу, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Просить, визнати договір поруки № Е/У06640 від 19.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та нею, [PERSON] припиненим. Відповідно до заяви від 13.12.2018 року позивач за зустрічним позовом уточнила позовні вимоги, в яких, просила, визнати припиненою поруку на підставі договору поруки № Е/У06640 від 19.04.2006 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2017 року, провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «АкцентБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито, роз`яснено позивачу, що розгляд справи відноситься до компетенції господарського суду та продовжено розгляд справи за позовною заявою АТ комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до АТ комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим (а.с.95-96). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2017 року, заяву представників відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Чернівці за місцем проживання відповідачів було задоволено; постановлено передати справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Чернівці (а.с.99-100, 104-107). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.01.2018 року (суддя Семенко О.В.) прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено до розгляду (а.с.118-119). Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.02.2018 року було зупинено провадження у справі за позовом АТ комерційний банк «ПриватБанк» до ПАТ «АкцентБанк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічної позовної заяви [PERSON] до АТ комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим - до набранням рішення в справі №2-3258/2008 законної сили (а.с.158-159). Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Чернівці Перепелюк В.В. проведено повторний автоматичний розподіл справи, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018 року вилучено суддю Семенко О.В. та замінено на суддю Слободян Г.М., підстави: закінчення терміну повноважень, відповідно до розпорядження №103 від 29.10.2018 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.11.2018 року, заяву представника відповідача [PERSON] , адвоката Чупікова О.В. про поновлення провадження у справі - постановлено задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 листопада 2018 року провадження у справі поновлено, зобов`зано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати Шевченківському районному суду м. Чернівці докази, а саме кредитну справу по виданому [PERSON] 18.04.2006 року кредиту за кредитним договором №E/V06640 30.11.2018 року до суду поступила уточнена позовна заява позивача АТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій, просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість, за період з 20.06.2018 року по 19.11.2018 року кредитного договору №Е/У06640 від 18.04.2006 року, у розмірі 21340,21 євро, що за курсом, відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.11.2018 року - складає 672003,21 грн. та яка складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 20.06.2018 року по 19.11.2018 року - у сумі 3662,91 євро; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 20.06.2018 року по 19.11.2018 року у сумі 17677,30 грн., стягнути з відповідача судові витрати. Відповідачем [PERSON] та в її інтересах представником, адвокатом Чупіковим О.В. надано відзив на уточнену позовну заяву від 20.11.2018 року. Зазначав, що строк дії кредитного договору визначений з 18 квітня 2006 року по 15 квітня 2011 року. Посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2018 року, яке набрало законної сили 02.10.2018 року, встановлено те, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив термін виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором з 15 квітня 2011 року на 06 листопада 2007 року; при цьому, звернув увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12; провадження №14-10цс18 у яких зазначається, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Просив, у задоволенні уточнених позовних вимог від 20.11.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №E/V06640 від 18.04.2006 року, за період 20.06.2018 року по 19.11.2018 року, в розмірі 21 340, 21 євро відмовити. Відповідно позивачем (за зустрічним позовом) [PERSON] та в її інтересах представником, адвокатом Чупіковим О.В. подано 13.12.2018р., в суд заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати припиненою поруку на підставі договору поруки E/V06640 від 19.04.2006 року та стягнення судових витрат замість визнання договору поруки №Е/V06640 від 19.04.2006 року припиненим. Позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) представником АТ Комерційний банк «ПриватБанк», 28.01.2019 року в суд подано відповідь на відзив та уточнену заяву про стягнення судових витрат в сумі 3219,00 грн. В судовому засіданні представник позивача (за первинним позовом і відповідачем за зустрічним позовом) [PERSON] , уточнені позовні вимоги (в останній редакції) підтримала та просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] та в її інтересах наданих представником, адвокатом Чупіковим О.В. 13.12.2018р просила відмовити, провадження по справі закрити; в подальшому в судові засідання повторно не з`являлася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином; в наданій суду заяві просила справу завершити розглядом у її відсутність. Відповідач [PERSON] (за первинним і позивач за зустрічним позовом), в судові засідання не з`являлася, суду надала повноваження на захист свої інтересів представнику, адвокату Чупікову О.В., який в судовому засіданні в задоволенні первинного позову просив відмовити за безпідставністю і пропуском строку звернення; в частині заявлених зустрічних позовних вимог своєї довірительки [PERSON] , останні підтримав та просили їх задовольнити; надалі суду надав заяву про завершення розгляду справи у відсутність [PERSON] та його, як представника останньої. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення щодо них, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, в межах заявлених вимог, зважає на наступне. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом належними, допустимими доказами установлено, що, що 18.04.2006 року було укладено кредитний договір №Е/У06640; з [PERSON] у розмірі 41000,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення в строк до 15.04.2011 року (а.с.9-10). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки з №167 від 20.10.2010 року з відповідачем [PERSON] (а.с.11). У зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 22.08.2012 року утворилася заборгованість, що становить 92883,47 євро та складається із заборгованості за кредитом в сумі 32379,79 євро; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 33466,18 євро; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 27037,50 євро (а.