Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

30.01.2019р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 47279 грн. 79 коп. (а.с.№3-5). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 17.05.2009р. [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачкою була підписана заява б/н від 17.05.2009р., після підписання якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 8300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Підписавши заяву від 17.05.2009р., відповідачка погодилася з запропонованими їй Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не здійснила в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, процентів за користування кредитом, пені та штрафів, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10.01.2019р. становить 47279,79 грн., з яких: 4629,03 грн. - заборгованість по кредиту, 23114,76 грн. - заборгованість по процентах, 16808,39грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2227,61грн. - штраф (процентна складова). Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1921 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2019р. позов АТ КБ "ПриватБанк" було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість в сумі 27743 грн. 79 коп. (а.с. №59-60). 14.01.2020р. та 22.01.2020р. до суду надійшла заява представника відповідачки [PERSON] - Карлаш І.А. (діє на підставі ордеру № 1007069 від 28.12.2019р. - а.с.№ 73, 74) про перегляд заочного рішення від 12.11.2019р. (а.с. № 68-72). Ухвалою суду від 25.02.2020р. заяву представника відповідачки про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 12.11.2019р. по цивільній справі № 201/1221/19 скасовано, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. № 86). 10.03.2020р. до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що відповідачка впевнена, що не підписувала анкету-заяву від 17.05.2009р. Крім того, як вбачається з анкети-заяви кредитний ліміт встановлюється в розмірі 500 грн. на карту № [NUMBER] , з чого є незрозумілим математичний розрахунок визначення тіла кредиту в розмірі 8300 грн., разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачкою кредитної карти. Як вбачається з позову, в питаннях збільшення кредитного ліміту позивач керувався Умовами і Правилами надання банківських послуг, які не підписані позичальником та відсутні докази, що вона взагалі була ознайомлена з їх редакцією, а тому будь-які зміни коригування розміру кредитного ліміту є безпідставними. Також, представник відповідача у відзиві просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності, посилаючись на те, що строк кредитування виходячи з умов анкети-заяви від 17.05.2009р. сплив 17.05.2010р. Крім того, 10.03.2020р. до суду надійшло клопотання представника відповідачки про витребування доказів, в якому представник просив витребувати у позивача оригінал анкети-заяви б/н від 17.05.2009р. та оригінали документів, які підтверджуються факт отримання відповідачкою карти № [NUMBER] (а.с. №92). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 31.03.2020р. клопотання представника відповідачки про витребування доказів задоволено (а.с. № 95). 29.04.2020р. до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій на спростування доводів викладеному у відзиві, зазначено, що договір від 17.05.2009р. є договором приєднання та є укладеним у письмовій формі. В анкеті-заяві, яка підписана відповідачкою, містяться умови, що з її підписанням вона приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг. На підставі анкети-заяви було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка. До справи долучено довідки, які містять інформацію щодо отриманих кредитних карт, а також виписку по картковому рахунку, в якій чітко прослідковується, що на кредитну карту було встановлено кредитний ліміт та те, що [PERSON] активно користувалася грошима в межах розміру ліміту, отримувала кошти шляхом зняття готівки в банкоматі, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й прийняла до використання кредитні карти, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Щодо строків позовної давності, позивач вважав, що кредитна карта є поновлюваною кредитною лінією, діє до останнього календарного дня вказаного місяця, а тому враховуючи, що строк останньої перевипущеної картки встановлено до липня 2021р., строки позовної давності при зверненні банком з позовом пропущено не було (а.с. №120-128). На виконання ухвали суду від 31.03.2020р. на адресу суду 12.05.2020р. надійшла заява АТ КБ "ПриватБанк" про долучення до матеріалів справи виписки по картковому рахунку, довідок про видачу кредитних карток. Також, в заяві позивач додатково зазначив, що платіжна картка-спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнту. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012р. No 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Стосовно витребуваного оригіналу анкети-заяви від 17.05.2009р. позивач повідомив, що не має можливості надати його до закінчення карантину, який діє на всій території України відповідно до постанови КМУ від 11.03.2020р. No 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 травня 2009р. [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею була підписана заява №б/н від 17.05.2009р., згідно якої [PERSON] виявила бажання отримати платіжну картку кредитка "Універсальна" зі встановленням кредитного ліміту на карту та базовою процентною ставкою по кредитному ліміту в розмірі 3% на місяць. З підписанням відповідної заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з запропонованими їй для ознайомлення "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. №9). Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 17.05.2009р. в розмірі 47279,79грн., з яких: 4629,03 грн. - заборгованість по кредиту, 23114,76 грн. - заборгованість по процентах, 16808,39 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 2227,61грн. - процентна складова. Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом вище, у анкеті - заяві позичальника від 17.05.2009р. визначено, що клієнт бажає отримати кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом, визначено розмір відсоткової ставки, як ціна договору за користування кредитними коштами. Водночас у заяві відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Так, в анкеті-заяві зазначені конкретні послуги, які клієнт бажає отримати від банку та відмічена послуга ідентифікація, що [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку "Універсальна" № [NUMBER] з кредитним лімітом 500 грн. Відповідно до наданої позивачем довідки, за період з травня 2009р. по вересень 2017р. відповідачці було видано п`ять кредитних карток, а саме: 1) № [NUMBER] від 17.05.2009р. з терміном дії 01/10; 2) № [NUMBER] від 02.04.2013р. з терміном дії 06/16; 3) № [NUMBER] від 02.04.2013р. з терміном дії 06/16; 4) № [NUMBER] від 02.03.2015р. з терміном дії 08/17; 5) № [NUMBER] від 06.09.2017р. з терміном дії 07/21. Згідно п.2.2. Постанови НБУ від 17.12.2003р. "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Оскільки [PERSON] пройшла ідентифікацію 17.05.2009р., тому при наступному перевипуску картки підписання нової анкети не здійснювалось. Так, виписка з карткового рахунку відповідачки (основна картка № [NUMBER] ) вказує, що отриманими картками відповідачка активно користувалась, грошові кошти використовувала для власних потреб в межах розміру встановленого на карту ліміту, останній раз кредитний ліміт було збільшено до 8300 грн., отримувала кошти шляхом зняття готівки в банкоматі, здійснювала розрахунки через термінали, а отже, прийняла запропоновані банком умови щодо розміру кредитного ліміту. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу. Таким чином, відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника. Відповідно до Постанови Національного банку №705 від 05.11.2014р. "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням вищевказаних кредитних карток та незаконну видачу вказаних карток на її ім`я [PERSON] третім особам. Між тим, позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 17.05.2009р., посилався на Довідку про умови кредитування з використання кредитки "Універсальна", "Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка взагалі не містить підпису позичальника про ознайомлення та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини договору. Водночас, матеріали справи також не містять підтверджень, що саме цю редакцію Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 17.05.2009р. заяву позичальника, а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), про що також заперечувалося відповідачкою у відзиві на позов. Отже, надані банком довідку про умови кредитування та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не можна розцінювати як невід,ємну частину укладеного між сторонами договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який під час розгляду справи не був спростований відповідачкою письмовими доказами, вбачається, що відповідачка здійснювала часткове погашення заборгованості за наданим кредитом, що має своє відображення у здійсненому позивачем розрахунку за договором. Відповідне також має своє підтвердження у виписці по картковому рахунку. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту станом на 10.01.2019р. складає суму 4629,03 грн. та заборгованість по процентам - 23114,76 грн., які підлягають стягненню з відповідачки. Вимоги про стягнення з відповідачки пені, штрафів задоволенню не підлягають, оскільки заява від 17.05.2009р., яка підписана [PERSON] , таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами укладено не було. Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до договору від 17.05.2009р. відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку з подальшим перевипуском. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний Суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014р. справа № 6-14цс14 та 18.06.2014р. справа №6-61цс14: "Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору." Судом встановлено, що строк останньої кредитної картки № [NUMBER] , яка використовувалася [PERSON] для зняття готівки, здійснення розрахунків по оплаті товару через термінали, інших послуг визначено до останнього дня 08/17, тобто до 31.08.2017р. Факт користування відповідачкою кредитними коштами з використання платіжного засобу - картки № [NUMBER] підтверджується випискою по рахунку та не спростовано відповідачкою іншими належними доказами, а отже, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом 30.01.2019р. в межах строку загальної позовної давності. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 17.05.2009р. станом на 10.01.2019р. в розмірі 27743,79 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4629,03 грн., заборгованість по процентах - 23114,76 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог в розмірі 1127,24 грн. (27743,79 грн. х 1921грн. : 47279,79 грн. = 1127,24 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial