Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», від імені якого діє Кметик В.Я., звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ТОВ "Український лізинговий фонд" було укладено Генеральний Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № GA.ULF.000001 від 14.11.2013 року, предметом якого, серед іншого, згідно сертифікату №АМ.058857, є страхування автомобіля «Мitsubishi Pajero Sport», д.р.н. [NUMBER] . 12.11.2014р. в Чернівці, вул. Вірменська, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Мitsubishi Pajero Sport», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Мitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.04.2015р. у справі № 727/9705/14-ц відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Враховуючи, що на час розгляду справи в суді, збігли терміни притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст.38 ч.2 КУпАП, справа на підставі ст.247 п.7 КУпАП закрита. Транспортний засіб відповідача «Мitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , було застраховано у ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» з лімітом відповідальності у розмірі 49490,00грн. До позивача звернувся потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору, і позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи із звіту № 1935/14 здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 103192,37грн. Позивач звернувся до Страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Остання здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме: у розмірі 49 490,00 гривень. Станом на 15.03.2019р. залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та сума франшизи, а саме: 53702,37грн. Посилаючись на ст.ст.979, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст.9, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст.12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в порядку суброгації просив стягнути з відповідача суму стархового відшкодування у розмірі 53702,37 гривень. Представник позивача Кметик В.Я. подав письмове клопотання про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідачем [PERSON] подано письмову заяву про застосування строків позовної давності, у якій, посилаючись на ст.ст.257, 261, 262, 267, 512, 514, 993 ЦК України, вказував, що страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідпоіііенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювана й строк такої вимоги почав спливати з .моменту\~заподіяння шкоди. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювана із залишком строку позовної давності. Дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача трапилася 12.11.2014 року, а, отже, позовна давність по даній справі спливла ще в листопаді місяці 2017 року. Поважності причин пропуску такого строку позивач не наводив, заяви про поновлення строку не подавав. Позивач, звернувшись із позовною заявою 15.03.2019 р. пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представником відповідача Рудницькою Т.А. подано письмову заяву про невизнання позову та розгляд справи за її відсутності. Також подано відзив на позовні заяву, у якому вона заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що Звіт оцінювача Воротняка Ю.В. № 1935/14 є недопустимим доказом по справі, так як з одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а отже строк позовної давності вданому випадку розпочав свій перебіг з 12 листопада 2014р. (з моменту ДТП). Відповідно до платіжного доручення № 29084 від 23.12.2014р. позивач виплатив страхове відшкодування 23.12.2014р. Страховиком ПрАТ «СК «УПІКА» 21.10.2015р. перераховано на рахунок позивача в порядку суброгації суму 49490грн., а отже позивачу з 21 жовтня 2015р. достеменно було відомо про суму, яку він в порядку суброгації може вимагати з відповідача, і поважні причини пропушення позовної давності, а як наслідок і підстави для поновлення, відсутні. Тому, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, відповідач заявляє про застосування строку позовної давності до даних правовідносин. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 14.11.2013 року між ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ТОВ "Український лізинговий фонд" було укладено Генеральний Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів за № GA.ULF.000001, предметом якого, згідно сертифікату №АМ.058857, є страхування автомобіля «Мitsubishi Pajero Sport», д.н.з. [NUMBER] . 12.11.2014р. в Чернівці, вул. Вірменська, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Мitsubishi Pajero Sport», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Мitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.04.2015р. у справі № 727/9705/14-ц відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та у зв`язку із закінченням на час розгляду справи передбачених ч.2 ст.38 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі ст.247 п.7 КУпАП. Транспортний засіб відповідача «Мitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , було застраховано у ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» з лімітом відповідальності у розмірі 49 490,00 гривень. Відповідно до ст.979 ЦК та ст.16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхуваїьник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхуваїьник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як передбачено частиною 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежується розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (п.22.1 ст.22); вартістю відновлюваїьного ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу,розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст.29); згідно з п.12.1 ст.12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи). У межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що позивачем ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 23.12.2014 року здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 103192,37 гривень. Страховою компанією відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» 21.10.2015 року здійснено виплату відшкодування на користь позивача в межах ліміту відповідальності у розмірі 49490,00 гривень. Різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та сума франшизи становить 53702,37 гривень. Разом з тим, згідно ст.262 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Тобто страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідпоіііенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювана й строк такої вимоги почав спливати з .моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювана із залишком строку позовної давності. Дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача мала місце 12.11.2014р. За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно \~ч.4\~ст.267\~ЦК України\~сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~ для відмови у позові. Враховуючи позивач звернувся до суду після спливу трьохрічного строку з дня настання страхового випадку і відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з цих підстав. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.257,\~262,\~262,\~267,\~512,\~514,\~ 979,\~1166,\~1188,\~1191,\~1194\~ ЦК\~ України,\~ст.ст.9,\~25,\~27\~Закону \~України «Про\~страхування»,\~ст.ст.12,\~16,\~22,\~29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності \~власників наземних\~транспортних \~засобів»,\~ \~

Outcome: dismissed