Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства „Комерційний Банк „Надра" про захист прав споживачів. Свої вимоги мотивує тим, що 07.11.2013 року вона звернулася до відділення №20 ПАТ „Комерційний Банк „Надра". В той же день в приміщенні відділення №20 ПАТ „Комерційний Банк „Надра" вона уклала кредитний договір № 001-03793-071113 с ПАТ „Дельта Банк" на отримання коштів на споживчий кредит в сумі 16 080 грн. з виплатою 3,49% в місяць. На підтвердження зазначеного договору ПАТ КБ «Надра» видало їй пластикову карту [NUMBER] і конверт с ПІН - кодом до неї. Кошти на карточный рахунок надійшли ввечері 11.11.2013 року. Ніякими кредитними коштами вона не користувалася, конверт з ПІН кодом залишився запакованим. Раніше в той же день вона звернулася до ПАТ КБ «Надра» з метою розірвати укладений кредитний договір, але отримала відмову, ніяких письмових заяв від неї ПАТ КБ «Надра» не прийняв, направив до ПАТ «Дельта Банк», який в свою чергу направляє її до ПАТ КБ «Надра». Більш того, в Нікопольському відділенні ПАТ «Дельта Банк» вона не значиться як кредитор в електронній базі данних. Вважає дії відповідачів неправомірними, а укладений кредитний договір повинен бути визнаний недійсним з наступних підстав. Укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк» договір виготовлений настільки мілким шрифтом, що його неможливо прочитати і реально оцінити його умови, щоб прийняти рішення про згоду чи незгоду з ним. Розібравши булавочний шрифт, вона зрозуміла, що відповідачі її вводять в оману : процентна ставка за умовами договору складає 9,99% річних, але зазначено, що процентна ставка в місяць складає 3,49%. Якщо 3,49 % перемножити на 12 місяців виходить не 9,99 % річних, а 41,88%, що в 4 рази більше, ніж вона розраховувала при отриманні кредиту. Такі умови для неї завідомо невигідні, оскільки переплата по кредиту складає приблизно три вартості кредиту, на що вона не погоджувалася. В графіку погашення кредитних коштів є незрозумілі для неї графи, значення яких їй незрозумілі і не роз»яснені представником банку. Сама процедура ознайомлення з умовами договору була настільки швидкою, що вона не встигла не те, що усвідомити, а навіть нормально прочитати укладений договір, що об»єктивно було неможливо з урахуванням розміру шрифту, яким він надрукований. Тільки вдома, прочитавши договір за допомогою лупи, вона зрозуміла наскільки її вводять в оману і наскільки цей договір для неї невигідний. Незрозумілим для неї чином, без посилань в договорі, кредитором являється ПАТ «Дельта Банк», тоді, як всі фактичні дії по відкриттю рахунку, картки та перерахуванню грошей виконує ПАТ КБ «Надра». З якими небуть умовами про те, що банки діють спільно, вона ознайомлена не була. Просить визнати недійсним кредитний договір № 001-03793-071113 від 07 листопада 2013 року, укладений між нею та Публічним акціонерним товариством „Дельта Банк", сторони повернути у первісний стан. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала. Представник ПАТ „Дельта Банк" позовні вимоги не визнала і пояснила, що підстав для визнання договору недійсним не має. При укладенні договору позивач була належним чином проінформована про всі істотні умови договору. Вважає, що позивач не надала суду доказів тому, що її ввели в оману, діючим законодавством не передбачено яким саме шрифтом повинен бути надрукований договір. Ті обставини, що позивач не знімала кошти з кредитної картки, не являються підставою для розірвання договору. Представник ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення проти позову. Вислухавши сторони, представника позивача, який просив позов задовольнити, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] 07.11.2013 року звернулася за оголошенням до відділення № 20 Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра». Того ж дня у приміщенні відділення № 20 ПАТ КБ «Надра» вона уклала кредитний договір № 001 - 03793 - 071113 з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», за яким банк зобов'язувався видати їй кредит на споживацькі цілі у сумі 16080 грн. (а.с.5, 5 на звороті). На підтвердження укладання цього договору його фактичний виконавець - ПАТ КБ «Надра», який діє спільно з ПАТ КБ «Дельта» на підставі Договору про здійснення інфомаційно-консультаційної діяльності у сфері споживчого кредиту (а.с. 83-92), видало позивачу пластикову картку [NUMBER] і конверт з ПІН - кодом до неї. Даною карткою позивачка ніколи не користувалася. Суд вважає обґрунтованими доводи [PERSON] щодо нечесної підприємницької практики ПАТ КБ «Дельта - Банк» щодо неї з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Отже, даною нормою матеріального закону презумується принцип добросовісної, чесної підприємницької практики, яка не може бути спрямована на пряме чи приховане порушення прав споживачів. Таким чином, поширене тлумачення ст. 18 Закону дає можливість зробити висновок, що самим Законом не встановлено яких-небудь вимог до споживача щодо застосування додаткових заходів перестороги, безпеки чи допомоги у відносинах з продавцем, виконавцем чи виробником, поскільки продавець, виконавець чи виробник з самого початку правовідносин зі споживачем мають діяти чесно, справедливо та добросовісно. У зворотному випадку дії споживача будуть спрямовані проти духу і суті самого Закону, поскільки якщо особа користується способами самозахисту то нівелюється фактична дія законодавчого акту про захист прав цієї особи. Іншими словами, діючи у відповідності до вимог Закону споживач, звертаючись до продавця, виконавця чи виробника не повинен завбачливо сподіватися на його недобросовісність, а навпаки має виходити з принципу довіри до контрагента, добросовісності та справедливості з його боку. Саме така модель правовідносин у сфері споживання і відображена у ст. 18 Закону. Така позиція відповідає специфіці правовідносин у сфері споживання, поскільки у них споживач є слабшим від свого контрагента та не може заздалегідь передбачити всі можливі прояви недобросовісності, на які тільки здатен продавець, виконавець чи виробник. З цих підстав доводи представника відповідача ПАТ „Дельта Банк" про те, що [PERSON], йдучи до банку, повинна була завбачливо взяти окуляри, лупу та інші збільшувальні оптичні прилади є абсурдними, поскільки така завбачливість від споживача не вимагається Законом; саме відповідач, укладаючи договір, повинен одразу, без попередніх вимог споживача надати його останньому у такому виді, який можливо недвозначно прочитати за нормальних обставин та при звичайних умовах. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно умов кредитного договору процентна ставка за кредитним коштами склала 9,99 %, а крім того - комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,49 % на місяць від суми кредиту (п.п. 2.4, 2.5 договору). У своєму позові [PERSON] посилалася на те, що фактично її ввели у оману, поскільки замість 9,99% на рік за спірним договором вона мала ще б сплатити 41,88 % ( 3.49% х 12 міс.), що створює істотний дисбаланс на шкоду її інтересам. Судом встановлено, що [PERSON], укладаючи спірний договір розраховувала отримати кредитні кошти під 9,99 % річних. Як вона пояснила в судовому засіданні побачила рекламу про кредит від банку „Надра" під 9,99%. Саме на такій формі внутрішнього волевиявлення наполягала позивачка у судовому засіданні і про це не заперечувала представник відповідача. Але, з огляду на необхідність щомісячної сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49 % загальна фактична сума процентів та комісій за спірним кредитним договором повинна становити (9,99 % річних) + (3,49 % х 12 міс.) (а. с. 5 ), про що також не заперечувалося сторонами у справі. Доводи представника відповідача про те, що термін «істотний дисбаланс» обмежується п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу, поскільки такого обмеження не встановлено законом, а крім того, згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Отже, застосування поняття істотності дисбалансу законодавець покладає на суд з урахуванням конкретних обставин справи. За обставин, коли позивачка недвозначно виявляла бажання отримати кредитні кошти за спірним договором під 9,99 % річних, а банк запропонував їй ці ж кошти додатково під 41,88 %, суд вважає, що шкода, пов'язана з виконанням спірного договору, для [PERSON] є істотною, поскільки сума компенсацій, яка підлягає сплаті банку за ним у рази перевищує очікувану позивачкою, оскільки остаточно позивач повинна була сплатити по кредиту на суму 47 776 грн. 17 коп.(а.с.6). А отже у даному спорі застосовується норма ч. 2 ст. 18 Закону про несправедливість умов укладеного між сторонами спірного кредитного договору. Водночас, суд вважає безпідставними посилання позивача на п. 16 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», поскільки судом не встановлено обставин невиконання банком своїх договірних зобов'язань за оспорюваним кредитним договором. На підставі абз. 1 ч. 1, п. 2 абз. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що саме таку форму нечесної підприємницької практики застосував до позивача ПАТ «Дельта Банк». З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний кредитний договір виготовлено настільки дрібним шрифтом, що за нормальних умов його неможливо прочитати, у зв'язку з чим суд витребував у відповідача екземпляр даного документу у збільшеному в рази вигляді. Надаючи проект цього договору на підписання позивачу, банк діяв недобросовісно, поскільки у первісному варіанті його неможливо прочитати без збільшувальних оптичних приладів і зробити свідому оцінку його істотним умовам. Доводи представника відповідача про те, що законом не встановлено розмір шрифту, яким має складатися договір є безпідставними, поскільки існують принципи загальної справедливості, розумності та добросовісності під час укладення договорів, а тому, з огляду на об'єктивні фізичні можливості людини та обставин, що передують укладенню договору, банк повинен добросовісно самостійно надавати інформацію про умови кредитування у загальнодоступній формі, не чекаючи додаткових прохань чи вимог споживачів. Не можуть бути прийняті до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач мала можливість, за її бажанням, взяти примірник договору до його підписання та прочитати його вдома, під лупою, щоб краще його зрозуміти, поскільки матеріалами справи підтверджується, що гроші [PERSON] на час її звернення до банку були потрібні терміново, через вкрай важку обставину - необхідність лікування онкологічної хвороби члена її сім'ї (а. с. 166-178). Як пояснила сама [PERSON], на щастя для неї, їй не знадобилися згодом ці кредитні кошти, але саме 07.11.2013 року вона про це не знала та не могла знати. А тому суд бере до уваги і емоційний стан позивачки, обставини, які змусили її звернутися по кредит, та дає належну оцінку пов'язаності цих обставин з поведінкою банку, яка була нечесною щодо [PERSON] ще й з огляду на загальні принципи моральності. Отже, доводи позивачки про використання відповідачем ПАТ «Дельта - банк» щодо неї нечесної підприємницької практики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. З огляду на те, що до позивача з боку ПАТ «Дельта - банк» під час укладення оспорюваного кредитного договору була застосована нечесна підприємницька практика у формі введення у оману через викладення інформації про наданий кредит та умови договору у незрозумілий з технічної точки зору спосіб, а саме: виготовлення тексту, що містить істотні умови кредитного договору неможливим для прочитання за звичайних умов та звичайним способом, що позбавило її можливості свідомого вибору - погоджуватися на умови кредитування чи ні; було встановлено несправедливу умову про сплату більшої у рази від тієї, на яку [PERSON] первісно сподівалася, суми компенсацій та процентів за договором, чим, у сукупності, створено умови для істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків не на користь позивачки, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору № 001 - 03793 - 071113 від 07.11.2013 року, укладеного між нею та ПАТ «Дельта - банк» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає, що твердження позивача про звернення її до відповідачів з метою розірвати кредитний договір зразу ж після його укладення, заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 07.11.2013 року був укладений договір, а вже 27.11.2013 року позивач звернулася до суду з позовом, як вона пояснила у зв"язку з відмовами банків. Суд також дає оцінку і тій обставині що, звернувшись до ПАТ КБ «Надра», позивачка отримала кредит від ПАТ КБ «Дельта - банк», що взагалі є плутаним та незрозумілим з огляду доцільності способом укладення кредитних договорів, поскільки ні ПАТ КБ «Надра», ні ПАТ КБ «Дельта - банк» у своїй цивільній дієздатності не обмежені та мають всі можливості для самостійного кредитування клієнтів. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «Дельта Банк» не змогла надати суду яких - небудь змістовних пояснень з цього приводу, пояснивши, що банки так домовилися. Умови про те, що дані банки діють спільно, у спірному договорів викладені не були. Посилання на те, що позивачка ознайомлена з такими умовами виконано таким же дрібним шрифтом, як і весь інший текст договору, а тому суд вважає, що позивачка насправді не зрозуміла суть та значення вказаного юридичного факту. Доводи представника відповідача про необхідність застосування у спорі норм ЦК України щодо підстав недійсності правочинів не можуть бути прийняті до уваги, поскільки цими нормами позивач свої вимоги не обґрунтовував, а крім того - спірний кредитний договір є споживчим, у зв'язку з чим спеціальним по відношенню до нього є саме Закон України «Про захист прав споживачів». Доводи представника відповідача про те, що оспорюваний договір є правомірним, поскільки під час його укладення до позивача не застосовувався примус, не може бути прийнятий судом до уваги, поскільки на цю обставину як на підставу своїх вимог [PERSON] не посилалася. Доводи представника відповідача про те, що оспорюваний договір неможливо визнати недійсним з мотивів неотримання позивачкою кредитних коштів на руки також не може бути прийнятий до уваги, поскільки ця обставина не є підставою позову, про що неодноразово у судовому засіданні наголошувала як сама позивачка, так і її представник [PERSON] Щодо вимог позивача про повернення сторін у первісний стан, суд виходить із загальних принципів, встановлених цивільним законодавством, поскільки спеціальних норм щодо такого повернення у Законі України «Про захист прав споживачів» не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 10571 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] за спірним договором отримала: 1) банківську пластикову картку [NUMBER] ПАТ КБ «Надра» разом з конвертом з PIN - кодом до неї; 2) грошові кошти на дану картку в розмірі 16080 грн. З огляду на те, що зазначена банківська картка є власністю ПАТ КБ «Надра», то у зв'язку із задоволенням позовних вимог вона підлягає поверненню власникові разом із конвертом з PIN - кодом, а кредитні кошти підлягають поверненню ПАТ "Дельта Банк". На підставі ст. 88 ЦПК України з обох відповідачів у справі підлягають стягненню судові витрати, поскільки, хоча ПАТ КБ «Надра» і не застосовував до [PERSON] нечесну підприємницьку практику, але він був співвиконавцем недійсного договору, заявлений стороною у справі, де позивачка звільнена від сплати судових витрат, а тому має компенсувати державі судові витрати нарівні з ПАТ «Дельта Банк». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved