Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 1 вересня 2008 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №014/0009/73/37938, за умовами якого банк надав йому кредит в сумі 29 тисяч доларів США строком до 01 вересня 2009 року під 13.8% річних. Даний кредит йому надано на споживчі цілі, а саме - на придбання автомобіля Мітсубісі Грандіс, 2.4, 2008 року випуску і вказаний автомобіль вартістю 140593 грн, відповідно до договору застави від 01 вересня 2008 року ним передано у заставу банку. Відповідно до п.14.3 кредитного договору, у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання позичальник, зобов'язаний сплачувати пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Таким чином розмір пені у разі несвоєчасного виконання зобов'язання становить 365% річних. Вважає даний пункт кредитного договору несправедливим та просить визнати його недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача Міщишин А.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.09.2008р. між ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0009/73/37938. Згідно п.1.1 Договору банк надає позичальнику кредит в сумі 29 000,00 доларів США терміном до 01.09.2015 р. для придбання транспортного засобу, а позичальник зобов'язується одержати і повернути грошові кошти, надані згідно з цим Договором, на визначених цим Договором умовах. На забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань 01.09.2008р. між ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу марки MITSUBISHI, МОДЕЛІ GRANDIS 2.4, 2008 року випуску, кузов [NUMBER]. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені 4.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У відповідності до ст.18 ч.2 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець послуг (в даному випадку позичальник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, а умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є дисбаланс договірних прав та обов'язків споживача. Згідно ст.18 ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів» до несправедливих умов договору віднесено, зокрема, умову про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно ст.627 ч. 1 ЦК України, сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог даного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога врахування принципу розумності є прямою вимогою законодавства до договору. З огляду на зазначені норми права сума неустойки (штрафу, пені), яка передбачається у договорі, повинна бути розумною, а недотримання принципу розумності при укладанні договору може бути підставою для визнання договору недійсним. Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що пеня повинна становити не більше подвійної облікової ставки НБУ. Враховуючи викладені вище обставини та зважаючи на те, що п.14.3 кредитного договору передбачено сплату пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в розмірі 1% в день, що дорівнює 365% річних, що не відповідає розумності та перевищує межу, встановлену ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», даний пункт договору слід визнати недійсним. На підставі наведеного, відповідно до ст.6, 11, 546, 553, 559, 627, 1054 ЦК України,

Outcome: approved