Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 03 вересня 2007 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», в особі Базового відділення Чернівецької обласної дирекції АППБ «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Чернівецької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0009/82/41641. Згідно п.1.1 кредитного договору Банк зобов'язувався надати [PERSON] кошти на споживчі цілі у розмірі 71400 доларів США на 120 місяців, тобто на термін з 03.09.2007 р. по 02.09.2017 р. із процентною ставкою за користування кредитом 13.5 % річних. Вказує, що 03 вересня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», в особі Базового відділення Чернівецької обласної дирекції АППБ «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Чернівецької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль») був укладений Договір поруки б/н, згідно якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях [PERSON] за кредитним договором. Додає, що 29 листопада 2010 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 014/0009/82/41641/Д2 до кредитного договору № 014/0009/82/41641 від 03.09.2007 р. з новим Графіком погашення заборгованості. Умовами Додаткової угоди було збільшено строк кредитування на 101 календарний місяць та визначено нову дату остаточного погашення кредиту 02 лютого 2026 року, у зв'язку з чим строк кредитування замість 120 місяців зі строком повернення до 02.09.2016 p., складає 221 місяць зі строком повернення кредиту 02.02.2026 р., підвищено процентну ставку за кредитним договором на 500 базисних пунктів, тобто на 5%, у зв'язку з чим процентна ставка за кредитом з 13,5 % підвищилась до 18,5 % річних; було визначено, що фактична заборгованість по сплаті суми кредиту складає 64 735,81 доларів США.,заборгованість за процентами складає 1460,55 доларів США. та визначено, що з 29.11.2010 р. фактична заборгованість за сумою кредиту (64 735,81 доларів США) збільшується на суму заборгованості за процентами (1460,55 доларів США), у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таким чином з 29.11.2010 р. відсотки за користування кредитом нараховувались на збільшене тіло кредиту у розмірі 66 196,36 доларів США, замість 64 735,81 доларів США. Вказує, що позичальником було отримано кредит (тіло кредиту) у розмірі 71400 доларів США. На дату підписання Додаткової угоди (29.11.2010 р.) заборгованість позичальника по тілу кредиту складала 64 735,81 доларів США. Однак, як вбачається, внаслідок укладення Додаткової угоди-1 сума кредиту (тіло кредиту) позичальника зросло з 29.11.2010 р. на 1460,55 доларів США та складала вже 66 196,36 доларів США (внаслідок включення до тіла прострочених відсотків у розмірі 1460,55 доларів США). Отже, внаслідок внесених до кредитного договору змін Додатковою угодою-1 від 29.11.2010 p., зобов'язання позичальника перед банком по поверненню тіла кредиту збільшилось на 1460,55 доларів США, на 101 місяць подовжився термін кредитування (відповідно відсотки нараховували вже на збільшене тіло кредиту та впродовж подовженого терміну), збільшились проценти за кредитом з 13,5 % до 18,5 % річних. Стверджує, що жодних змін чи доповнень до укладеного 03.09.2007 року між [PERSON] та банком договору поруки не вносилось, у зв'язку з чим поручитель не надавала своєї згоди на збільшення кредитних зобов'язань позичальника перед банком по поверненню збільшеного тіла кредиту, відсотків, подовження строку користування кредитом та відповідно збільшення періоду, за який нараховуються проценти по кредиту. Враховуючи всі вищевказані обставини вважає, що надану [PERSON] поруку перед Акціонерним поштово-пенсійним банк «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") за договором поруки б/н від 03.09.2007 р. слід вважати припиненою, оскільки 29 листопада 2010 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору, внаслідок чого кредитні зобов'язання позичальника та поручителя перед Банком були збільшені без згоди [PERSON] Про те, що Банк не визнає факту збільшення кредитного зобов'язання позичальника внаслідок укладення Додаткової угоди-1 від 29.11.2010 p., відповідно не визнає факту припинення поруки [PERSON] за вказаним кредитом, оскільки остання довідалася 26.11.2013 p., ознайомившись в Шевченківському районному суді м. Чернівців з матеріалами цивільної справи за позовом згаданого банку до неї та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в солідарному порядку. Із змісту позовної заяви Банку та рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.11.2011 р. вбачається, що банк приховав від суду ту обставину, що між ним та Позичальником до кредитного договору було укладено Додаткову угоду-1. У зв'язку з цим суд задовольнив заявлені банком позовні вимоги та стягнув солідарно заборгованість з обох відповідачів, ухваливши 15.11.2011 р. відповідне заочне рішення. Після того як [PERSON] довідалася про вказаний позов та відповідне судове рішення, 05.12.2013 р. нею було подано заяву про перегляд заочного рішення, яка була задоволена судом, рішення суду скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Крім того додає, що поряд з укладенням між Банком та [PERSON] договору поруки від 03.09.2007 p., між ними також 03.09.2007 року був укладений Договір іпотеки №011/0009/22027, предметом якого була передача в іпотеку банку квартири за адресою: [ADDRESS], на забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №014/0009/82/41641 від 03.09.2007 р. В розписці, що міститься на останній сторінці Додаткової угоди-1, [PERSON] надала свою згоду на зміну умов кредитного договору відповідно до викладеної Додаткової угоди та підтвердила, що іпотека, встановлена Договором іпотеки від 03.09.2007 р. №011/0009/22027, зберігається та забезпечує виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №014/0009/82/41641 від 03.09.2007 р. із врахуванням внесених змін. На виконання п.28 Договору іпотеки, 29.11.2010 р. між банком та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору іпотеки №011/009/22027, із змісту якого вбачається, що [PERSON], як майновий поручитель, надала свою згоду на забезпечення іпотекою змінених кредитних зобов'язань позичальника, що внесені до кредитного договору Додатковою угодою-1. Натомість, на виконання п.4.2. Договору поруки, між банком та [PERSON] у письмовій формі не вносились зміни до Договору поруки від 03.09.2007 р., у зв'язку з укладенням Додаткової угоди-1. Оскільки сторонами у письмовій формі не вносились жодних змін до умов договору поруки, вказаний договір діє в редакції на дату його укладення 03.09.2007 р. та визначає обсяг відповідальності поручителя перед банком за невиконання позичальником кредитних зобов'язань в редакції кредитного договору, що діяв на дату його укладення 03.09.2007 р. На підставі викладеного просить суд визнати припиненою поруку [PERSON], що надана нею за Договором поруки б/н від 03.09.2007 p., укладеним з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", яким забезпечувалось виконання кредитних зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 014/0009/82/41641 від 03.09.2007 р. та стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] понесені судові витрати. Від представника відповідача до суду надійшло заперечення на позовну заяву [PERSON], в якому зазначається, що заявлені позивачем позовні вимоги є абсолютно не обґрунтованими і не можуть бути задоволені з наступних підстав: 1. В позовній заяві позивач не заперечує, а навпаки підтверджує факт підписання договору поруки № б/н від 03.09.2007 року, відповідно до якого [PERSON] на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати по зобов'язаннях Позичальника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/0009/82/41641 від 03.09.2007 року. 2. Підставою визнання договору поруки припиненим позивачем заявлено ту обставину, що без її згоди як поручителя збільшено термін кредитування із 120 місяців до 221 місяців, а також видано позичальнику додаткові кошти в розмірі 1 460,55 доларів США. У зв'язку із тим, що поручитель в особі [PERSON] не давала згоду на збільшення терміну кредитування та видачі додаткових траншів, остання вважає, що відповідно до вимог ст. 559 ЦК України, порука [PERSON] є такою, що припинилася оскільки без її згоди збільшено обсяг відповідальності Позичальника перед банком. Поручитель [PERSON] надала згоду на збільшення терміну дії кредитного договору, що підтверджується розпискою , яка міститься на останній сторінці додаткової угоди від 29.11.2010 p., і в якій [PERSON] надала згоду на зміну умов Кредитного договору відповідно до вищевказаної Додаткової угоди, а отже відсутні підстави для припинення поруки на підставі того, що було збільшено обсяг відповідальності поручителя за кредитним договором без її згоди. Крім того, в матеріалах справи не знаходить свого підтвердження доводи позивача про те, що свою згоду на зміну умов кредитного [PERSON] надала як іпотекодавець, а не як фінансовий поручитель за договором поруки. Виходячи із аналізу тексту самої розписки не випливає, що [PERSON] надала згоду на зміну умов кредитного договору виключно як іпотекодавець. В даній розписці міститься інформація про те, що [PERSON], надає свою згоду на зміну умов Кредитного договору відповідно до додаткової угоди № 014/0009/82/41641/Д2 від 29.11.2010 p., разом з тим підтвердила, що застава/іпотека зберігається та забезпечує виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Крім того, посилаючись на порушення строків подання позовної заяви тривалістю у три роки позивачкою , просить суд в задоволенні позовної заяви [PERSON] до AT «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору поруки припиненим - відмовити. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на вказані в запереченні обставини та просив відмовити в задоволенні позову з підстав не обґрунтованості. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного: Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ст.3 ч.1 та ч.2 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; - ст.ст. 202 ч.1, 203 ч.ч.1-5, 215 ЦК України, відповідно до яких правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); - ст.526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; - ч.1 та ч.4ст.559 ЦК України , нормами якої передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. - ст.626 ч.1, 627, 628 ч.1 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; - договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України); - ч.1 та ч.2 ст. 652 ЦК України , відповідно до яких у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони; - ст.1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. - ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. - п.п. 2,22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», які передбачаєть, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність.Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Судом досліджено матеріали справи, а саме : - Кредитний договір № 014/0009/82/41641 від 03.09.2007 р., який укладений між ВАТ «Райффайзен банк Аваль та [PERSON]/а.с.6-8/; - Додаткова угода № 014/0009/82/41641/Д2 від 29.11.2010 року, із розпискою, яка міститься на останній сторінці додаткової угоди від 29.11.2010 p., і в якій [PERSON] надала згоду на зміну умов Кредитного договору відповідно до вищевказаної Додаткової угоди та підтверджує , що застава/ іпотека , встановлена Договором іпотеки від 03.09.2007 року № 011/0009/22027 зберігається та забезпечує виконання зобов'язання позичальника за Кредитним договором №014/0009/82/41641 від 03.09.2007 року із врахуванням внесених змін. /а.с.9-11/; - Договір поруки б/н від 03.09.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], відповідно до п.1.12 якого, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/0009/82/41641 від 03.09.2007 року /а.с.12/; - Договір іпотеки №011/0009/22027 від 03.09.2007 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], згідно п.2 якого, іпотекою забезпечується виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором № 014/0009/82/41641 від 03.09.2007 р./а.с.13-16/; -Договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №011/0009/22027, укладеного між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON].» від 29.11.2010 року , відповідно до п.1 якого, сторони домовилися внести до тексту договору іпотеки ряд змін та доповнень /а.с.17/ ; -Висновок судово -економічної експертизи №09 від 11.03.2014 року (разом із наданими документами), згідно якого підтверджується збільшення розміру тіла кредиту, відсотків та відсоткової ставки , строку кредитування (обсяг відповідальності) поручителя [PERSON]./а.с.57-135/; - відповідь Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.04.2014 року /а.с.155/. Враховуючи положення ст. 214 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи той факт, що: -[PERSON] надала згоду на зміну умов Кредитного договору відповідно до Додаткової угоди № 014/0009/82/41641/Д2 від 29.11.2010 року, про що свідчить її розписка /а.с.11/; - не обґрунтувала всі підстави для визнання поруки припиненою (згідно вимог ст.652 ЦК України) зокрема, не зазначила і не довела, яка зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах, яка істотна зміна обставин наступила, на що не розраховувала позивачка при укладанні цих договорів, в тому числі, які конкретно істотні обставини її життя змінилися, які є підставою для розірвання договору. Крім вказаного , суд зазначає , що посилання позивачки на підставу визнання поруки припиненою, у зв'язку із зміною зобов'язання без її згоди, не знайшли свого підтвердження, оскільки зміна зобов'язання відбулася за її згодою/а.с.11/, а отже підстави , передбачені ст. 559 ЦК України відсутні. Збільшення обсягу відповідальності поручителя [PERSON], встановлений висновком експерта, суд розцінює як факт збільшення її відповідальності за виконання зобов'язання [PERSON], проте належним доказом наявності підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України, даний висновок не являється. Щодо застосування строку позовної давності, то суд вважає, що підстав передбачених главою 19 ЦК України не має. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed