Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначив, що [PERSON] є онуком його покійної дружини, який зареєстрований в будинку, але з 2010 року в будинку не проживає, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, комунальні послуги не сплачує. До судового засідання представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в суд не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації та через оголошення на офіційному веб сайті суду. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], належить позивачу [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-216 від 24.06.2011 року, зареєстрованого в ОКП "Кіровоградське ООБТІ" 20.08.2011 року, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с.8, 9). Відповідач не є членом сім"ї власника (а.с.10). В вищезазначеному будинку зареєстрований, але не проживає з 2010 року, що підтверджується актом від 05.06.2018 року, який завірений секретарем сільської ради (а.с.11). В силу вимог ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Підставою звернення до суду є захист прав власника щодо безперешкодного володіння та користування належним йому майном, усунення обмежень його прав, які пов'язані з фактом реєстрації місця проживання відповідачів за адресою будинку, що належить позивачу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 3 ст.47 Конституції України гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Аналіз положень статей 383, 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно вимог ст.7 ч.1 п.2 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника житла, не користується житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належить на праві власності позивачу, а його реєстрація у вказаному житловому будинку створює позивачу перешкоди в реалізації права вільно здійснювати права власника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.7 ЗУ"Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved