Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просять встановити, що вказаний в укладеному 16.12.2015 року від імені [PERSON] заповіті, реєстровий № 2-91, спадкоємець [PERSON] і позивач [PERSON], [INFO], є однією і тією ж особою; встановити, що вказаний в укладеному 16.12.2015 року від імені [PERSON] заповіті, реєстровий № 2-91, спадкоємець [PERSON] і позивач [PERSON], [INFO], є однією і тією ж особою; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини однокімнатної квартири № 558 в будинку № 256 по Салтівському шосе в м. Харкові, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 21.02.2018 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини однокімнатної квартири № 558 в будинку № 256 по Салтівському шосе в м. Харкові, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 21.02.2018 року. В обґрунтування своїх вимог позивачі вказали, що вони є спадкоємцями за заповітом після померлої 21.02.2018 року [PERSON]. Відповідно заповіту від 16.12.2015 року їх тітка [PERSON] на випадок смерті заповіла усе належне їй майно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], в рівних частках кожному. Всі зазначені у вказаному заповіті спадкоємці являються рідними братами і сестрою. На підставі заяв про прийняття спадщини після померлої 21.02.2018 року [PERSON] приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 25.04.2018 року була заведена спадкова справа. 25.04.2018 р. приватний нотаріус [PERSON] повідомила їх, що у звязку з тим, що в тексті заповіту вказано дату народження [PERSON] 08.07.1978 рік, а його дійсна дата народження 08.07.1983 рік, вказано дату народження [PERSON] 26.01.1978 рік, а його дійсна дата народження 21.01.1973 рік, про неможливість в подальшому видати свідоцтво про право на спадщину та запропонував звернутись до суду. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.12.2006 року та доданих довідок після померлої [PERSON] залишилась спадкова однокімнатна квартира № 558, буд. 256 по Салтівському шосе в м. Харкові. Вказали, що спору між спадкоємцями щодо змісту заповіту немає, та оскільки, у суду немає повноважень на виправлення тексту (помилок, описок) заповіту і відсутній інший, встановлений законом порядок його виправлення, спонукає їх звернутись до суду для встановлення факту, що вказані в заповіті спадкоємці [PERSON] і [PERSON] та позивачі [PERSON] і [PERSON] є одними і тими ж особами, відповідно. Позивачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі. Третя особа, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не зявилася, в матеріалах справи міститься заяв про слухання справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.05.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання у справі. 20.06.2018 року до суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] 20.06.2018 року надійшло клопотання представника позивачів [PERSON], [PERSON] адвоката [PERSON] про витребування інформації у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року закрито підготовче засідання по справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 14.09.2018 року надійшла заява представника позивачів [PERSON], [PERSON] адвоката [PERSON] про долучення до матеріалів справи копії спадкової справи. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 21.02.2018 року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 626275, виданого 22.02.2018 року на підставі актового запису № 2938 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а.с. 13. 16.12.2015 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким зробила таке розпорядження: усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обовязки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті вона заповідає: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в рівних частках кожному, а.с. 15. Вказаний заповіт посвідчений 16.12.2015 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-91, а.с. 15. [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) О.С., [PERSON] та [PERSON] є рідним братами та сестрою, що підтверджується наданими копіями свідоцтв про народження та свідоцтвом про шлюб, які містяться в матеріалах справи, а.с. 16-19. Зі свідоцтва про право власності на житло від 20.12.2006 року, реєстраційний № 8-06-256100, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 558 по Салтівському шосе, 256 в м. Харкові, а.с. 23. Відповідно до інформації, наданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 15.06.2018 року № 6793/04-13, реєстрація права власності на квартиру « 558 по Салтівському шосе, 256 в м. Харкові станом на 31.12.2012 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради проведена за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.12.2006 року, виданого Управлінням комунального майна та приватизації, відділом приватизації житлового фонду, р. № 8-06-256100, а.с. 61-62. З листів приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за № № 19/02-14, 20/02-14 від 25.04.2018 року, направлених на імя позивачів, вбачається, що у звязку з тим, що дата народження ([INFO]) не співпадає з датою народження особи [PERSON], зазначеної в заповіті ([INFO]), дата народження ([INFO]) не співпадає з датою народження особи [PERSON], зазначеної в заповіті ([INFO]) видати в подальшому Свідоцтво про право на спадщину за заповітом не вбачається можливим, а.с. 21, 22. Ч. 1\~статті 293 ЦПК України\~встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту: 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Законодавством України, не встановлено виключний перелік юридичних, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені судом в порядку окремого провадження, а частиною 2\~статті 315 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, зазначеною в заповіті від 16.12.2015 року, складеного [PERSON], підтверджується наданими копіями паспортів, карток платника податків, з яких вбачається дата народження [PERSON] 21 січня 1973 року, [PERSON] 08 липня 1983 року. За таких обставин, з огляду на надані письмові докази, суд вважає, що зазначений факт, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які зазначені в заповіті від 16.12.2015 року, складеного [PERSON], та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є одними та тими ж особами, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, заява про встановлення юридичного факту підлягає задоволенню. \~ \~ \~У встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 21.02.2018 року, проте у звязку з ти, що дати народження позивачів [PERSON] та [PERSON] не співпадають з датами народження, зазначеному у заповіті від 16.12.2015 року, складеного [PERSON], позивачам не було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З відповіді Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 12.06.2018 року № 1904/01-16 вбачається, що спадкову справу після померлої 21.02.2018 року [PERSON] заведено у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, від імені [PERSON] посвідчено заповіт 16.12.2015 року Дванадцятою Харківською державної нотаріальною конторою за р. № 2-91, згідно якого вона заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному. Заповіт є чинним на момент відкриття спадщини. \~ Конвенція про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Згідно зі ст. 1261 ЦК України позивач має право на спадкування за заповітом на все майно, яке належить спадкодавцеві. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України\~ спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. У рішенні від 30.11.2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Такий порядок реєстрації прав на нерухоме майно передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, згідно з положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1878 від 11.02.2011 року, з 01.01.2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси. Однак зазначені органи реєстрації наділені повноваженнями здійснювати відповідну реєстрацію прав на нерухоме майно лише за вимогою власника (уповноваженої особи). Відповідно до ст.\~19\~вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. З врахуванням наведеного, право [PERSON] та [PERSON] на спадщину підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за кожним права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/ 3 частину квартири № 558 по Салтівському шосе, 256 в м. Харкові, після смерті [PERSON], яка померла 21.02.2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved