Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який був ним уточнений під час розгляду справи (а.с.132-133, 135-136), в якому просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/0014/82/117244 від 26.12.2007 року в розмірі 234382,49грн., з яких заборгованість за кредитом - 70578,88грн., заборгованість за процентами - 50639,15грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 113164,46грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена спеціалістом на час продажу зазначеного нерухомого майна; виселити [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та мешкають за даною адресою. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 26.12.2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 81090грн. з виплатою процентів за його користування в розмірі 16,5% річних, з кінцевим терміном повернення 27.12.2017р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Однак відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, нараховані щомісячні платежі разом з відсотками сплачував не в повному обсязі, а тому станом на 03.01.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 234382,49грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 70578,88грн., заборгованості за процентами - 50639,15грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 113164,46грн. До теперішнього часу кредитна заборгованість відповідачами не погашена, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача Соколов О.М. уточнені вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" підтримав у повному обсязі, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/0014/82/117244 від 26.12.2007 року в розмірі 234382,49грн., з яких заборгованість за кредитом - 70578,88грн., заборгованість за процентами - 50639,15грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 113164,46грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена спеціалістом на час продажу зазначеного нерухомого майна, а також виселити [PERSON] та [PERSON] з даної квартири. Стосовно зменшення розміру пені представник позивача пояснив, що залишає таке право зменшити розмір пені на розсуд суду, але з врахуванням постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012р. Представник Рижков А.О., який діє в інтересах відповідача [PERSON], з уточненими вимогами позивача не згоден, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, про що надав суду письмові заперечення, обґрунтувавши їх наступними доводами. На його думку позивачем пропущений строк позовної давності щодо стягнення боргу за спірним договором в частині заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та штрафним санкціям. Крім того в спірній квартирі зареєстровані неповнолітні діти. У разі задоволення позову будуть порушені законні права та інтереси цих неповнолітніх дітей. Стосовно розміру нарахованої пені в сумі 113164,46грн. представник відповідача зазначив, що він є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по тілу кредиту в сумі 70578,88грн., тому просив застосувати положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживача», ст..551 ЦК України та зменшити розмір пені, який буде складати 50% від тіла кредиту 70578,88грн., тобто зменшити зі 113164,46грн. до 35289,44грн. Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутність, а також про поважність причин неявки від [PERSON] до суду не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Кравцова О.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позивача, оскільки це призведе до порушення прав неповнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають в спірній квартирі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0014/82/117244, згідно умов якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 81090грн. на ремонт квартири зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 27.12.2017 року. Сплата позичальником щомісячного платежу здійснюється ануїтентними платежами в сумі 1383,74грн. щомісячно. Дата погашення щомісячних ануїтентних платежів - 27 числа кожного календарного місяця. Пунктом 1.1.3.1. кредитного договору передбачено, що виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою нерухомості - квартирою [ADDRESS], заставною вартістю за згодою сторін 116200грн. (а.с.10-15). 26 грудня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої сторони, було укладено іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0014/82/117244 від 26.12.2007р. та можливих додаткових угод до нього передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с.19-23). Позивач по справі свої зобов'язання за кредитним договором №014/0014/82/117244 від 26.12.2007р. виконав у повному обсязі, видавши [PERSON] грошові кошти в сумі 81090грн., що підтверджено меморіальним ордером (а.с.18). 19 червня 2009 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/0014/82/117244 від 26.12.2007р., за умовами якої сторони домовились, що у період з 27.06.2009р. по 26.09.2009р. позичальник сплачує банку щомісячні платежі у розмірі 800грн., а з 27.09.2009р. по 27.12.2017р. - у розмірі 1438,52грн. (а.с.16-17). Пунктом 9.1 кредитного договору №014/0014/82/117244 від 26.12.2007р. передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору (а.с.12 оборотна сторона). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання по вищезазначеному кредитному договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 03.01.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 234382,49грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 70578,88грн., заборгованості за процентами - 50639,15грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 113164,46грн., що підтверджено розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.135-136). Відповідачі попереджались банком про наявність заборгованості за кредитним договором та про можливість досудового врегулювання заборгованості шляхом реструктуризації заборгованості, або погашення заборгованості за рахунок добровільного продажу заставленого майна (а.с.24, 25), але до теперішнього часу заборгованість не погашена. Після встановлення вищевказаних обставин суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 та ст. 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Видами забезпечення виконання зобов'язання, відповідно до ст. 546 ЦК України, є: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання, зокрема у даному випадку іпотека. Саме з таким видом забезпечення виконання зобов'язання - кредитного договору, визначилися сторони. Відповідно до ст.575 ЦК України іпотека є окремим видом застави, тобто це - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 7 Закону України „Про іпотеку" іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Приписами ст.12 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушення зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. У зв'язку з зазначеними обставинами та оскільки позичальник [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору не виконує, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, що також передбачено п.п.5.3, 5.4 іпотечного договору від 26.12.2007р., тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню з наведених вище підстав. Перевіряючи розрахунок заборгованості за кредитним договором судом встановлено, що він є правильним, вірним, та таким, що зроблений на підставі умов кредитного договору та норм матеріального права. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, свого контррозрахунку заборгованості за кредитним договором суду не надав, однак просив зменшити розмір пені з 113164,46грн. до 35289,44грн. на підставі ст..551 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами, на думку суду, є те, що відповідачі мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відносно яких вони мають зобов'язання матеріального характеру. Отже з врахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України суд вважає за можливе зменшити розмір пені, нарахований позивачем, зі 113164,46грн. до 60609,02грн., тобто 50 відсотків від основного зобов'язання (тіло кредиту 70578,44грн. + проценти за користування кредитом 50639,15грн. = 121218,03грн. х 50% = 60609,02грн.). Такий розмір пені, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав споживачів [PERSON] та [PERSON] Оскільки в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки та враховуючи, що суд прийшов до висновку про зменшення розміру пені, тому вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню. У зв'язку з викладеним загальний розмір заборгованості за кредитним договором №014/0014/82/117244 від 26.12.2007р. з урахуванням зменшення розміру пені складає 181827,05грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 70578,88грн., заборгованість за процентами - 50639,15грн., пеня - 60609,02грн. Даючи оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, суд зазначає, що вартість іпотечного майна - квартири, яку сторони при укладанні іпотечного договору оцінили у 116200грн., не перевищує суму заборгованості за кредитним договором з урахуванням зменшення розміру пені в сумі 181827,05грн., тому такий спосіб захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки буде спів мірним з заявленими вимогами. Звертаючи стягнення на предмет іпотеки суд вважає за необхідне в своєму рішенні зазначити всі складові, які зроблять можливим виконати дане рішення, а саме: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації (ч.1 ст.39 Закону України "Про іпотеку"). Що стосується позовних вимог про виселення відповідачів зі спірної квартири, то проанізувавши встановлені обставини по справі, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як убачається з іпотечного договору квартири від 26.12.2007р., квартира [ADDRESS] була передана в іпотеку в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Співвласниками даної квартири є відповідачі по справі. В матеріалах справи маються докази того, що в даній квартирі на сьогодні зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.39, 40, 167, 177). Статтею 39 Закону України „Про іпотеку" дійсно передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Стаття 40 Закону України „Про іпотеку" також передбачає, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей у порядку, встановленому законом. Даний порядок встановлений ч. 3 ст. 109 ЖК України, яка передбачає, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. В пункті 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як убачається з матеріалів справи відповідачам були направлені листи від 27.05.2013 року на адресу, зазначену ними в договорі іпотеки, в яких містились також вимоги про добровільне звільнення спірної квартири у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання протягом двох місяців з дня отримання цієї вимоги (а.с.24, 25). Згідно фіскальних чеків від 29.05.2013р. дані листи було здано на пошту 29.05.2013р. (оборотна сторона а.с.24, 25). Однак до теперішнього часу відповідачі зобов'язання за кредитним договором не виконали, добровільно спірну квартиру не звільнили, тому суд приходить до висновку про виселення відповідачів з квартири за адресою: [ADDRESS]. Заперечення представника відповідача та третьої особи стосовно того, що неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, тобто спірну квартиру, оскільки в квартирі проживають та зареєстровані неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджено довідкою ОСББ «Космос-Рубіжне» від 19.02.2014р. (а.с.167), висновком Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради від 18.02.2014р. (а.с.168), не заслуговують на увагу у зв'язку з тим, що на момент передачі квартири в іпотеку, тобто станом на 26.12.2007р., неповнолітні діти не були в ній зареєстровані, а зареєструвались там лише 03.04.2008р., а також згідно п.2.1.1 іпотечного договору іпотекодавці гарантували, що малолітніх та неповнолітніх осіб, які б мали прав користування квартирою, немає (оборотна сторона а.с.19). Також суд не знаходить підстав для задоволення вимоги представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.135-136), останній платіж за договором був зроблений 03.10.2013 року, що в контексті частини 1 статті 264 ЦК України є дією позичальника, яка свідчить про визнання ним свого боргу. Необґрунтованими є посилання представника відповідача на ту обставину, що рішенням Рубіжанського міського суду від 18.06.2012р. (а.с.137-138) з [PERSON] та [PERSON] вже стягнута заборгованість за кредитним договором №014/0014/82/117244 від 26.12.2007р., оскільки задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як убачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором №014/0014/82/117244 від 26.12.2007р. на теперішній час не погашена. Крім того наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання у спосіб, передбачений договором та законом. Безпідставними також є посилання представника відповідача на застосування до спірних правовідносин п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ці положення закону враховуються та застосовуються при розгляді спорів про визнання кредитного договору недійсним, однак ні відповідачами ні представником відповідача такі вимоги не заявлялись. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача в сумі 181827,05грн., тому відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати належить присудити наступним чином. Судовий збір в сумі 1818,27грн. необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача по 909,14грн. з кожного. Судовий збір в сумі 744,37грн. належить повернути позивачу на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог (3088,19грн. сплачений судовий збір - 2343,82грн. сума судового збору після зменшення позовних вимог = 744,37грн.). Судовий збір у сумі 525,55грн. грн. стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягає, оскільки в цій частині позовних вимог відмовлено (3088,19грн. - 1818,27грн. - 744,37грн. = 525,55грн.). На підставі викладеного та ст. 526, 551, 575, 629 ЦК України, ст..ст. 7, 12, 33, 35, 38, 39, 40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 ЖК України,

Outcome: partial