Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області до відповідача про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 23.08.2007 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум кредиту, у зв`язку з чим, станом на 04.10.2018 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 16504,53 грн., що складається із наступного: 14737,42 грн. - відсотків за користування кредитом, 4931,53 грн. - пені, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 774,03 грн. - штраф (процентна складова). У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача утворену заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. Крім того, 18.09.2019р. позивачем подана заява про уточнення позовної заяви, згідно якої останнім збільшено розмір позовних вимог та склад заборгованості за кредитним договором б/н від 23.08.2007р., згідно якої останній просить стягнути із відповідача борг у сумі 36484,27 грн., який складається з наступного: 11248,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21973,83 грн. - пеня; 1286,03 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1725,44 грн. штраф (процентна складова). У судовому засіданні повноважні представники позивача свої позовні вимоги, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість останніх. Зокрема останній посилається на те, що надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписувались, дані Умови і Правила банком неодноразово змінювались, про що позивач не повідомляв відповідача, а відповідач, будучи інвалідом 1 групи по зору не міг самостійно із ними ознайомитись, а тому долучені до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг не можуть вважатись частиною кредитного договору. Також відповідач вказує на те, що надані позивачем розрахунки заборгованості значно різняться між собою, оскільки у первісному розрахунку зазначено про відсутність заборгованості відповідача по тілу кредиту станом на 04.10.2018р., натомість у наступному розрахунку заборгованості станом на 04.09.2019р. банк вказує про наявність у відповідача заборгованості по тілу кредиту у сумі 11 248,97грн., хоча згідно даних, наведених у вказаних розрахунках, відповідач з 01.09.2015р. кредитні кошти не витрачав. Крім того, відповідач зазначає про те, що заява позивача про збільшення розміру позовних вимог не повинна братись судом до уваги, оскільки така заява подана після закінчення встановленого ЦПК України строку. Також відповідачем зроблено заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст.16 даного Кодексу. У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ст..13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст..174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Як вбачається із матеріалів справи, позивач 24.10.2018р. звернувся до суду із позовною заявою про стягнення із [PERSON] заборгованості станом на 04.10.2018р. у розмірі 16504,53 грн., яка складається із відсотків за користування кредитом в сумі 14737,42 грн., пені в сумі 4931,53 грн., штрафу (фіксована частина) - 250 грн. та штрафу (процентна складова) - 774,03 грн. Ухвалою суду від 12.03.2019р. заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 09.01.2019р. задоволено, заочне рішення Орджонікідзевського міського суду від 09.01.2019р. по даній цивільній справі скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін на 05.04.2019р. У подальшому розгляд справи відкладався за клопотанням учасників процесу. Разом з тим, 18.09.2019р. на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, згідно якої позивачем збільшено розмір позовних вимог та склад заборгованості за кредитним договором б/н від 23.08.2007р., а саме банк просив стягнути із відповідача борг станом на 04.09.2019р. у сумі 36484,27 грн., який складається з наступного: 11248,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21973,83 грн. - пеня; 1286,03 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1725,44 грн. штраф (процентна складова). Так, в силу вимог ст..49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, позивачем збільшено розмір позовних вимог після початку першого судового засідання по даній справі, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, тобто з порушенням строків, визначених ст..49 ЦПК України. Водночас, жодних клопотань про поновлення процесуальних строків в порядку ст..127 ЦПК України від позивача не надходило та такі не були заявлені повноважними представниками позивача у судовому засіданні. З огляду на наведене, позовні вимоги позивача підлягають розгляду в межах первісно поданої позовної заяви від 08.10.2018р. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема таким підставами є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто, кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (статті 638, 1054, 1055, 1056 ЦК України). У свою чергу згідно ст..634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено в судовому засіданні, між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] 23.08.2007 року був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, заперечення відповідача щодо укладення ним саме кредитного договору судом оцінюються критично, оскільки у матеріалах справи наявні копії анкети -заяви від 23.08.2007р. та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду (оригінали яких були досліджені у судовому засіданні), які підписані відповідачем, клопотань про проведення почеркознавчої експертизи щодо спростування особи підписанта від відповідача не надходило, а відтак останній приєднався до послуг, що надаються позивачем, у тому числі і щодо кредитування, на умовах, викладених у даній анкеті-заяві та довідці про умови кредитування. Отже, підписавши 23.08.2007 р. анкету-заяву, відповідач дав свою згоду на укладення кредитного договору з умовами, визначеними у даній анкеті-заяві. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач отримані суми кредитних коштів вчасно не повернув, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість, яка станом на 04.10.2018 року становить 16504,53 грн. та складається із наступного: 14737,42 грн. - відсотки за користування кредитом, 4931,53 грн. - пеня, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 774,03 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі статтею 1049 даного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст..526,610,611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Разом з тим, у анкеті-заяві від 23.08.2007р. року відсутні умови договору про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути прострочену заборгованість за пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23.08.2007 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять жодних підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Разом з тим, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки за порушення зобов`язання, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому слід зазначити, що згідно з частиною четвертою ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зважає на те, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.08.2007р. шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді неустойку за порушення умов користування кредитом. Відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача нарахованої суми пені та штрафів, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, то слід зазначити наступне. Відповідно до анкети-заяви від 23.08.2007р. та довідки про умови кредитування, копії яких знаходяться у матеріалах справи, а оригінали були досліджені у судовому засіданні, відповідач надав свою згоду на встановлення базової процентної ставки по кредиту у розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості. За таких обставин, з огляду на те, що Умови і Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а анкета-заява не містить відомостей щодо можливості односторонньої зміни позивачем процентної ставки, правомірним є встановлення процентної ставки по кредиту у розмірі, що не перевищує 3% у місяць. На підтвердження своїх позовних вимог щодо обґрунтованості заявленої до стягнення суми боргу, позивачем надано розрахунки позовних вимог: за період з 06.09.2007р. по 04.10.2018р., згідно якого відповідачу нараховано: 14737,42 грн. - відсотків за користування кредитом, 4931,53 грн. - пені, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 774,03 грн. - штраф (процентна складова) та за період з 06.09.2007р. по 04.09.2019р., згідно якого відповідачу нараховано: 11248,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21973,83 грн. - пеня; 1286,03 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1725,44 грн. штраф (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача зазначила про те, що перший розрахунок було складено не коректно, а тому слід приймати до уваги розрахунок за період з 06.09.2007р. по 04.09.2019р. Проте, із вказаного розрахунку вбачається, що у відповідача взагалі відсутня нарахована заборгованість по відсотках за користування кредитом, яка заявлена до стягнення позивачем. Так, зокрема, станом на 31.08.2015р. у відповідача наявна заборгованість за відсотками на поточну заборгованість у сумі 236,08 грн., а вже станом на 04.10.2018 р. (період стягнення згідно позовної заяви) у графах розрахунку «нараховано відсотків на заборгованість за кредитом», «сальдо за нарахованими відсотками» та «загальне сальдо за нарахованими відсотками» зазначено - 0,00 грн. Крім того слід зазначити, що згідно наданого позивачем розрахунку за період з 01.09.2015р. по 04.10.2018р., що підтверджується випискою по рахунку відповідача, витрати клієнта по кредиту становили - 1846,6 грн., у той час як за вище вказаний період сума коштів, внесених клієнтом на погашення заборгованості становила - 13 911,13грн., що значно перевищує і суму отриманих відповідачем у користування кредитних коштів (тіло кредиту) та суму боргу по відсотках (236,08 грн. станом на 31.08.2015р.). Водночас слід зауважити, що зарахування позивачем сум коштів, які були внесені відповідачем, на погашення штрафних санкцій (штрафу, пені) є безпідставним, оскільки умови підписаної відповідачем анкети-заяви та довідки про умови кредитування, не містять відомостей про погодження відповідачем порядку застосування неустойки. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 14737,42 грн. відсотків суд вважає необґрунтованими та не доведеними позивачем у встановленому законом порядку. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed