Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання заповіту, що складений на її ім'я [PERSON], 14.02.2000 року, посвідчений секретарем Новопокровської сільської ради та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за №15 недійсним та визнати право власності за нею як спадкоємцем першої черги за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,64 га, що розташована на території Новопокровської сільської ради, право власності на яку посвідчується державним актом на право власності на землю серії Р1 №458709, виданим 19.09.2002 року, посилаючись на те, що нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що заповіт, складений померлою [PERSON], з порушенням відповідних норм законодавства та в державному акті на право приватної власності на землю є дописки без використання комп'ютерної техніки. З огляду на зазначене та не на те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає, [PERSON] є донькою спадкодавця, тобто спадкоємцем першої черги за законом, тому просить визнати заповіт недійсним та визнати за нею право власності за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,64 га, що розташована на території Новопокровської сільської ради, яка залишилася після померлої [PERSON] В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в судовому засіданні 03.09.2014 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав заяву в якій просить розглянути справу в його відсутність, 03.09.2014 року позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,64 га, що розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, право власності на яку посвідчується державним актом на право власності на землю серії Р1 №458709, виданим 19.09.2002 року (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17.08.2011 року, виданим Новопокровською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка, земельна ділянка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,64 га, що розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одескьої області, право власності на яку посвідчується державним актом на право власності на землю серії Р1 №458709, виданим 19.09.2002 року. За життя спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, що складений 14.02.2000 року, посвідчений секретарем Новопокровської сільської ради та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за №15 (а.с. 7). Правовідносини, що склалися між сторонами щодо заповіту від 14.02.2000 року регулюються ЦК УРСР 1963 року та Постановою Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійними». Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Відповідно до п.25 Роз'яснень Верховного Суду України від 04.08.2001 року "Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов'язання, що виникають з угод)" відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у підпункті «е» п. 16 постанови від 28 квітня 1978 р. N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", визнання угоди недійсною може мати місце й після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором. Крім того, в п. 5 Постанови від 28 квітня 1978 р. N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" судам роз'яснено, що За правилами ст.48 ЦК угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції. Згідно положень Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1991 року №22/5, якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби, або з інших поважних причин не може підписати заповіт, за його довіреністю і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії заповіт може підписати інший громадян, про що зазначається у посвідчу вальному написі, якщо громадян, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписемний або сліпий, посадова особа виконавчого комітету, крім того, зобов'язана прочитати йому текст документа і зробити про це на документі відмітку. На підставі п. 17 Інструкції тексти нотаріально посвідчувальних заповітів повинні бути написані ясно і чітко, виправлення повинні бути застережені посадовою особою виконавчого комітету в кінці посвідчу вального напису, а у заповіті зроблено виправлення у позначенні реєстрового номеру у посвідчу вальному написі, яке не застережено, також текст заповіту викладений різними мовами. В судовому засіданні встановлено, що посвідчувальний напис на заповіті, посвідченому 14.02.2000 року не відповідає формі, згідно додатку №7 вказаної Інструкції, крім того він не містить відомості про те, що текст документу був прочитаний [PERSON] їй в голос. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що заповіт, складений [PERSON] 14.02.2000 року, посвідчений секретарем Новопокровської сільської ради та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за №15 не відповідає встановленій формі та не відповідає вимогам закону, у зв'язку з чим вищевказаний заповіт повинен бути визнаний недійсним. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи. Визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, право на спадкування спадкового майна після смерті [PERSON] отримує спадкоємець за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України донька померлої [PERSON] Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 25.12.1974 року, виданим відділом ЗАГС Ізмаїльського району Одеської області підтверджується, що [PERSON] є матір'ю [PERSON] (а.с. 9). Відповідно ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавицею [PERSON], та у передбачений законодавством строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Однак державний нотаріус Ізмаїльської державної нотаріальної контори Олдеської області листом від 11.02.2014 року №306/02-14 відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки посвідчений напис на заповіті від 14.02.2000 року не відповідає формі, згідно додатку №7 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1991 року №22/5. Крім того, є дописки в державному акті на право власності на землю серії Р1 №458709, виданим 19.09.2002 року є дописки без використання комп'ютерної техніки. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved