Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

28 серпня 2018 року АТ "Альфа-Банк" звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування вимог вказав, що між [PERSON] та ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір про іпотечний кредит №61/8-07 від 25 травня 2007 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 51000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], що випливають з договору про іпотечний кредит, 25 травня 2007 року між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] було укладено договір поруки №187/12-07. 17 грудня 2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПАТ "Альфа-Банк" укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступило ПАТ "Альфа-Банк" права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та фізичними особами. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 15 липня 2016 року по справі №162/542/15-ц було стягнуто заборгованість у розмірі 18 368,11 доларів США за кредитним договором №61/8-07 від 25 травня 2007 року. Враховуючи вказане вище, станом на 06 серпня 2018 року, за вказаним кредитним договором виникла заборгованість, яку АТ "Альфа-Банк" просить стягнути солідарно з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] заборгованість по відсотках в розмірі 6823,59 доларів США. Відповідачем [PERSON] 09 жовтня 2018 року до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Зазначає, що позивачем не було враховано суму фактично сплачених нею коштів в рахунок погашення боргу, на підтвердження чого додала копії квитанцій. Також вказує, що відповідно до Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №53375012 від 15 серпня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №162/542/15-ц, виданого 02 листопада 2016 року закінчено у зв'язку з фактичним виконання в повному обсязі. Вказала, що оскільки відповідно до рішення Апеляційного суду Волинської області відбулось дострокове погашення кредиту та відсотків, а тому відповідно до ст.1050 ЦК України у кредитора припиняється право нараховувати передбачені Договором проценти за кредитом. Враховуючи викладене, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач [PERSON] у поданому до Любешівського районного суду 12 листопада 2018 року відзиві на позовну заяву щодо стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №61/8-07 від 25 травня 2007 року вказав, що оскільки у 2016 році ПАТ "Альфа-Банк" звернувся до суду з вимогою щодо стягнення частини кредиту, що залишилась та належних процентів, відповідно 17 жовтня 2016 року Апеляційним судом Волинської області було прийнято рішення щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ „Альфа-Банк" передбачених договором про іпотечний кредит платежів, а тому в ПАТ "Альфа-Банк" відсутнє право нараховувати передбачені Договором проценти за кредитом та пеню. У зв'язку з безпідставністю та неправомірністю позовних вимог ПАТ "Альфа-Банк" [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по відсоткам за договором про іпотечний кредит №61/8-07 від 25 травня 2007 року в розмірі 6823,59 доларів США. 19 листопада 2018 року представником АТ "Альфа-Банк" було подано заяву про заміну відповідача, відповідь на відзив та заяву про уточнення позовних вимог. В поданій до суду заяві про заміну відповідача представник позивача просив суд замінити відповідача [PERSON] на третю особу. У відповіді на відзив позивач змінив підставу та предмет позову. Вказує, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідно до ч.2 ст.625 та ст.1048 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та неустойку, яка нараховується від дня, коли кошти мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення. У зв'язку з вказаним вище просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №61/8-07 від 25 травня 2007 року у сумі 53880,21 грн., а саме: заборгованість по 3% річних на прострочену заборгованість на суму тіла кредиту - 5815,77 грн.; заборгованість по інфляційних витратах на суму тіла кредиту - 18 222, 76 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі облікової ставки НБУ - 29644,52 грн.; заборгованість 3% річних на суму відсотків - 197,16 грн.. Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року замінено по справі відповідача [PERSON] на третю особу. В судовому засіданні під час судового розгляду представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ "Альфа-Банк". Зазначив, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, АТ "Альфа-Банк" така вимога була пред'явлена та з приводу цього є рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2016 року справа № 162/542/15-ц. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вказав, що у поданій до суду заяві про уточнення позовних вимог представником позивача додано розрахунки заборгованості, які містять інформацію про наявність суми заборгованості тіла кредиту в сумі 7059,97 доларів США, при цьому позивачем не було наведено аргументів та доказів, які б підтверджували наявність вказаної заборгованості [PERSON] перед АТ "Альфа-Банк" в розмірі 7059,97 доларів США. В судове засідання на розгляд справи представник позивача АТ "Альфа-Банк" Пуха Н.С. не з'явилася. У поданому до суду 10 грудня 2018 року клопотанні про розгляд справи за відсутності представника позивача просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги про стягнення заборгованості з врахуванням уточнених позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 53 880, 21 грн. підтримує в повному обсязі та просить їх повністю задовольнити. Також вказала, що детальний розрахунок вимог, передбачених ст.ст.625, 1048 ЦК України, долучений до заяви про уточнення позовних вимог, детальний розрахунок зобов'язань по тілу кредиту долучений до позовної заяви. Третя особа - [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився. У поданій до суду 20 грудня 2018 року заяві просив відкладення розгляду справи на іншу дату. Відповідно до статті 223 ЦПК України підстави для відкладення справи - відсутні. Суд, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про наступне. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 25 травня 2007 року між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та відповідачем [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №61/8-07, предметом якого є надання відповідачу кредиту в розмірі 51000,00 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 24 травня 2017 року. 31 грудня 2009 року між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] укладено Договір про внесення змін і доповнень №1 до договрору про іпотечний кредит №61/8-07 від 25 травня 2007 року, відповідно до якого сума кредиту наданого Банком [PERSON] становить 41225,00 доларів США, за користування кредитом встановлено процентну ставку в розмірі 12,25% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", [PERSON] та [PERSON] 25 травня 2007 року укладено договір поруки №187/12-07, згідно умов якого [PERSON] зобов'язався відповідати в повному обсязі перед банком за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №61/8-07 від 25 травня 2007 року. 31 грудня 2009 року ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", [PERSON] та [PERSON] уклали Договір про внесення змін №1 до договору поруки №187/12-07 від 25 травня 2007 року. 17 грудня 2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПАТ "Альфа-Банк" укладено Договір відступлення прав вимоги. Відповідно до вказаного Договору, внаслідок передачі (відступлення) Кредитного Портфеля, ПАТ "Альфа-Банк" набув усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань по відступленим кредитним договорам та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Позивач Публічне акціонерне товариство „Альфа-Банк" скористався своїм правом, передбаченим ст.1050 ЦК України, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення Любешівського районного суду від 15 липня 2016 року по справі №162/542/15-ц. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2016 року по справі №162/542/15-ц задоволено апеляційну скаргу представника позивача ПАТ "Альфа-Банк" та ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №61/8-07 від 25 травня 2007 року в розмірі 290399,91 грн. та 9817,40 - сплаченого судового збору. Дане рішення набрало законної сили та Любешівським районним судом 02 листопада 2016 року було видано виконавчий лист №162/542/15-ц. Таким чином, в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, чим змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, кінцевий термін повернення якого становив не пізніше 24 травня 2017 року. Після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення та не підлягали виконанню. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15). В частині 4 ст.263 ЦПК України зазначається, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частина 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" вказує на те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Згідно положень ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, в Постанові Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року зазначається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором. У наданих суду 19 листопада 2018 року представником позивача розрахунках заборгованості, а саме: 3% ст.625 ЦК України на суму тіла кредиту - 5815,77 грн.; інфляційних витрат ст.625 ЦК України на суму тіла кредиту - 18222,76 грн.; відсотків ст.1048 ЦК України у розмірі облікової ставки НБУ - 29644,52 грн.; 3% ст.625 ЦК України на суму відсотків, розрахованих згідно ст.1048 ЦК України - 197,16, заборгованість за кредитним договором розраховувалась із суми заборгованості тіла кредиту в розмірі 7059,97 доларів США та була нарахована за період з 15 серпня 2017 року по 15 серпня 2018 року. Однак, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 серпня 2017 року ВП №53375012 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №162/542/15-ц, виданого Любешівським районним судом 02 листопада 2016 року закінчено у зв'язку з фактичним виконання в повному обсязі. Тобто заборгованість [PERSON] перед АТ "Альфа-Банк" за договором про іпотечний кредит, станом на 15 серпня 2017 року була повністю погашена, що підтверджується і наданими суду [PERSON] квитанціями, а саме: квитанція №6 від 23 лютого 2017 року - 30000,00 грн.; квитанція №59 від 13 березня 2017 року - 30000,00 грн.; квитанція №32 від 03 квітня 2017 року - 30000,00 грн.; квитанція №1 від 07 червня 2017 року - 30000,00 грн.; квитанція №58 від 18 липня 2017 року - 60000,00 грн.; квитанція №4 від 01 серпня 2017 року - 60000,00 грн.; квитанція №8 від 07 серпня 2017 року - 85000,50 грн., з яких вбачається, що відповідачем були сплачені кошти в рахунок погашення боргу, дана обставина позивачем не заперечується. В судові засідання представник позивача АТ "Альфа-Банк" - не з'являвся, спростувань щодо наданих суду доказів та наведених відповідачем фактів позивачем не було надано. В клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача від 10 грудня 2018 року представник позивача Пуха Н.С. зазначила, що детальний розрахунок зобов'язань по тілу кредиту долучений до позовної заяви. Однак, даний розрахунок суд вважає неспроможним доказом та таким, що суперечить іншим наявним в матеріалах справи доказам, якими беззаперечно встановлено, що станом на 15 серпня 2017 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем АТ "Альфа-Банк" за договором про іпотечний кредит №61/8-07 від 25 травня 2007 року - була повністю погашена. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів наявності у відповідача [PERSON] перед позивачем АТ "Альфа-Банк" заборгованості за договором про іпотечний кредит №61/8-07 від 25 травня 2007 року, яка була нарахована за період з 15 серпня 2017 року по 15 серпня 2018 року. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed