Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач в вересні 2019 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. Відокремлений підрозділ ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» є структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуенерго», основною діяльністю якого є виробництво теплової енергії та надання її споживачам. Здійснюючи свою діяльність, ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» в опалювальний період 2013 року по 2019 року надавало теплову енергію у квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані та постійно проживають [PERSON] та [PERSON] і відповідно є споживачами теплової енергії. Однак, протягом тривалого часу відповідачі несвоєчасно сплачував послуги з теплової енергії, внаслідок чого за період з 2013 року по 2019 рік утворилася заборгованість у розмірі 64814 грн. 24 коп. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11.10.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 27.11.2019 року від [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви на позовну заяву, зі змісту яких встановлено, ніяких договірних відносин з ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» не мають, послуги підприємства не отримують, в квартирі встановлено електричне опалення, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні позову. При цьому [PERSON] посилалась на ту підставу, що у квартирі вона зареєстрована з листопада 2018 року. 16.12.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про виключення [PERSON] зі складу солідарних відповідачів у справі та надано відповідь на відзив відповідачів, зі змісту якого встановлено, що позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, з огляду на те, що самовільне відключення радіаторів в квартирі не є підставою для зменшення оплати за надані послуги. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 23.12.2019 року, з огляду на предмет спору та особливості спірних правовідносин, а також подану позивачем заяву про зміну щодо суб`єктного складу учасників цивільної справи та позицію відповідачів, суд здійснив перехід від розгляду справи в спрощеному порядку до розгляду справи за правилами загального провадження. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 22.01.2020 року у підготовчому засіданні клопотання представника позивача задоволено, виключено зі складу відповідачів [PERSON] та закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник до судового засідання не з`явились, надали заяву з проханням справу розглянути за їх відсутності, при цьому представник відповідача надав письмове клопотання, в якому просив застосувати позовну давність до позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , за вказаним особовим рахунком здійснено розрахунок споживання теплової енергії нараховано плату за надання послуг в сумі 57118,15 грн., які постачались в період з листопада 2013 року по серпень 2019 року (а.с.5-6, 15-19, 20-25) Відповідно до довідки, наданої КП «Торецьккомсервіс» за адресою: [ADDRESS] , з 17.10.2007 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.21). У зв`язку з цим суд зазначає. В силу дії ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, судом встановлено, що між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та [PERSON] договір про надання послуг не укладався, але в той же час одна сторона - Структурний підрозділ Виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» надавав другій стороні - [PERSON] , як споживачу послуг за адресою: [ADDRESS] , послуги з теплопостачання, а відповідач такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовлявся. Відповідно до копії акту від 10.08.2010 року, наданого представником відповідача, у квартирі [ADDRESS] радіатори опалення демонтовані, стояки закольцовані, джерело опалення електричні конвектори, дата відключення 30.08.2010 року. Суд погоджується з доводами представника позивача, що самовільне відключення радіаторів в квартирі не є підставою для зменшення оплати за надані послуги та не є підставою, яка звільняє від сплати наданих послуг, з огляду на наступне. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері теплопостачання належать розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання. Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (№1875-IV від 24.06.2004 року, був чинний з 30.07.2004 року до 01.05.2019 року) передбачено, що стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують, зокрема Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017, введено в дію з 01.05.2019 року), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; Відповідно до п.12 статті 7 Закону №2189-VIII, споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Згідно з п.6 ч.2 ст.4 Закону №2189-VIII, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, належать зокрема: встановлення порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води. Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 (далі - Правила), які з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачають відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Відповідно до п. 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Згідно до пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та комунального господарства України № 4 від 22.11.2005р., який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 р. № 1478/11758, (був чинний у період з 28.12.2005 по 17.09.2019) установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади та тільки після затвердження відповідного акта про відключення власник має право на припинення йому нарахувань за послуги теплопостачання. Тобто єдиним документом, згідно якого Позивач мав право припинити нарахування за послуги теплопостачання споживачу, є акт, форма якого була встановлена додатком № 3 до Порядку, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та комунального господарства України № 4 від 22.11.2005р. Порядок відключення був чинним з 28 грудня 2005 року по 17.09.2019, тобто у цей період був обов`язковим для всіх суб`єктів правовідносин, пов`язаних з відключенням користувачів від ЦО і ГВП. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Оскільки системи опалення та гарячого водопостачання будинку є спільною сумісною власністю всіх власників приміщень у багатоквартирному будинку, то власник окремого приміщення не має права самовільно змінювати ці системи та здійснювати відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. Дії щодо відключення приладів опалення можуть погіршити умови проживання у будинку та порушить права мешканців квартир, не обладнаних індивідуальним опаленням, що суперечить ст. 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. При цьому слід зазначити, що переобладнання системи опалення без дозволу призводить до розбалансування внутрішньо будинкової системи опалення, яка відноситься до інженерної системи будинку, як цілісного майнового комплексу. Згідно з вимогами відповідних будівельних норм при проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване теплопостачання, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув`язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньо будинкової системи загалом. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу системи загалом, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимими за ЦК України. З матеріалів справи встановлено, що вказаного порядку відповідачем не дотримано, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється. Пунктом 29 Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. З цього випливає, що самовільне відключення радіаторів централізованого опалення у квартирі не є підставою для зменшення оплати за наданні послуги. Верховний Суд України у постанові від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1192 цс15 зробив висновок про те, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Оскільки самовільне відключення радіаторів у квартирі не є підставою для зменшення оплати за наданні послуги, позивач має право вимагати і обґрунтовано вимагає в судовому порядку сплату заборгованості за спожиту теплову енергію. Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки в період з 30.07.2004 року по 01.05.2019 року визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а з 01.05.2019 року - новим Законом "Про житлово - комунальні послуги" №2189-VIII. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року (який діяв у період з 30.07.2004 року по 01.05.2019 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 (діє з 01.05.2019 року) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року, статті 9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання, що винило між сторонами, є грошовим, тому наслідком їх невчасного виконання є застосування вимог ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційні втрати та три відсотки річних, передбачені наведеною вище нормою, за своєю правовою природою мають гарантувати право стягувача від знецінення невчасно одержаного ним виконання зобовязання через прострочення боржника, і не є неустойкою (штрафом, пенею). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] своєчасно отримані послуги не оплачувала, у зв`язку з чим за період з 2013 року по 2019 рік виникла заборгованість в сумі 64814,24 грн., яка складається з боргу за теплову енергію в розмірі 52375,05 грн., інфляційні збитки в розмірі 9316,93 грн., 3% річних в розмірі 3122,26 грн. (арк. 5-8). При цьому, представником відповідача заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. Вирішуючи заяву представника відповідача про застосування позовної давності до правовідносин, що виникли, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як передбачено ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Оскільки представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про застосування позовної давності, при винесенні рішення в зазначеній справі, суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу строку позовної давності до тієї частини позовних вимог, які не охоплюються трирічним строком, встанленим ст.257 ЦК України. Відтак, слід задовольнити позовні вимог про стягнення заборгованості за останні три роки до дня звернення позивача до суду, тобто з жовтня 2016 року до серпня 2019 року. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 2013 до вересня 2016 року задоволенню не підлягають внаслідок спливу строку позовної давності. Представник позивача надав суду розрахунок заборгованості відповідача за надані послуги з теплопостачання, починаючи з жовтня 2016 року по серпень 2019 року (в межах строків позовної давності). Її розмір становить 44704,58 грн., яка складається з: заборгованості в розмірі 37764,40 грн., інфляційні збитки в сумі 5094,45 грн., 3% річних у розмірі 1845,73 коп. Представником відповідача заперечень з приводу наданого представником позивача розрахунку не надходило. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи…Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи указані норми процесуального законодавства, суд приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок заборгованості перед ОКП «Донецькотепло-комуненерго» ВО «Торецьктепломережа»», як такий, що визнаний відповідачем, тому не вбачає підстав для проведення його аналізу та надання оцінки обґрунтованості наданих розрахунків. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково в межах строку позовної давності та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Торецьктепломережа» заборгованість за теплову енергію в сумі 37764,40 грн., інфляційні збитки в сумі 5094,45 грн. та 3% річних в сумі 1845,73 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги частково, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1324,98 гривень.

Outcome: partial