Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 02 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір [NUMBER], згідно якого відповідачу було видано кредит у розмірі 16270,94 дол.США на термін до 26 червня 2012 року. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит, в зв'язку з чим станом на 20 березня 2015 року утворилась прострочена заборгованість в сумі 40585,78 дол.США, яка складається з наступного: 8285,60 дол.США - заборгованість за кредитом, 12742,34 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 838,24 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 18719,60 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором [NUMBER] від 02 липня 2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором [NUMBER] від 02 липня 2007 року. Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором [NUMBER] від 02 липня 2007 року у розмірі 40585,78 дол.США, що за курсом 23,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.03.2015 року складає 941184,24 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, подав до суду письмові пояснення, згідно яких просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не заявилися. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судове засідання не заявився, однак подав до суду заяву, згідно якої просив застосувати при вирішенні спору у даній справі положення щодо спливу строку позовної давності відносно заявлених вимог та відмовити в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності. Розглянувши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір [NUMBER], згідно якого відповідачу було видано кредит у розмірі 16270,94 дол.США на термін до 26 червня 2012 року. (а.с.12-114). Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу[PERSON] кредит у розмірі 16270,94 дол. США. В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 20 березня 2015 року має прострочену заборгованість в сумі 40585,78 дол.США, яка складається з наступного: 8285,60 дол.США - заборгованість за кредитом, 12742,34 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 838,24 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 18719,60 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-8). Згідно кредитного договору відповідач повинен був погашати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до графіку повернення кредиту і сплати процентів. Пунктом 7.1. Договору передбачено, що строк повного погашення кредиту складає «26» червня 2012 року. Як вбачається із наданого до позову розрахунку заборгованості, заборгованість по договору рахується з 02.07.2007 року яка станом на 20.03.2015року не погашена. Відповідно до матеріалів справи, встановлено, що ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 01 серпня 2012 року залишено без розгляду позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України. Як вбачається договору кредиту виконання зобов'язання передбачено щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 26 червня 2012 року. При цьому, судом звертається увага на те, що посилання представника позивача в частині того, що правовідносини між сторонами не припинялися і тривають до повного погашення відповідачами кредиту, суд вважає безпідставним, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Слід зазначити, що відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 24 липня 2008 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся до суду 29 травня 2015 року року. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. У відповідності до п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З умов кредитного договору [NUMBER] від 02 липня 2007 року та системного аналізу ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Частиною 4 ст. 203 Цивільного Кодексу України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 207 ч.2 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як передбачено п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки з спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 ЦК України і становить три роки. За змістом ст. 259 ч.2 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що початком строку позовної давності у межах якого ПАТ КБ "Приват Банк" мав би звернутися до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором [NUMBER] від 02 липня 2007 року є дата коли позивач дізнався про порушення його прав. Останній платіж в погашення кредиту був здійснений відповідачем 24 липня 2008 року, разом з цим, позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом тільки 04.12.2015 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. Згідно ст.261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом при цьому, установлено, що клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачами відповідно до вимог ст. 267 ч.3 ЦК України до суду була подана заява про застосування строку позовної давності. Отже, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦПК України). Таким чином, суд з врахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів по справі в їх сукупності, при системному аналізі з вимогами чинного закону, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанку» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором [NUMBER] від 02 липня 2007 року виходить із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed