Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Універсалбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа на стороні відповідачів [PERSON] , в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16 квітня 2007 року, укладеним між ВАТ "Банк Універсальний" та [PERSON] , яка діяла від свого імені, та на підставі довіреності від імені [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області Кондратьєвим В.Ю. 16 квітня 2007 року та зареєстрованим в реєстрі за № 728, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий № 0521483200 ;01:001:0082, площею 0,25000 га, в межах границь землекористування, яка належить [PERSON] на праві власності відповідно державного акту на право власності на земельну діляцку серії ВН № 125740, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд; земельну ділянку, кадастровий № 0521483200:01:001:0081, площею 0,1994 га в межах границь землекористування, яка належить [PERSON] на праві власності відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 022978 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства, у спосіб, що передбачений ст. 39 Закону України "Про іпотеку" - шляхом продажу предметів іпотеки з прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження за початковою ціною, що буде визначена незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для задоволення вимог позивача, які виникли на підставі кредитного договору № 15/04/243к-07 від 11.04.2007 року, в розмірі 821 565, 53 грн. (вісімсот двадцять одна тисяча п`ятсот шістдесят п`ять гривень, 53 коп.), з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 565 983.65 грн. у т.ч. прострочена заборгованість по кредиту - 194 209,39 грн. за період з 10.08.2008 року по 12.10.2011 року; несплачені відсотки за період з 10.12.2008 року по 12.10.2011 року - 176 306,69 грн.; несплачена пеня за період з 10.01.2009 року по 12.10.2011 року-79 275, 19 грн.. та стягнути судовий збір Свої вимоги мотивував тим, що 11 квітня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та [PERSON] було укладено кредитний договір №15/04/243к-07. 27 серпня 2007 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ "Банк Універсальний" перейменовано у відкрите акціонерне товариство "Універсал Банк" (надалі Позивач), яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ "Банк Універсальний", що підтверджується п.1.1.2 Статуту ВАТ "Універсал Банк" (додається). Відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" найменування юридичної особи - відкрите акціонерне товариство "Універсал Банк" змінено на публічне акціонерне товариство "Універсал Банк". ПАТ "Універсал Банк" є правонаступником ВАТ "Універсал Банк" з його правами та зобов`язаннями. Кредитний договір передбачає надання банком позичальнику грошових коштів (кредиту) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п.п. 1.1 п. 1 Кредитного договору): сума кредиту - 80 000, 00 (вісімдесят тисяч). Валюта кредиту - долари США. Термін кредиту - 120 місяців. Дата погашення кредиту - 10 квітня 2017 року. Процентна ставка - 13,7 (тринадцять цілих, сім десятих) % річних. Позичковий рахунок позичальника - № 22032059960001.840. Рахунок для сплати процентів - 22087059960001.840. Сума щомісячних погашень по тілу кредиту - 689,65 доларів США х 115 міс. + 690,25 доларів США = 80 000,00 доларів США. Початок погашення кредиту - вересень 2007 року. Розмір процентів за користування кредитом нараховується щомісяця в останній робочий день місяця на залишок по тілу кредиту за формулою (80 000,00 доларів США - (суми щомісячних погашень по кредиту)) х 13,70 % річних процентної ставки /365 х фактичну кількість днів користування - п. 4.4к. кредитного договору. Дата щомісячної сплати відсотків за користування кредитом - не пізніше 10-го числа кожного наступного за звітним місяцем - п.п. 4.4. кредитного договору. Дата щомісячного погашення кредиту згідно графіку погашення заборгованості - протягом відповідного місяця - п.п. 4.5. Кредитного договору. Відповідно до п.п. 5.1.2. розділу 5 кредитного договору позивач видає третій особі кредит на умовах передбачених даним договором. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: відповідно до п. 3.2. розділу 3 кредитного договору відкрив третій особі позичковий рахунок, на який надав третій особі кредит відповідно до умов кредитного договору. Третя особа 16.04.2007 року отримав кредитні кошти у сумі 80 000, 00 доларів США, згідно заяви на видачу готівки № 15_359. Відповідно до п.п. 4.4.-4.7., 6.1.-6.1.8. кредитного договору третя особа зобов`язаний сплачувати щомісячні платежі, що включає погашення основної суми тіла кредиту та нарахованих процентів. Однак, третьою особою, в порушення своїх зобов`язань, визначених в п. п. 4.4.-4.7., 6.1.-6.1.8. кредитного договору, не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором. Розрахунок заборгованості надається станом на 12.10.2011. З моменту укладення кредитного договору та отримання грошей від позивача третя особа за даним кредитним договором частково погашав кредит та сплачував проценти, сплачував пеню. Через несвоєчасне та неповне погашення кредиту утворилась прострочена заборгованість по кредиту, що становить 24 359,30 дол. США станом на 12.10.2011 року. Борг по погашенню кредиту становить 70 990,21 дол. США (80 000,00 - 9 009,79). Сума 70 990,21 дол. США включає в себе прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 24 359,30 дол. США. Усього третій особі за користування кредитом нараховані відсотки в сумі - 44 984,58 дол. США. Третя особа частково сплачував відсотки. Через несвоєчасну та неповну сплату відсотків утворилась прострочена заборгованість по відсотках, що становить 22 113,80 дол. США (44 984,58 - 22 870,78). Через несвоєчасну і неповну сплату відсотків та кредитної заборгованості третій особі була нарахована пеня у сумі 10 921,52 дол. Через несвоєчасну та неповну сплату пені утворилась прострочена заборгованість по пені, що становить 9 943,33 дол. США (10 921,52 - 978,19). Вся ця заборгованість розрахована станом на 12.10.2011. Починаючи з 29.03.2011 по теперішній час третя особа припинив здійснювати будь які погашення заборгованості по кредиту, по відсотках та по пені згідно умов даного кредитного договору. У зв`язку із тим, що третя особа протягом понад пів року взагалі не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, враховуючи підпункти 7.1.3., 10.3.1.-10.3.4. кредитного договору, позивач має право при настанні випадків передбачених підпунктами 10.3.1.-10.3.4. пункту 10.3. та пунктом 10.4. кредитного договору, достроково стягнути заборгованість в повному розмірі за рахунок заставного майна та/або інших видів забезпечення, що передані в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору. Підпунктом 10.3.1. пункту 10.3. кредитного договору передбачено, що якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені кредитним договором (пункти 4.4., 4.5.), позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, а також відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а позичальник зобов`язаний повернути позивачу суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані позивачу. А відтак достроковому стягненню підлягає сума заборгованостей по кредитному договору за період з залишку по сумі кредиту. Сума дострокового стягнення по кредиту становить 70 990,21 дол. США. Таким чином, станом на 21.10.2011 заборгованість третьої особи перед позивачем становить 103 047,34 долари США, з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 70 990,21 дол. США, у т.ч. прострочена заборгованість по кредиту - 24 359,30 дол. США за період з 10.08.2008 по 12.10.2011; несплачені відсотки за період з 10.12.2008 по 12.10.2011 - 22 113,80 дол. США; несплачена пеня за період з 10.01.2009 по 12.10.2011 - 9 943,33 дол. США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2011 в загальному становить 821 565, 53 грн.. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 15/04/243к-07 між позивачем та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки від 16 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. 16 квітня 2007 року за реєстровим № 728. Підпунктом 1.1. договору іпотеки встановлено, що даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя (позивача), що випливають з кредитного договору. Також вказаним договором іпотеки, встановлено, що відповідач-1 та відповідач-2 передали позивачеві в іпотеку наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , який належить відповідачу-1 та відповідачу-2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 24.06.2003 року та зареєстрованому у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 24.06.2003 року за реєстровим № 26; земельну ділянку, кадастровий № 0521483200:01:001:0082; площею 0,25000 га, яка належить відповідачу-1 на праві власності відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 125740 , та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд; земельну ділянку, кадастровий № 0521483200:01:001:0081, площею 0,1994 га, яка належить відповідачу-1 на праві власності відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 022978 , та призначена для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. п. 4.1. - 4.6. договору іпотеки від 16.04.2007 та згідно із ст. 33 ч. 1 ЗУ "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічне право позивача встановлено п.п. 2.1І4. п. 2 та п.п. 4.1 п. 4 договору іпотеки, відповідно до якого, у випадку невиконання або неналежного виконання кредитного договору, іпотекодержатель (позивач) має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.п. 4.3 п. 4 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 3 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду Кореспондуючись із ст. 590 ЦК України, передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи те, що строк виконання вважається таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки. Нерухоме майно (будинок із господарськими будівлями та спорудами а також 2 земельні ділянки), на яке пропонується звернути стягнення, знаходиться по [ADDRESS] . У будинку [ADDRESS] , із відомостей, наявних у позивача, проживають та зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 10.03.2013 відкрито провадження в справі № 133/438/13. Ухвалою суду від 06.05.2015 в справі за № 133/438/13 залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (т.3а.с.21). 15.12.2014 публічне акціонерне товариство «Універсалбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованосты за кредитним договором № 15/04/243к-07 від 11.04.2007 в сумы 127524,15 доларыв США, а весь борг в перерахунку на гривны Украъни за офыцыйним курсом НБУ станом на 12.11.2014 ( 1 долар США -15,749624 грн.) еквівалентний 2008457,41 грн. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.09.2016 цивільні справи №133/438/13-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та №133/3925/14-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором об`єднані в одне провадження, надавши справі №133/438/13-ц (том 3 а.с. 63). Ухвалою суду від 24.11.2017 Позовні вимоги ПАТ «Універсалбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 15/04/243к-07 від 11.04.2007 залишено без розгляду (том 3 а.с. 156). Відповідно до п.9 ч.1 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами , що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу, ухвалою суду від 24.01.2018 продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження за позовом ПАТ «Універсалбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 21.02.2018 [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «Універсалбанк» про визнання недійсним договору іпотеки,третя особа - приватний нотаріус Кондратьєв Василь Юрійович, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки від 16 квітня 2007 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №728 та стягнути судові витрати по справі - сплата судового збору та витрат на правничу допомогу. Свої вимоги мотивував тим, що 11 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», який в подальшому було перейменовано на ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] будо укладено кредитний договір № 15/04/243к-07, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 80 000 доларів США термін на 120 місяців з процентною ставкою 13,7 % річних. В забезпечення виконання кредитного договору, 16 квітня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. за реєстровим № 729, відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями належить їй, [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24.06.2003, виданого Комсомольською сільською радою на підставі рішення виконкому № 54 від 06.06.2003 та зареєстрованого у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 24.06.2003 за реєстровим № 26. Вважає, що вказаний договір іпотеки необхідно визнати недійсним та її позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами: Відповідно до п. 44 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004р., яка діяла на момент посвідчення договору іпотеки, Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договори щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Згода на укладення такого договору повинна бути посвідчена нотаріально. Про наявність згоди другого подружжя зазначається в тексті договору з посиланням на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення. Якщо у згоді на відчуження спільного майна вказано, кому персонально (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи) він погоджується продати, подарувати, заставити тощо спільно набуте майно, чи вказано ціну продажу, інші умови укладення договору, нотаріус при посвідченні такого договору зобов`язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій згоді. П. 45 Інструкції договір щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлювального документа, договору, укладеного між подружжям, свідоцтва про шлюб та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, договором дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто тощо. Про перевірку цих обставин нотаріус робить відмітку на примірнику договору, що залишається в справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, з посиланням на реквізити відповідних документів, якщо ці документи не приєднуються до примірника такого договору. При посвідченні нотаріусом договору про відчуження або заставу майна від імені особи, у якої немає чоловіка або дружини (неодружена/неодружений/, удова/удівець/), державній нотаріальній конторі або приватному нотаріусу відчужувачем подається письмова заява про це. Нотаріус доводить зміст такої заяви до відома іншої сторони договору та зазначає про це в його тексті. Така заява повинна виходити особисто від відчужувача, а в разі вчинення договору через представника - від представника, якщо відчужувач надав йому право при оформленні договору подавати від його імені відповідні заяви. Договори щодо розпорядження майном можуть бути посвідчені без згоди другого з подружжя також у випадках: коли останній не проживає за місцезнаходженням майна і місце проживання його невідоме. На підтвердження цієї обставини подається копія рішення суду, що набрало законної сили, про визнання другого з подружжя безвісно відсутнім; якщо майно набуто одним з подружжя за час окремого проживання з другим з подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. На підтвердження цієї обставини подається копія рішення суду, що набрало законної сили, про визнання особистою приватною власністю одного з подружжя майна, що є предметом цього договору. [PERSON] на момент посвідчення договору іпотеки перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , частина житлового будинку, який належав [PERSON] , є спільною сумісною власністю подружжя, був переданий в іпотеку банку без письмової та нотаріально завіреної згоди дружини як співвласника. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Тому з цим підстав Договір іпотеки від 16 квітня 2007 рок необхідно визнати недійсним, оскільки при його посвідчення не було отримано згоду дружини іпотекодавця [PERSON] . Крім того, при посвідченні договору іпотеки були порушені права її неповнолітньої дитини, оскільки на момент посвідчення договору іпотеки в будинку був зареєстрований її неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] На момент посвідчення договору іпотеки неповнолітній син мав право на користування житловим приміщенням, а тому при посвідченні договору необхідно було отримати згоду органу опіки та піклування. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. При посвідченні договору іпотеки нотаріус взяв до уваги Довіреність від 17 травня 2004 року, посвідчену сільським головою Комсомольської сільської ради Козятинського район Бортняком М.Г. та реєстровим номером 165а. Відповідно до зазначеної довіреності [PERSON] уповноважив в її користуватись та розпоряджатись, з правом передачі в заставу (іпотеку) належною йому на праві власності Ѕ частиною будинку за номером [ADDRESS] . Відповідно до статті 245 Цивільного кодексу України, а також пункту четвертого частини другої статті 40 Закону України "Про нотаріат" станом на день посвідчення договору іпотеки посадові особи органів місцевого самоврядування посвідчують довіреності лише від громадян, які проживають на території сільської чи селищної ради та не мають право посвідчувати довіреності від імені юридичних осіб. Однак [PERSON] на території Комсомольської сільської ради ніколи не проживав. Водночас запис щодо посвідчених довіреностей вноситься у відповідний реєстр, форма якого наведена у додатку 1 наказу Міністерства юстиції України від 31.10.2006 №83/5 (у редакції наказу МЮУ від 11.12.2008 №2147/5) Форма №1 Реєстр для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених. Отже, з вищевикладеного випливає, що посадові особи зобов`язані вести два реєстри: один - для реєстрації нотаріальних дій, інший - для довіреностей (прирівняні до нотаріальних дій). Згідно Положення про Єдиний реєстр довіреностей, обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі підлягають довіреності, посвідчені в нотаріальному порядку, та довіреності на право розпорядження майном, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, а також відомості про припинення їх дії (саме до таких довіреностей відносяться довіреності на актуалізацію даних в Ощадбанку). Реєстратором Єдиного реєстру (тобто місце де можна зареєструвати довіреність, яка посвідчена в сільській раді) - є державні нотаріальні контори; державні нотаріальні архіви; приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором та мають доступ до Єдиного реєстру через інформаційну мережу Міністерства юстиції України, вносять записи до Єдиного реєстру про посвідчені довіреності та видають витяги з Єдиного реєстру, а також виконують інші функції, передбачені цим Положенням. Згідно п. 2.2 Положення реєстрація довіреностей (їх дублікатів), посвідчених посадовими, службовими особами (в т. ч. секретарями сільських рад), а також відомості про припинення їх дії, здійснюється в Єдиному реєстрі за заявою довірителя (особою яка видала довіреність) про реєстрацію таких довіреностей. Однак, відповідно до п. 14 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004р., яка діяла на момент посвідчення договору іпотеки При посвідченні правочину визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у ньому. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей, за винятком довіреностей, які складено за кордоном з участю іноземних властей або які від них виходять, за умови їх легалізації уповноваженими органами. Без легалізації такі довіреності приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної особи, яка видала довіреність. За таких обставин, нотаріус не перевірив належним чином повноваження представника власника нерухомого майна при посвідченні договору іпотеки. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Ухвалою суду від 11.04.2018 зустрічну позовну заяву [PERSON] до товариства «Універсалбанк» про визнання недійсним договору іпотеки,третя особа - приватний нотаріус Кондратьєв Василь Юрійович прийнято до спільного розгляду з первісним позовом товариства «Універсалбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.07.2018 справа № 133/438/13 була передана на розгляд судді Сороки Д.В. Ухвалою судді Козятинського міськрайонного суду , Сороки Д.В., цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства «Універсалбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Універсалбанк» про визнання недійсним договору іпотеки,третя особа - приватний нотаріус Кондратьєв Василь Юрійович ( № 133/438/13) прийнята до свого провадження. Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги перівісного позову та підтвердив вищенаведені обставини , зазначені в первісному позові. Просив первісний позов задовольнити, в зустрічному позові відмовити, та підтвердив обставини , зазначені у відзиві представника позивача. В відзиві представник позивача зазначив , що відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат па утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. п. 4.1. - 4.6. Договору іпотеки від 16.04.2007 року, та згідно із ст. 33 ч. 1 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічне право Позивача встановлено плі. 2.1.4. п. 2 та п.п. 4.1 п. 4 Договору іпотеки, відповідно до якого, у випадку невиконання або неналежного виконання Кредитного договору, Іпотекодержатель (Позивач) мас право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Згідно плі. 4.3 п. 4 Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду . Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом - адвокат Проніва Н.Р. в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнали, підтримали позовін вимоги зустрічного позову, просять його задовольнити та підтвердили обставини зазначені у зустрічному позові. Третя особа - приватний нотаріус Кондратьєв Василь Юрійович в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надіслав заяву про слухання справи у його відсутності та письмові пояснення , в яких просить в зустрічному позові [PERSON] до ПАТ «Універсалбанк» про визнання договору іпотеки недійсним від 16.04.2007 відмовити. Заслухавши строни, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає,що в первісному позові слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволення в повному обсязі. Згідно ст..264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: - чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; Відповідно до ст.129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтями 79 та 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність бо відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 11 квітня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та [PERSON] було укладено кредитний договір №15/04/243к-07 (том 1 а.с.9-15). ПАТ "Універсал Банк" є правонаступником ВАТ "Банк Універсальний" з його правами та зобов`язаннями (том 1 а.с.34,35). За вищевказаним кредитним договором позичальнику [PERSON] був наданий кредит в сумі 80 000 дол. США, на термін 120 місяців, з кінцевою датою погашення кредиту - 10 квітня 2017 року, з процентна ставка - 13,7 % річних. Ці кошти реально були отримані [PERSON] 16 квітня 2007 року (том 1 а.с.17). Згідно графіку погашення заборгованості по кредиту сума щомісячних погашень по кредиту складає 689,65 дол. США, а початок погашення кредиту - вересень 2007 року (том 1 а.с.14). Позичальник [PERSON] , в порушення своїх зобов`язань, визначених в п. п. 4.4.-4.7., 6.1.-6.1.8. кредитного договору з грудня 2008 року припинив здійснювати погашення кредиту, а з березня 2011 року припинив сплачувати відсотки за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] , яка діяла від свого імені та на підставі довіреності від імені [PERSON] було укладено договір іпотеки від 16 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. 16 квітня 2007 року за реєстровим № 728. Відповідно до зазначеного договору іпотеки позивачеві в іпотеку передано наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , який належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 24.06.2003 року, зареєстрованого у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 24.06.2003 року за реєстровим № 26; земельну ділянку, кадастровий № 0521483200:01:001:0082; площею 0,25000 га, яка належить [PERSON] на праві власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 125740 , та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд; земельну ділянку, кадастровий № 0521483200:01:001:0081, площею 0,1994 га, яка належить [PERSON] на праві власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 022978, та призначена для ведення особистого селянського господарства (том 1 а.с.18-23). Таким чином нерухоме майно (будинок із господарськими будівлями та спорудами а також 2 земельні ділянки), на яке позивач просить звернути стягнення, знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно довідки Комсомольського сільського голови №202 від 19.06.2014, у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с.154). Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 575 цього Кодексу іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як зазначено у ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. За правилом ч. 2 цієї статті якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання__іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 3 цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 цього Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Відповідно до п. 4.3 Договору іпотеки звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону). Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України), Постанова Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц. 21 серпня 2010 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] було надіслано письмову вимогу про сплату протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість за кредитом, 22 лютого 2010 року позивачем був надісланий лист на ім`я [PERSON] і [PERSON] з вимогою сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти за користування кредитом та штрафні санкції (а.с.25-28), однак позивачем не надано доказів того, що зазначені особи отримали вищевказані письмові вимоги . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (том. 3 а,с. 33), [PERSON] помер [INFO] , що вбачається з копії спадкової справи (том 3 а.с. 127). У відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний повідомляти іпотекодавця належним чином, в той час, як відповідно до цієї статті необхідним є направлення письмової вимоги іпотекодавцю. Слід звернути увагу на те, що не може також бути доказом і те, що іпотечна вимога направлена, але не отримана боржником. Відповідно до п. 92 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг поштового зв`язку» № 270 від 05.03.2009 року зазначено, що підлягають доставці додому рекомендовані поштові картки, листи, секограми, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів. Таким чином, якщо в повідомленні про вручення поштового відправлення не проставлений підпис Боржника про отримання цього повідомлення, констатувати про виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеки» не можна, що в свою чергу робить неможливе задоволення відповідних позовних вимог. Позивачем порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, яка встановлена Законом України «Про Іпотеку» (ст.ст. 12,33, 35), що є однією з підстав для відмови у позові. Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Однак, положеннями ч. 1 ст. 39 ЗаконуУкраїни «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються : загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону». У відповідності до ч. 6 ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку», Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній Валюті» , пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (Постанова Верховного суду України від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17). Відповідно до Свідоцтва про право власності від 24.06.2003 року житлова площа будинку складає 166,2 кв.м . Позивач не надав доказів того, що відповідач [PERSON] має у власності інше нерухоме житлове майно. Таким чином, в первісному позові слід відмовити. Що стосується вимог зустрічного позову, то судом встановлено, що 11 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», який в подальшому було перейменовано на ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] будо укладено кредитний договір № 15/04/243к-07, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 80 000 доларів США термін на 120 місяців з процентною ставкою 13,7 % річних (том 1 а.с. 9-13). В забезпечення виконання кредитного договору, 16 квітня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. за реєстровим № 729, відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 24.06.2003, виданого Комсомольською сільською радою на підставі рішення виконкому № 54 від 06.06.2003 та зареєстрованого у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 24.06.2003 за реєстровим № 26. [PERSON] на момент посвідчення договору іпотеки перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , частина житлового будинку, який належав [PERSON] , є спільною сумісною власністю подружжя, був переданий в іпотеку банку без письмової та нотаріально завіреної згоди дружини як співвласника (том 5 а.с. 95). Відповідно до п. 44 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004р., яка діяла на момент посвідчення договору іпотеки, Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договори щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Згода на укладення такого договору повинна бути посвідчена нотаріально. Про наявність згоди другого подружжя зазначається в тексті договору з посиланням на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення. Якщо у згоді на відчуження спільного майна вказано, кому персонально (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи) він погоджується продати, подарувати, заставити тощо спільно набуте майно, чи вказано ціну продажу, інші умови укладення договору, нотаріус при посвідченні такого договору зобов`язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій згоді. П. 45 Інструкції Договір щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлювального документа, договору, укладеного між подружжям, свідоцтва про шлюб та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, договором дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто тощо. Про перевірку цих обставин нотаріус робить відмітку на примірнику договору, що залишається в справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, з посиланням на реквізити відповідних документів, якщо ці документи не приєднуються до примірника такого договору. При посвідченні нотаріусом договору про відчуження або заставу майна від імені особи, у якої немає чоловіка або дружини (неодружена/неодружений/, удова/удівець/), державній нотаріальній конторі або приватному нотаріусу відчужувачем подається письмова заява про це. Нотаріус доводить зміст такої заяви до відома іншої сторони договору та зазначає про це в його тексті. Така заява повинна виходити особисто від відчужувача, а в разі вчинення договору через представника - від представника, якщо відчужувач надав йому право при оформленні договору подавати від його імені відповідні заяви. Договори щодо розпорядження майном можуть бути посвідчені без згоди другого з подружжя також у випадках: коли останній не проживає за місцезнаходженням майна і місце проживання його невідоме. На підтвердження цієї обставини подається копія рішення суду, що набрало законної сили, про визнання другого з подружжя безвісно відсутнім; якщо майно набуто одним з подружжя за час окремого проживання з другим з подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. На підтвердження цієї обставини подається копія рішення суду, що набрало законної сили, про визнання особистою приватною власністю одного з подружжя майна, що є предметом цього договору. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Тому з цим підстав договір іпотеки від 16 квітня 2007 рок необхідно визнати недійсним, оскільки при його посвідчення не було отримано згоду дружини іпотекодавця [PERSON] . При посвідченні договору іпотеки були порушені права неповнолітньої дитини, оскільки на момент посвідчення договору іпотеки в будинку був зареєстрований неповнолітній - [PERSON] , [INFO] , що вбачається з довідки № 249 від 24.01.2018, виданою Махнівською сільською радою Козятинського району Вінницької області (том 3 а.с. 184). На момент посвідчення договору іпотеки неповнолітній [PERSON] мав право на користування житловим приміщенням, а тому при посвідченні договору необхідно було отримати згоду органу опіки та піклування. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини. Згідно зі ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Так, відповідно до частин першої - третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містить норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) в кожному конкретному випадку суди повинні: перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення. Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло. Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-384цс15. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-1055цс15, вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», судам необхідно в кожному конкретному випадку враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів. Згідно з положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. При посвідченні договору іпотеки нотаріус взяв до уваги Довіреність від 17 травня 2004 року, посвідчену сільським головою Комсомольської сільської ради Козятинського район Бортняком М.Г. та реєстровим номером 165а (том 5 а.с. 30). Відповідно до зазначеної довіреності [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватись та розпоряджатись, з правом передачі в заставу (іпотеку) належною йому на праві власності Ѕ частиною будинку за номером [ADDRESS] . Відповідно до статті 245 Цивільного кодексу України, а також пункту четвертого частини другої статті 40 Закону України "Про нотаріат" станом на день посвідчення договору іпотеки посадові особи органів місцевого самоврядування посвідчують довіреності лише від громадян, які проживають на території сільської чи селищної ради та не мають право посвідчувати довіреності від імені юридичних осіб. Однак доказів про проживання [PERSON] на території Комсомольської сільської ради суду не надано. Водночас запис щодо посвідчених довіреностей вноситься у відповідний реєстр, форма якого наведена у додатку 1 наказу Міністерства юстиції України від 31.10.2006 №83/5 (у редакції наказу МЮУ від 11.12.2008 №2147/5) Форма №1 Реєстр для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей, за винятком довіреностей, які складено за кордоном з участю іноземних властей або які від них виходять, за умови їх легалізації уповноваженими органами. Без легалізації такі довіреності приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної особи, яка видала довіреність. За таких обставин, нотаріус не перевірив належним чином повноваження представника власника нерухомого майна при посвідченні договору іпотеки. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Із матеріалів справи вбачається, що такі витрати підтвердженодоговіром про надання правової допомоги, квитанцією б/н від 22.02.2018, розрахунком вартості та описом послуг адвоката становлять 9500,00грн., суд, вважає справедливою та обґрунтованою і пропорційною предмету спору суму витрат на правову допомогу, що має бути стягнута з з публічного акціонерного товариства «Універсалбанк» на користь [PERSON] в розмірі 3000 грн. та 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, сплаченого [PERSON] судового збору.

Outcome: approved