Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») - адвокат Сербіна А.О. звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно заявлених позовних вимог представник позивача просить суд у рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» за Кредитним договором №010-2008-2171 від 27 червня 2008 року згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва, що складає 1 231 711,73 гри, - звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру загальною площею 44,50 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] частка власності якої становить 52/300 та [PERSON] частка власності якої становить 248/300 на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2011 року, шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №010-2008-2171, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення та строковості грошові кошти у розмірі 97 300,00 доларів США, за умови сплати відсотків у розмірі 14,95 % річних за користування коштами та їх повернення в строк до 10 червня 2028 року. 27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладеного договір поруки №010-2008-2171-Р відповідно до якого, поручитель зобов`язується перед кредитором, відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №010-2008-2171 від 27 червня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 27 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №981, у відповідності до умов якого в іпотеку банку було передано двокімнатну квартиру загальною площею 44,50 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. за реєстровим номером 3344. 27 червня 2008 року [PERSON] надано згоду на укладання [PERSON] договору на отримання кредиту з ВАТ «Універсал Банк» та на укладання іпотечного договору в забезпечення виконання ним зобов`язань по кредитному договору з ВАТ «Універсал Банк» на квартиру [ADDRESS] , придбаної в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року у справі №2-1070/11 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] , позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 1 231 711,73 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, рішення Дніпровського районного суду від 27 листопада 2013 року в частині стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 1 231 711,73 грн, скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. 03 серпня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-1070/11 про стягнення з [PERSON] заборгованість у розмірі 1 231 711,73 грн. Вищевказаний виконавчий лист №2-1070/11 подано на примусове виконання до приватного виконавця Телявського А.М. Постановою приватного виконавця від 19 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження №58425326. Після передачі предмету іпотеки на прилюдні торги в межах виконавчого провадження №58425326, із заяви представника [PERSON] від 06 серпня 2020 року, стало відомо, що з 28 квітня 2011 року предмет іпотеки - двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] 19 серпня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу №2-1070/11 стягувачу, разом з тим у постанові вказано, що стягнення за виконавчим листом не проводилися. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №219725376 від 10.08.2020, представнику AT «Універсал Банк» стало відомо, що на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2011 року новими власниками кв. [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача зазначає, що банк не було залучено в якості третьої особи, а тому позивач не знав та не міг знати про мирову угоду, на підставі якої право власності на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було перереєстровано за [PERSON] та [PERSON] . На думку представника позивача у зв`язку з набуттям права власності на предмет нерухомості відповідачі набули статусу іпотекодавців та наразі мають всі його права й несуть всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (а.с.62-64) Також ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року задоволено заяву представника позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» - адвоката Сербіної А.О. про забезпечення позову, накладено арешт на 52/300 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2011 року. Накладено арешт на 248/300 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2011 року. (а.с.65-67) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 08 лютого 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Гудзери Т.С., в якому представник відповідачів просить застосувати позовну давність до вимог АТ «Універсал Банк» та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 18 лютого 2015 року встановлено, що 15 липня 2008 року [PERSON] та [PERSON] було направлено вимоги, якими змінено строки повернення кредиту. Представник відповідачів зазначає, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором сплив у серпні 2008 року, саме з цього моменту у позивача виникло право пред`явити вимогу про звернення стягнення на квартиру. Поданням позову 15 січня 2011 року, позивач перервав позовну давність за вимогами по кредитному договору, у зв`язку з чим перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки знов розпочався 16 січня 2011 року та сплив 15 січня 2014 року, проте позовна заява про звернення стягнення на предмет іпотеки подана лише у 2020 році, тобто після спливу позовної давності, у зв`язку з чим у задоволенні позову має бути відмовлено. (а.с.96-101) 29 березня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача АТ «Універсал Банк» - адвоката Сербіної А.О., долучені до матеріалів справи. (а.с.152-156) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 травня 2021 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.182) Представник позивача АТ «Універсал Банк» - адвокат Піхотенко А.С. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні доводам, викладеним позові та додатково пояснила, що банк, отримавши виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення заборгованості з третьої особи, мав намір в порядку виконавчого провадження реалізувати своє право на примусову реалізацію предмета іпотеки. Зазначила, що відсутні підстави для застосування позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права, а саме набуття права власності на предмет іпотеки відповідачами в справі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна лише 10 серпня 2020 року. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Гудзера Т.С. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити через пропуск позовної давності, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та додатково пояснив, що відповідачі стали власниками майна в 2011 році. Інформація в Державному реєстрі щодо реєстрації прав та їх обтяжень є відкритою та з 2015 року будь-яка особа, в тому числі й іпотекодавець може одержати інформацією та повинна цікавитись майном, що перебуває в іпотеці. Зазначив, що переривання позовної давності відбулось лише поданням позову в січні 2011 року. Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, а також матеріали справи №2-320/11, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 27 листопада 2013 року позов Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу - задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк» 1 229 768, 53 грн. заборгованості по кредитному договору № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року, суму сплаченого державного мита в розмірі 1823,20 грн. та збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., всього стягнувши 1 231711,73 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк», третя особа [PERSON] про визнання частково недійсним та розірвання кредитного договору - відмовлено. (а.с.20-23) Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2013 року в частині стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №010-2028-2171 від 27 червня 2008 року в розмірі 1229768,53 грн, судового збору в розмірі 1823,20 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити. (а.с.24-27) Вказаним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено наступне: «27 червня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 010-2008-2171, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 97300 доларів США зі сплатою 14,95 % річних ("базова процентна ставка") строком до 10 червня 2028 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] був укладений договір поруки № 010-2008-2171-Р, за яким поручитель зобов`язалася солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором від 27 червня 2008 року. Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором станом на 6 березня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 153855,69 доларів США, що за курсом НБУ становить 1229768 грн. 53 коп., яка складається: 96219,25 доларів США, що за курсом НБУ становить 769080 грн. 47 коп. - заборгованість по кредиту; 57636,44 доларів США, що за курсом НБУ становить 460688 грн. 06 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом.» «Із матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2008 року [PERSON] та [PERSON] ПАТ «Універсал Банк» було направлено кожному вимогу, згідно з якими банк вимагає сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. (а. с. 45; 47). Таким чином, направлення банком позичальнику та поручителю [PERSON] такої вимоги свідчить про зміну строку повернення кредиту.» «Позов до [PERSON] , як фінансового поручителя, пред`явлено лише 15 січня 2011 року (а. с. 54).» В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №010-2008-2171 від 27 червня 2008 року, цього ж числа між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки (нерухомого майна - квартири). (а.с.28-31). Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки, [PERSON] передає в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 29,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. 19 квітня 2008 року за реєстровим номером 3344. Згідно п. 1.2. договору іпотеки, станом на дату укладання цього договору, вартість предметі іпотеку, згідно звіту незалежного суб`єкта оціночної діяльності, становить 590406,00 грн. За цим договором іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за основним договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (пп.2.1.1. п.2.1. договору іпотеки). Згідно умов п.4.1. договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України, серед іншого, в разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, та/або будь-якого зобов`язання іпотекодавця за цим договором. Згідно п.4.2. договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється, серед іншого, на підставі рішення суду. Звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку» (п.4.5. договору іпотеки). 27 червня 2008 року [PERSON] надала нотаріально посвідчену згоду на укладання [PERSON] з ВАТ «Універсал Банк» договору на отримання кредиту та іпотечного договору. (а.с.19) На підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 27 листопада 2013 року, 03 серпня 2016 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» 1 229 768, 53 грн. заборгованості по кредитному договору №010-2008-2171 від 27 червня 2008 року, суму сплаченого державного мита в розмірі 1823,20 грн. та збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., всього стягнувши 1 231711,73 грн та 19 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. відкрито виконавче провадження №58425326. (а.с.34) 16 липня 2020 року в межах вказаного виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності складено висновок про вартість нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , згідно якого вартість обєкту оцінки становить 734940,00 грн. (а.с.40) Представник [PERSON] - [PERSON] 06 серпня 2020 року подав приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Телявському А.М. заяву, якою повідомив, що з 28 квітня 2011 року по теперішній час власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.36) 19 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.35) Як убачається з досліджених судом матеріалів справи №2-320/11, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 27 січня 2011 року затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у правах неповнолітніх Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квариру в наступній редакції: квартира [ADDRESS] є власністю [PERSON] , якій належить 52/300 частин квартири, та [PERSON] , якій належить 248/300 частин квартири. (а.с.35-36, справа №2-320/11) На підставі вказаної ухвали суду про затвердження мирової угоди, 28 квітня 2011 року здійснено державну реєстрацію права власності спірної квартири за відповідачами, у відповідних частках. (а.с.37) Звертаючись з даним позовом до суду, представник позивача посилається на невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору та просить у рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» за Кредитним договором №010-2008-2171 від 27 червня 2008 року згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва, що складає 1 231 711,73 гри, - звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру загальною площею 44,50 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] частка власності якої становить 52/300 та [PERSON] частка власності якої становить 248/300 на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2011 року, шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦЦК України). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає, серед іншого, на підставі договору (ч.1 ст.574 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторамицього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч.4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Конституційний Суд України у рішенні від 14 липня 2020 року у справі № 8-р/2020 зазначив, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку», а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч.1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону (ч.2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, у зв`язку з переходом права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , відповідачі набули статус іпотекодавців, а відтак мають всі права та несуть всі обов`язки за іпотечним договором від 27 червня 2008 року, що також не заперечується стороною відповідачів. Отже Іпотекодержатель має право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно положень ч.1 та 2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що АТ «Універсал Банк» правомірно заявив вимоги до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки основне зобов`язання [PERSON] не виконане і останній не погасив заборгованість, яка була стягнута на користь банку рішенням суду, а відповідачі набули статусу іпотекодавців. Разом з тим ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У пункті 5.2.5 кредитного договору від 27 червня 2008 року №001-2008-2171 сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних у договорі, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальника, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Як вже зазначалось вище, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року встановлено, що «15 липня 2008 року [PERSON] та [PERSON] ПАТ «Універсал Банк» було направлено кожному вимогу, згідно з якими банк вимагає сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. Таким чином, направлення банком позичальнику та поручителю [PERSON] такої вимоги свідчить про зміну строку повернення кредиту.» Отже, починаючи з 15 серпня 2008 року (тридцять перший день з дати відправлення вищевказаного повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту в повному обсязі (згідно умов п. 5.2.5 кредитного договору)) банківська установа мала право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також вказаним рішенням суду встановлено, що позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості пред`явлено банком 15 січня 2011 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У чч.1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно положень ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, зокрема шляхом стягнення заборгованості є дією кредитора, яка має наслідком зміну порядку, умов і строку виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Подібні за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі 523/10225/15-ц. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Таким чином, позивач АТ «Універсал Банк» скористався своїм правом, визначеним ч.2 ст. 1050 ЦК України, на дострокове повернення заборгованості, змінивши строки виконання основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, направивши 15 липня 2008 року [PERSON] та [PERSON] вимоги про сплату протягом тридцяти днів з моменту отримання вимог простроченої заборгованість за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань, повідомивши, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. Після цього, внаслідок звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, 15 січня 2011 року відбулось переривання перебігу позовної давності. Та з вказаної дати перебіг позовної давності розпочався заново. Разом з тим, АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, 21 жовтня 2020 року (а.с.54), тобто більше ніж через шість років після спливу позовної давності. Згідно висновків, наведених в постанові від 13 травня 2021 року у справі №363/3583/15-ц (провадження № 61-784св21) за подібних правовідносин Верховний Суд зазначив: «Суд апеляційної інстанції встановив, що АТ «Універсал Банк» скористалось наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.2.5 кредитного договору від 07 серпня 2007 року № 001-2902/840-0031 правом, пред`явивши до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань. Надіславши 17 серпня 2009 року вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, АТ «Універсал Банк» змінило строк виконання основного зобов`язання по поверненню кредиту на 17 вересня 2009 року. У лютому 2010 року АТ «Універсал Банк» подало до суду позов з вимогами про стягнення з позичальника і поручителя всієї суми заборгованості за кредитним договором. Встановивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк, звернувшись до суду з позовом до іпотекодателя про звернення стягнення на предмет іпотеки 07 серпня 2015 року в рахунок задоволення вимог за кредитним договором від 07 серпня 2015 року, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ТОВ «К.Альтернатива» була подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності.» Що стосується доводів представника позивача про те, що про порушення свого права банк дізнався лише 10 серпня 2020 року, а саме - про набуття права власності на предмет іпотеки відповідачами - з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, суд зазначає, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 13 травня 2021 року у справі №363/3583/15-ц (провадження № 61-784св21). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідачів у відзиві на позовну заяву. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи та письмових пясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року (заява №63566/00) «Пронін проти України» (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача, в розмірі, сплаченому при зверненні до суду з даним позовом. Згідно положень ч.1, 9 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що суд повністю відмовляє в задоволенні позову, вбачаються визначені законом підстави для скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 13 листопада 2020 року, якою накладено арешт на 52/300 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2011 року та накладено арешт на 248/300 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2011 року. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed