Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

В вересні 2012 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" заборгованість за Кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року в сумі 23304,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 186270,68 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 29 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра", та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 8/2007/840-МК40/20, згідно пунктів якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 12000,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, а відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15,50% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, кінцевий строк повернення кредиту - 28.08.2009 року. Банк належним чином виконав зобов`язання по видачі кредиту, однак відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 27.07.2012 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед Банком за Кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року складає 23304,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 186270,68 грн. Для забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, а також можливої пені та штрафних санкцій, що випливають з Кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року, між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра"", та [PERSON] 29 серпня 2007 року був укладений Договір поруки, згідно п. 1.1. якого, [PERSON] поручився перед Банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року. 17 травня 2021 року представником [PERSON] [PERSON] було подано відзив на дану позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вищезазначеного вказала, що позивач не довів, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що до подачі позову до суду він належним чином звертався до [PERSON] із повідомленням про порушення позичальником умов кредитного договору. Тому у банку не виникло право звернення стягнення із нього як із солідарного боржника. Також суд не надав належної оцінки наданому банком розрахунку заборгованості, у якому пеня нарахована в доларах США, та на порушення вимог ст. 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) не сприяв всебічному та повному з`ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема не запропонував позивачу надати інший розрахунок кредитної заборгованості із розрахунком пені в гривні. Щодо курсу, який позивач застосував, то звертає увагу суду, що в розрахунку не вказано дату, а міститься посилання - на дату формування розрахунку. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій (штрафу, пені) є пропущеним, однак у відповідача була відсутня можливість подати заяву до суду на застосування строку позовної давності щодо штрафних санкцій. Також було подано заяву про застосування строків позовної давності. Крім цього, 17 травня 2021 року представником [PERSON] [PERSON] було подано відзив на дану позовну заяву, в якій вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вищезазначеного вказала, що згідно квитанцій про сплату по кредиту, які в копіях долучено ним до матеріалів справи разом із заявою про перегляд заочного рішення, остання оплата по кредитному договору відбулася 26.06.2008 року. Починаючи із цього часу, позивач не звертався до нього із жодними вимогами, доказів на підтвердження цього суду не надав. Стверджує, що позивачем неправильно розраховано суму позову, як в частині основного боргу, так і в частині відсотків та пені. Так, наданими ним квитанціями про сплату кредиту підтверджується, що він всього сплатив 4680,00 доларів США. Як свідчить із долученого позивачем до позову розрахунку (а.с.7), позивач безпідставно нарахував відсотки за користування кредитом поза межами строку дії договору, а починаючи із 26.07.2011 року (знову ж таки - поза межами строку дії договору) ще й почав нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі 40% на всю суму боргу за кредитом. Самі ж відсотки розраховані позивачем не правильно, не по кожному періодичному щомісячному платежу. Долучений до позову розрахунок (а.с.7-11) підтверджує, що позивач розрахував та заявив до стягнення із відповідача пеню в сумі 2 904,67 доларів США. Розрахунок пені зроблений позивачем неправильно, за період із 27.07.2012р. по 26.07.2012р., із порушенням вимог чинного законодавства України. Щодо штрафних санкцій застосовується спеціальний строк позовної давності в один рік, який позивач пропустив, так як прострочення платежів почалося ще в 2008 році (згідно розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи а.с. 7-11), а звернувся банк до суду тільки 26.09.2012 року. Позивач строк позовної давності, зокрема, і щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом - пропустив. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму' заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше їх представник [PERSON] надала заяву, в якій судове засідання провести без участі відповідачів, а в задоволенні позовних вимог відмовити. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 29 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 8/2007/840-МК40/20, згідно пунктів якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 12000,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, а відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15,50 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, кінцевий строк повернення кредиту - 28.08.2009 року (а.с.13-15). Банк виконав у повному обсязі умови Кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000,00 доларів США, які останній отримав особисто 29.08.2007 року, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-2 від 29 серпня 2007 року, яка власноручно підписана відповідачем (а.с.12). В забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року, між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», та [PERSON] 29 серпня 2007 року був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе на добровільних засадах зобов`язання відповідати перед позивачем по зобов`язаннях [PERSON] в повному обсязі цих зобов`язань, які виникають з умов Кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року, та як солідарні із позичальником боржники (а.с.16-17). Пунктом 6.1.2. Кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадках передбачених цим договором, також сплатити неустойку та відшкодувати завдані банку збитки. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, станом на 27.07.2012 року заборгованість відповідачів перед позивачем за Кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року складає 23304,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 186270,68 грн., яка складається з наступного: по кредиту - 8563,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 68444,70 грн.; по відсоткам - 11836,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 94608,98 грн.; пені за порушення строку сплати ануітетного платежу - 2904,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 23217,00 грн. (а.с.7-11). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час, відповідачі у відзивах не погоджуються з наданим позивачем розрахунком заборгованості та зазначають, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неправильним. Втім, відповідачі не скористувались своїм правом подання доказів, передбаченого ч. 1 ст. 81 ЦПК України та не надали свого розрахунку заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, відповідачі на власний розсуд розпорядилися своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Як зазначено вище, позивачем було надано розрахунок заборгованості, втім відповідачі не надали свого розрахунку заборгованості, який би спростовував або підтверджував дані, які наведені в розрахунку позивача. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до п. 2.1 договору поруки від 29 серпня 2007 року кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи інший його частині). Відповідно до п. 2.2 вищевказаного договору, поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов`язань і необхідності їх виконання поручителем. До матеріалів справи долучено претензії для [PERSON] на суму 23304,23 доларів США 04.09.2012 року та таку ж претензію на ім`я [PERSON] (а.с. 18-19). Втім, доказів направлення даних претензій відповідачам суду не надано. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Разом з тим, в силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. В постанові Верховного Суду 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц зазначено наступне: «За змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року№ 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (стаття 2 Закону № 679-XIV). Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку. Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями. Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Пунктом 1.1 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 серпня 2004 року № 389 (далі - Положення № 389; чинне на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що облікова ставка НБУ - один з монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. Пунктами 3.1, 3.2 цього Положення визначено, що НБУ визначає розмір облікової ставки, дотримуючись таких основних принципів: облікова ставка використовується НБУ одночасно як засіб реалізації грошово-кредитної політики та орієнтир ціни на гроші; облікова ставка є одним із чинників, що характеризують основні напрями змін грошово-кредитного регулювання; облікова ставка має підтримуватися на позитивному рівні щодо прогнозного рівня інфляції, який визначається схваленими Кабінетом Міністрів України основними прогнозними макроекономічними показниками на відповідний рік та враховується під час складання державного бюджету з наступними змінами; облікова ставка є найнижчою серед процентних ставок, за якими НБУ може підтримати ліквідність банків. Визначення рівня та характеру змін облікової ставки НБУ залежить від тенденцій загального економічного розвитку, макроекономічних та бюджетних процесів, стану грошово-кредитного ринку. Національний банк під час визначення облікової ставки враховує й інші фактори, які можуть вплинути на вартість коштів у національній валюті, - інфляційні або девальваційні очікування, процентні ставки рефінансування, які використовуються центральними банками країн, що мають тісні торговельно-економічні зв`язки з Україною тощо. Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Таким чином, рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині вирішення вимог позову про стягнення процентів від суми позики в розмірі 24 577,74 доларів США згідно з вимогами статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/79958186). Таким чином, вимоги стосовно стягнення з відповідачів пені у розмірі 2904,67 доларів США не підлягають задоволенню. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року в сумі 20399,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 163053,68 грн., яка складається з наступного: по кредиту - 8563,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 68444,70 грн.; по відсоткам - 11836,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 94608,98 грн. Стосовно строків позовної давності суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що відповідно до п. 1.3 Кредитного договору № 8/2007/840-МК40/20 від 29.08.2007 року кредит надається позичальнику строком по 28 серпня 2009 року включно. Разом з тим, позивач звернувся до суду з даними вимогами лише 02 вересня 2012 року. Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, позивачем пропущений встановлений законом строк для звернення до суду з даними вимогами, а судом, в свою чергу, не було встановлено поважних причин для поновлення позивачеві строку звернення до суду з такими вимогами. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. Оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором, то судові витрати також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed