Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі 28.01.2001 року у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції. Вказує, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі народився син: [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що за спільною домовленістю відповідач щомісячно зобов`язався сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. на утримання неповнолітнього сина, проте з жовтня 2018 року аліменти в зазначеній сумі не сплачує. Посилається на те, що дитина часто хворіє і потребує медичної допомоги та придбання дороговартісних ліків. зазначає, що син [PERSON] , [INFO] навчається в коледжі на контрактних умовах, і всі кошти пов`язані з навчанням дитини несе вона самостійно, незважаючи на те, що відповідач на даний час працює на трьох підприємствах, має можливість погасити заборгованість по аліментах і сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, у зв`язку з чим просить, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] заборгованість по сплаті аліментів за період з жовтня 2018 року в розмірі 16000,00 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до настання повноліття та закінчення його навчання. Рух справи та доводи сторін в судовому засіданні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 03.06.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб; відповідачем у встановлений судом строк не подано відзив; заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в наданих суду поясненнях посилалася на обставини, аналогічно викладеним в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. В поясненнях зазначила, що до подання даного позову, вона із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, до суду ніколи не зверталась та рішення про стягнення аліментів на її користь, на утримання сина, судом не було ухвалено. Вона звернулася до суду вперше, позовну заяву складала не вона, а вона тільки її підписала, чому заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментах та про збільшення розміру аліментів, пояснити не змогла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти заяґвлених позовних вимог не заперечував та підтвердив і поясненнях, що дійсно позивач не зверталася раніше до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина, оскільки була усна домовленість про добровільну сплату аліментів; пояснив, що на даний час він продовжує проживати в сім"ї, з позивачем спільно ведуть сімейне господарство і мають спільний бюджет, однак, у зв"язку з тим, що має борги на митниці, йому було роз"яґснено пільги на відстрочення погашення боргу і одним з яких є наявність заборгованості по аліментах, тому, було вирішено звернутися в суд про стягнення боргу по аліментах, які він добровільно виплачував дружині на утримання сина. Вважає, що оскільки він визнав позовні вимоги, суд не вправі прийняти інше рішення, ніж задовольнити заявлені вимоги. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлені в засіданні обставини справи, перевірка їх доказами, застосовані норми права і висновки суду. Судом, не встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача. Дане було в судовому засіданні підтверджено і відповідно сторонами. З дослідженого посвідчення наданого суду (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] займає посаду провідного юрисконсульта НПП "Вижницький". У відповідності до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статею 182 ч.2 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього,, передбачено ст. 80 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З урахуванням наведених вимог закону, зважаючи на пояснення як позивача, так і відповідача, те, що останніми до суду не надано жодного доказу в підтверження обставин викладених в позовній заяві, суд приходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, на які посилається позивач у позовній заяві та які входять до предмету доказування, судом не встановлено, зокрема: те, що позивачз відповідачем [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі 28.01.2001 року у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції; що під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] ; що за спільною домовленістю з позивачем, відповідач щомісячно сплачував аліменти в розмірі 2000,00 грн. на утримання неповнолітнього сина, до жовтня 2018 року; що [PERSON] , [INFO] часто хворіє і потребує медичної допомоги та дороговартісних ліків; що син [PERSON] , [INFO] навчається в коледжі на контрактних умовах, і усі кошти пов`язані із навчанням дитини несе тільки позивач; що відповідач працює на трьох підприємствах і не підтверджено в судовому засіданні позивачем доказами, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити. ВС роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Разом з цим, жодного доказу щодо навчання [PERSON] , [INFO] , даних про вартість навчання його в коледжі, варістьпридбання підручників, вартість проїзду до місця навчання, позивачем не зазначено. В судовому засіданн позивач, не змогла пояснити в якому коледжі навчається син і коли було укладено договір з коледжом про навчання сина на платній основі. Судом також встановлено і даного не заперечувалося позивачем, про відсутність жодного доказу відносно незадовільного стану зджоров"я [PERSON] , [INFO] . Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed