Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

19.01.2016 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ФОП [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію в розмірі 68 900,00 грн. за неправомірне використання об'єктів її авторського права, а саме магнітів із зображеннями під назвою «[INFO]», "[INFO]", "[INFO]", "[INFO]" та «[INFO]». Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 17.02.2015 року, 24.02.2015 року та 10.12.2014 року в магазині «[INFO]», де господарську діяльність здійснює ФОП [PERSON] зафіксовано факти розповсюдження товарів, на яких незаконно відтворено твори образотворчого мистецтва [PERSON] Позивачка вважає, що ці дії порушують її авторське право, тому і звернулася з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду не надійшли пояснення чи заперечення на заявлені вимоги. Враховуючи, що представник відповідача належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд на підставі статті 169 ЦПК України ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі письмові та відео докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 10.12.2014 року в магазині «[INFO]», в якому здійснює господарську діяльність ФОП [PERSON], за адресою: [ADDRESS], зафіксовано факт реалізації товару - магніту «[INFO]», на якому без дозволу відтворений один з творів образотворчого мистецтва [PERSON]. 17.02.2015 року в магазині «[INFO]», за адресою: [ADDRESS] в якому здійснює господарську діяльність ФОП [PERSON], зафіксовано факт реалізації товару - магніту «[INFO]» на якому без дозволу автора відтворений один з творів образотворчого мистецтва [PERSON] 17.02.2015 року в магазині «[INFO]», за адресою: [ADDRESS] в якому здійснює господарську діяльність ФОП [PERSON], зафіксовано факт реалізації товару - магніту «[INFO]», на якому без дозволу автора відтворений один з творів образотворчого мистецтва [PERSON]. 17.02.2015 року в магазині «[INFO]», за адресою: [ADDRESS] в якому здійснює господарську діяльність ФОП [PERSON], зафіксовано факт реалізації товару - магніту «[INFO]», на якому без дозволу автора відтворений один з творів образотворчого мистецтва [PERSON]. 24.02.2015 року в магазині «[INFO]», за адресою: [ADDRESS] в якому здійснює господарську діяльність ФОП [PERSON], зафіксовано факт реалізації товару - магніту «[INFO]», на якому без дозволу автора відтворений один з творів образотворчого мистецтва [PERSON]. На підтвердження даних фактів стороною позивачки було надано копії з її творів образотворчого мистецтва «[INFO]», "[INFO]", "[INFO]", "[INFO]" та «[INFO]»; магніти із зображеннями цих творів придбані у магазинах відповідачки, чеки, видані в кіосках «[INFO]» з зазначенням найменування товару ціною по 10 грн., а також відео зйомку придбання вказаних магнітів в торговій мережі відповідачки. Вищевказані твори образотворчого мистецтва належать [PERSON], що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію авторського права. Крім того, авторство позивачки підтверджується підписом на оригінальних примірниках творів, а саме у нижньому лівому куті кожної з робіт зазначено: «[PERSON]». Згідно ч.1 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч.1 ст. 433 ЦК України об'єктами авторського права є твори, а саме: 1) літературні та художні твори, … . А ч.2 цієї ж статті визначено, що твори є об'єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження. Вказані положення також закріплені в ст. 8 Закон України «Про авторське право і суміжні права». Згідно з ч.1 ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору. Відповідно до ч.1 ст. 445 ЦК України автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом. За змістом положень ч. 1 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) та ч. 1 ст. 435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору, фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). У абзаці 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" судам роз'яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. До майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і будь-який час за їх власним вибором (ст. ст. 440, 441 ЦК України, ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права"). Відповідно до п. "а" ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст. ст. 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені ст. ст. 15, 39 - 41 цього Закону, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав. В абзаці 5 ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що "виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом". Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 441 ЦК України використанням твору є, зокрема його продаж. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме: твори образотворчого мистецтва. Згідно зі ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав та їх майнові права є порушенням авторського права. При порушенні будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право звертатися до суду за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав (частина перша статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права"). Відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визначаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права"), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі (п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" № 5 від 4 червня 2010 року). Відповідно до абз.2 п.44 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). В судовому засіданні представник [PERSON] довів наявність у позивача авторського права на твори «[INFO]», "[INFO]", "[INFO]", "[INFO]" та «[INFO]», а також факт його порушення, оскільки позивачка не надавала згоди на використання цього твору на сувенірному магніті та його реалізацію (продаж). Разом з тим, сторона відповідача не довела дотримання нею авторських прав позивачки. Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено, що відповідач здійснював продаж товарів із зображеннями творів образотворчого мистецтва, а саме малюнків, автором яких являється позивачка, письмового договору про передачу прав на використання малюнків між сторонами укладено не було, суд вважає, що у відповідача не було законного права на використання зображень цих творів. Враховуючи, що встановити розмір збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або розмір доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права позивачки, із зібраних судом доказів встановити не виявляється можливим, суд вважає за необхідне захистити права позивачки шляхом стягнення на її користь з відповідача передбачену законом компенсацію в розмірі 20 мінімальних розмірів заробітних плат. Враховуючи, що мінімальний розмір заробітної плати, на момент проголошення рішення становить 1450,00 грн., то на користь позивачки підлягає до стягнення 29 000,00 грн. (1450,00 грн. х 20). Крім того відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 232,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial