Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 17 жовтня 2007 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0201/1007/88-504, відповідно до умов якого, банк зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 47000,00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбаченні кредитним договором та додатком № 1 до нього. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 0201/1007/88-504-Р-1, відповідно до якого боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за даним кредитним договором. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за даним кредитним договором. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ПАТ «Альфа Банк». Оскільки відповідач [PERSON] не виконала умови договору належним чином, у неї станом на 01 грудня 2014 року виникла заборгованість перед ПАТ «Альфа Банк», що складається з простроченої заборгованості по кредиту - 8406,03 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає - 126564,66 грн., за відсотками - 523,03 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає - 7874,96 грн., по пені - 182,77 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає - 2751,86 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача 137191,48 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутності, не заперечував щодо постановлення заочного рішення по справі. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Просив суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за даним кредитним договором. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за даним кредитним договором. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 9-16). Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0201/1007/88-504, відповідно до умов якого, банк зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 47000,00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбаченні кредитним договором та додатком № 1 до нього (а.с. 18-26). Відповідно до п. 1.3 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с. 18). Згідно п. 8.1. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості (а.с. 19). З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 0201/1007/88-504-Р-1 (а.с. 33). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.12.2013 року в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на заставне майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 26 лютого 2004 року з початковою вартістю 366765,00 гривень - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 210530,98 гривень перед акціонерним товариством «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.08.2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 161/16828/13-ц виданого 18.02.2014 року Луцьким міськрайонним судом про звернення стягнення на заставне майно - квартиру за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 26 лютого 2004 року з початковою вартістю 366765,00 гривень, оскільки [PERSON] борг за виконавчим листом № 161/16828/13-ц виданого 18.02.2014 року Луцьким міськрайонним судом відповідно до кредитного договору № 0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року сплачено. Звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №0201/1007/88-504 від 17 жовтня 2007 року, позивач посилається на ту обставину, що банк має право на стягнення з боржника відсотків за користування кредитом та пені після зазначеного вище рішення суду, яким достроково вже стягнуто заборгованість за кредитним договором. Проте, в даному випадку між сторонами мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором, тому, строк даного договору закінчився, з 02 грудня 2013 року, дати винесення Луцьким міськрайонним судом рішення по 18 липня 2014 року, дати виконання [PERSON] зобов'язань перед банком, між сторонами існували лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Зазначене обґрунтовується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 Цивільного кодексу України). Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 Цивільного кодексу України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530, 631 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст.530 Цивільного кодексу України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 Цивільного кодексу України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз.1, 2 п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст.598 Цивільного кодексу України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України. Враховуючи, що між сторонами уже було ухвалене судове рішення про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Outcome: dismissed