Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Верховинського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги мотивовано тим, що 25.05.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFVWGA00000030 відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 12000,00 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.05.2017 року. Відповідачка свої зобовязання за даним кредитним договором належним чином не виконує і станом на 02.12.2014 року має прострочену заборгованість в сумі 25171,63 дол. США, що в гривневому еквіваленті, відповідно до курсу НБУ становить 380091,56 грн. Просить стягнути зазначену суму боргу із відповідачки, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності. Також зазначив, що рішення Верховинського районного суду від 12.11.2013 року про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором № IFVWGA00000030 від 25.05.2007 року на належне відповідачу нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці не виконано в зв'язку з відсутністю покупців та перешкоджанням відповідача представнику банку в доступі до предметів іпотеки з метою ознайомлення з їх станом. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає що, підстави для стягення із неї заборгованості за кредитним договором відсутні, оскільки рішенням Верховинського районного суду від 12.11.2013 року вже було звернуто стягнення заборгованості за цим кредитним договором в розмірі 30039,31 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 240014,11 грн. на предмети іпотеки, а саме на належні їй житловий будинок та земельну ділянку. Позивач не вживає належних заходів щодо виконання цього рішення суду, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, представника відповідача, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено що 25.05.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFVWGA00000030 відповіно до якого вона отримала кредит у розмірі 12000,00 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.05.2017 року(а.с. 22-27). \~ Згідно п. 7.1. кредитного договору № IFVWGA00000030 від 25.05.2007 року відповідачка [PERSON] повинна надавати банку щомісячний платіж \~ в період з 01 по 05 число кожного місяця для погашення кредиту, а також сплачувати проценти за користування кредитними коштами згідно із графіком погашення кредиту. Кредит надано на строк до 24.05.2017 року. У п.2.3.7 кредитного договору вказано, що при настанні умов, передбачених п. 2.3.3 даної угоди, Банк має право стягнути кредит до настання дати передбаченої п.7.1 даного договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У п.2.3.3 зазначено, що однією з таких подій є: порушення позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених \~ умовами договору та затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а також інші порушення умов договору. Пунктом 4 кредитного договору визначено порядок, умови та розміри неустойки (пені, штрафів) за неналежне виконання умов даного договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка свої зобовязання за даним кредитним договором належним чином не виконує і станом на 02.12.2014 року має прострочену заборгованістьв сумі 25171,63 доларів США, а саме: 10859,09 доларів США - заборгованість за кредитом, 10180,99 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1560,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1357,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 16,56 доларів США - штраф (фіксована частина), 1197,86 доларів США - штраф (процентна складова), що за курсом 15,10 грн. за один долар відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.12.2014 року складає 380091,6 грн. Також в судовому засіданні встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і відповідачка 19.06.2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку банку житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, які знаходяться в с.Красник Верховинського району. Рішенням Верховинського районного суду від 12.11.2013 року було частково задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFVWGA00000030 від 25.05.2007 року, яка станом на 15.08.2013 року становила 30039,31 дол.США(240014,11 грн.) звернуто стягнення на передані [PERSON] в іпотеку належні їй житловий будинок та земельну ділянку(а.с.38-41). На даний час об'єкти нерухомості на які в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення рішенням суду від 12.11.2013 року не реалізовано, заборгованість за кредитним договором за рахунок предметів іпотеки не погашено , що стверджується випискою про погашення по кредитному договору(а.с.82-83) та розрахунком заборгованості(а.с.5-11). У відповідності із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою, в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У п.9 постанови №5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" дано роз'яснення, згідно якого право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). У п.17 вказаної постанови зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Із наведених роз'яснень, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід зробити висновок, що подання позову про стягнення заборгованості з позичальника, коли вже є рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення зобов'язань за тим самим кредитним договором, є правом кредитора, який може стягнути всю суму заборгованості із позичальника або шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на викладене, суд вважає необгрунтованими посилання відповідача на те, що підстави для стягнення із неї заборгованості за кредитним договором відсутні, оскільки вже є рішення суду про звернення стягнення заборгованості за цим же договором на предмети іпотеки . Таким чином, оцінивши досліджені по справі докази суд вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем (а.с.4-7) є обґрунтований, здійснений відповідно до умов кредитного договору, відповідачем не спростований, тому необхідно позов задовольнити та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № IFVWGA00000030 від 25.05.2007 року в сумі 25171,63 доларів США, що за курсом 15,10 грн. за один долар відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.12.2014 року складає 380091,61 грн., оскільки рішення суду про звернення стягнення заборгованості за цим договором на предмети іпотеки не виконане, кредитний договір є чинним та заборгованість, яка утворилась за цим договором не погашено. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 525,526,599,611,1046,1048,1049, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: approved