с.4-5). Що стосується уточнених позовних вимог, зокрема стягнення АТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №Е/V06640 від 18.04.2006 року за період з 20.06.2018 року по 19.11.2018 року в розмірі 21340,21 євро, то з тексту кредитного договору вбачається, що кредит був виданий в розмірі 41000,00 євро на термін до 15.04.2011 року, тобто строк дії кредитного договору визначений з 18.04.2006 року по 15.04.2011 року. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.06.2018 року, що набрало законної сили 02.10.2018 року, позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» було змінено термін виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором з 15.04.2011 року на 06.11.2007 р. Вказана обставина в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року справа №444/9519/12 провадження №14-10цс18, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Окрім наведеного, судом установлено, що на підставі кредитного договору від 18.04.2006 року №Е/V06640, договору поруки від 19.04.2006 року №Е/У06640 встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 41000 євро строком до 15.04.2011 року зі сплатою 14 % річних за користування кредитом. Належне виконання зобов`язання за кредитним договором забезпечено договором поруки, який укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] та який вступив в силу 19.04.2006 року і повинен був діяти до повного виконання зобов`язання. 04.10.2007 року позивач надіслав відповідачам [PERSON] , [PERSON] претензію з вимогою про сплату до 06.11.2007 року всієї заборгованості за кредитом станом на 04.10.2007 року в розмірі 36494,27 євро, з яких: 35482,65 євро - заборгованість по кредиту, 991,11 євро - заборгованість по процентах, 20,51 євро - заборгованість по пені. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.06.2018 року у справі №2-3258/2008 , яке набрало законної сили 02.10.2018 року, стягнуто з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 18.04.2006 року №Е/У 06640 в розмірі 35032,75 євро, що станом на 19.06.2018 року по курсу НБУ складає 1071154, 30 грн., де: 32399,60 євро - заборгованість за кредитом, 2260,09 євро - заборгованість по процентах, 373, 06 євро - заборгованість по пені. Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі…Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користуванням кредитом, а також обумовлено в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. П.17 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин» визначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання тільки сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. З огляду на викладене не підлягають до задоволення позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №E/V06640 від 18.04.2006 року за період 20.06.2018 року тобто після ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.06.2018 року, по 19.11.2018 року в розмірі 21 340, 21 Євро. Також, в судовому засіданні представником відповідача було заявлено про сплив позовної давності. З цього приводу, суд зважає на наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства». Таким чином, в задоволенні позовних вимог від 20.11.2018 року про стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №Е/V06640 від 18.04.2006 року, за період з 20.06.2018 року по 19.11.2018 року, в розмірі 21340,21 євро; стягнення судових витрат в сумі 3219,00 грн. слід відмовити. Як вище зазначалося, в суд відповідач [PERSON] звернулася із зустрічними вимогами до АТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки №Е/V06640 від 19.04.2006 року припиненим. Разом з цим, 13.12. 2018 року представником [PERSON] , адвокатом Чупіковим О.В. уточнено позовні вимоги вищенаведені і в наданій суду письмовій заяві, діючи в інтересах позивача (за зустрічним позовом), просили визнати припиненою поруку на підставі договору поруки №Е/V06640 від 19.04.2006 року. Щодо зустрічних вимог з їх подальшим уточненням позову, судом з`ясовані наступні обставини, перевірені доказами, зокрема, встановлено наступне. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки з №167 від 20.10.2010 року з відповідачем [PERSON] (а.с.11). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.06.2018 року позов ПАТ комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості ухвалено задовольнити; стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №Е/V06640 від 18.04.2006 року у розмірі 35032,75 євро, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 32399,60 євро, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2260,09 євро, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 373,06 євро; стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати по оплаті інформаційного-технічного забезпечення розгляду справи у суді в сумі 30,00 грн. В позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим задоволено; ухвалено визнати договір поруки №Е/V06640 від 19.04.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» та [PERSON] припиненим; стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі по 320,00 грн. з кожного. Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 02.10.2018 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.06.2018 року залишено без змін. З тексту договору поруки, який укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] убачається, що договір вступив в силу 19.04.2006 року і повинен був діяти до повного виконання зобов`язання. Тобто в договорі поруки від 19.04.2006 року №Е/У06640, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] не встановлений строк дії поруки. Відповідно до ч.4 п.24 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин» визначено, що умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України у разі якщо строк поруки не встановлений порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Позивач на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання зобов`язань по кредитному договору №Е/V06640 від 18.04.2006 року з 15.04.2011 року на 06.11.2007 року. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Вимоги ст. 559 ч. 4 ЦК України передбачають, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 255 ч. 1 п. 3 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Отже, текстом позовної заяви від 22.08.2012 року, судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції від 19.06.2018 року та від 02.10.2018 року встановлено, що позивач звернувся з вимогою до поручителя [PERSON] після збігу 6 місяців після 06.11.2007 року. Таким чином, порука [PERSON] по договору поруки від 19.04.2006 року №Е/V06640 припинилася. За таких обставин зустрічна позовна вимога відповідача [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] про припинення поруки по договору поруки від 19.04.2006 року №Е/У06640 підлягає до задоволення. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Положення ст. 12, 13 ЦПК України, передбачають, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в задоволенні первинного позову слід відмовити; зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з АТКБ «Приватбанк» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею по квитанції від 12.09.2017 року в розмірі 640 грн. та по квитанції від 12.10.20118 року в розмірі 352 грн., всього 992 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved