Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що, відповідно до укладеного договору б/н від 06.12.2005 року, [PERSON], отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісія за користування кредитом та інших витрат. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 30.06.2015 року, має заборгованість в сумі 14506,10 гривень, що складається з наступного: 2621,82 гривень - заборгованість за кредитом; 10717,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 666,96 гривень - штраф (процентна складова). На підставі наведеного просили стягнути з відповідача, в їх користь заборгованість за кредитним договором б/н від 06.12.2005 року в сумі 14506,10 гривень та судові витрати, понесені банком при подачі даної позовної заяви до суду. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" не зявився, однак їх представник - [PERSON] надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи, у випадку неявки відповідача. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та показала суду, що позивачем, при зверненні з позовом до суду, було пропущено строк позовної давності. ВСУ встановлено, якщо особа не підписала документ про продовження строків позовної давності, у банку є тільки три роки для стягнення заборгованості. Позивач звернувся до суду майже через 6 років після того як дізнався про порушення свого права, оскільки [PERSON] сплачував востаннє кредитні кошти у вересні 2009 року. З цих підстав, просить відмовити у задоволенні даного позову в звязку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 06.12.2005 року, виражений, за згодою останнього, у формі заяви, умов і правил надання банківських послуг, за якими банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та відповідно до умов якого [PERSON] зобовязувався здійснювати погашення заборгованості. 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства [PERSON] "Приват Банк " на Публічне акціонерне товариство "Приват Банк". У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 06.12.2005 року, станом на 30.06.2015 року, відповідач має заборгованість в сумі 14506,10 гривень, що складається з наступного: 2621,82 гривень - заборгованість за кредитом; 10717,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 666,96 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), в даному випадку застосовується щодо заборгованості по основній сумі та відсотках. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Строк (термін) виконання зобовязання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобовязання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду. Відповідно до п.5.4. Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобовязувався, щомісячно, погашати заборгованість за кредитом та відсотками за його використання. З розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 06.12.2005 року, вбачається, що відповідач востаннє вніс суму заборгованості за кредитом у вересні 2009 року, більше жодних коштів не вносив. Таким чином, у жовтні 2009 року, відповідач перестав виконувати свої зобовязання, отже [PERSON], повинен був дізнатися про порушення свого права, і з цього моменту починається перебіг строку позовної давності для предявлення позовних вимог до суду. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Суду не надано жодних доказів про те, що між сторонами було укладено письмовий договір про збільшення строку позовної давності, також існування такого спростовано представником відповідача, а позивачем не надано жодних доказів на підтвердження протилежного. Така ж правова позиція застосування строків позовної давності у кредитних правовідносинах виклданеа й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15. Згідно Статті 360-7 висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Враховуючи, що позивачі звернулися до суду в серпні місяці 2015 року, майже через шість років після початку спливу строку позовної давності, та те, що про застосування строку позовної давності заявлено представником відповідача, суд вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed