Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

В березні 2014 року представник ПАТ "Ідея Банк"звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 3900, 44 грн., мотивуючи позовні вимоги наступним. 28.12.2010 року між ПАТ "Плюс Банк", правонаступником якого є ПАТ "ІдеяБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ю27.936.70015 від 28.12.2010 року. Згідно вказаного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 5300 грн. зі сплатою 24,00% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені договором. Протягом строку дії кредитного договору відповідачка систематично порушувала терміни сплати кредиту та процентів за користування кредитом. Останній платіж здійснено 06.06.2012 року. Станом на 08.01.2014 року розмір боргу становить 3900 грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку, а також сплачений судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні відсутній, надіслав суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і вважає, що подані докази є достатніми для розгляду справи по суті. Відповідачка позов не визнала, пояснила, що їй фактично було видано 4848,50 грн. кредиту. Суму страхового платежу в розмірі 351,50 грн., який з неї було утримано, стягнуто безпідставно, оскільки договір про страхування банк не видавав. Крім того, вона повністю до дати визначеної в договорі сплатила всі необхідні платежі по кредиту і вважає, що не має заборгованості. Банком нараховані просточені проценти та пеня на неіснуючий борг. Вона просила надати їй розшифровку її заборгованості, з якої дати вона виникла і як нараховувалися відсотки та пеня, але банк їй відмовив. Тому вважає, що позов є необгрунтований і просить відмовити в позові. Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, проаналізувавши докази по справі, приходить до наступного. Як вбачається з позовної заяви, між Публічним акціонерним товариством «Плюс Банк» правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Ю27.936.70015 від 28.12.2010 року, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 5300 грн. зі сплатою за користування кредитом 24,00%. Згідно наданого розрахунку боргу станом на 08.01.2014 року заборгнованість становить 3900,44 грн і складається з: - основний борг - 0,00грн., прострочений борг- 5,11 грн., прострочені проценти- 2166,85 грн., строкові проценти- 0,03 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту- 0,00грн., прострочена плата за обслуговування кредиту- 0,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення платежів - 1728,45 грн., віндикаційні витрати- 0,00 гр. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях Досліджуючи матеріали цивільної справи, суд не знайшов належного обґрунтування розміру заборгованості заявленої позивачем. До позовної заяви не надано належних розрахунків та доказів того, що відповідач не належно виконував умови кредитного договору № Ю27.936.70015 від 28.12.2010 року на який посилається позивач як на підставу своїх вимог. Разом з тим, відповідачкою додано до матеріалів справи свої заперечення та копії квитанцій про сплату зобов"язань по вказаному кредитному договору. Так, згідно наданих квитанцій відповідачкою щомісячно сплачувалося по 468,00 грн., а саме: 14.01.2011 р., 17.02.2011р., 31.03.2011р., 29.04.2011р., 16.05.2011р., 30.06.2011р., 01.08.2011р., 15.08.2011р., 04.08.,2011р., 31.10.2011р., 01.12.2011р., 28.12.2011р.,31.12.2012р., 28.02.2012р., 30.03.2012р., а 04.05.2012р.- 400 грн., 07.05.2012р.-67грн., 01.06.2012р-900 грн., 06.06.2012- 44 грн., а всього сплачено- 8431,00грн. Оскільки позивачем на вимогу суду не наданий повний розрахунок з необхідними сумами до сплати та сумами, які були сплачені відповідачкою, суд вважає, що відповідачкою станом на 06.06.2012 року повністю сплачена сума відповідно до кредитного договору. Крім того, позивачем не наданий щомісячний розрахунок по простроченим процентам та не вказано з якої дати вони нараховувалися . Позивач проігнорував вимогу суду по запиту, детального розрахунку та виписку по рахунку не надав, пославшись на те, що в справі достатньо доказів для розгляду справи по суті. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Предмет судового розгляду формується позовною заявою, в якій вказується вимога позивача. Суд в силу принципу диспозитивності не може вийти за межі позовних вимог. Суд не може з власної ініціативи виходити за межі позову, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору . У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Тобто, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, в тому числі виписка по рахунку, розяснення до розрахунку, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідачів заборгованості за договором банківського кредиту, не виконання за цим договором грошового зобов'язання та настання цивільно-правової відповідальності, виходячи саме з умов договору як письмового доказу. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобов'язань, в той час як відповідачем був наданий розрахунок заборгованості, який в свою чергу не спростований позивачем, а навпаки спростовує розрахунок позивача. За таких підстав, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed