Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з повозом, в якому просить стягнути з відповідача ТОВ «Господарчий універмаг «Меркурій» на користь позивача компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 20 мінімальних розмірів заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі, замість відшкодування збитків та стягнення доходу. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач [PERSON] є художником, роботи якої відомі не лише в Україні, а й за кордоном. Твори позивача щороку виставляються, критики відзначають неповторний стиль її робіт, що вирізняються відомістю та пізнаваністю, характеризуються неповторним стилем виконання. Однак, трапляються випадки порушення авторського права [PERSON] Так, 03.04.2014 року представник позивача придбав у магазині «Ательє Кераміки», що знаходиться у ТРЦ "Екватор" у м. Рівне, керамічні плити «Декор Gapchinskaya 1 D6/G (10183) та «Декор Gapchinskaya 2 D6/G (10184). Такі ж товари було придбано в магазині відповідача. На одному товарі зображено маленьку дівчинку, яка, опершись головою на ванну, опустила у воду свою руку, щодо іншої плитки - то на ній зображено маленького хлопчика (з кудрявим волоссям та маленькими крильцям) який, підперши своїми ручками голівку, сидить у вбиральні. Позивач стверджує, що згадані вище товари є контрафактною продукцією - вони містять у собі примірники творів образотворчого мистецтва, причому, одразу з різних збірників. Так, для створення зображень на керамічній плиті було використано твори образотворчого мистецтва з таких збірників:"Каталог робіт художниці [PERSON] за 2007 рік", "Каталог робіт художниці [PERSON] за 2008 рік" та "Каталог робіт художниці [PERSON] за 2009 рік". Дані зображення створені внаслідок переробки вже існуючих 3-х творів, без відповідного на це дозволу автора-правовласника. Як наслідок, твори мають спотворений вигляд, втрачено єдиний художній замисел та семантичне значення творіння для оточуючих. Керамічні плити, продані відповідачем є контрафактними примірниками твору, а дії відповідача щодо розповсюдження контрафактного примірнику твору, без відповідного дозволу суб'єкта авторського права, є самостійними порушеннями авторського немайнового та виключного майнового права позивача, що допустив відповідач.У зв'язку з чим, позивач має право на виплату компенсації в розмірі двадцяти мінімальних заробітних плат - 24360,00грн. за неправомірне розповсюдження відповідачем контрафактних примірників творів образотворчого мистецтва. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.194). Представник відповідача ТОВ «Господарчий універмаг «Меркурій» в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову (а.с.184). Також представник подав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що факт наявності авторського права позивачем не доведено, належним доказом наявності у фізичної особи авторського твору є підпис на оригіналі картини (твору). У випадку вибування твору з власності автора доказом авторства є фото із зображенням цього твору та вказівки про авторство та правочин чи інший документ, який би свідчив про перехід права власності на твір до іншої особи. Будь-яке інше підтвердження не є належним та допустимим доказом наявності у позивача авторського права. Надані позивачем документи не можна вважати підтвердженням авторського права, оскільки: додана заява-афідевіт є підтвердженням того факту, що позивач є художником та не свідчить про її авторство будь-яких творів, в тому числі творів, що зображені на керамічній плитці; надані свідоцтва про реєстрацію авторського права засвідчують право власності на збірку, тобто на певний, обраний упорядником збірки порядок розміщення творів, а не на кожен окремо твір, що міститься в цій збірці; дослідження творчості художника, яке додано позивачем до позовної заяви, розкриває біографію позивача і особливості, як художника, та жодним чином не підтверджує авторство саме на твори, що зображені на керамічній плитці. Разом з тим, відповідачем надано суду фотокопії картин інших шести художників, які пишуть картини в такому ж стилі та на таку ж тематику, в такій же кольоровій гамі, що і позивач. Крім того, позивач стверджує, що зображення на керамічній плитці містить деталі трьох творів позивача, отже зображення на плитці не є твором, який перебуває під правовим захистом. Також суду не надані картини, елементи яких були використані, що позбавляє можливості встановити авторство на картини. Отже, факт наявності у позивача авторського права не доведений. Таким чином, заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими і не підлягають до задоволення. Вивчивши матеріали справи, дослідившинаявні надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом Право інтелектуальної власності є непорушним. Відповідно до ст. 435, 437, 438 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу та інші права, серед яких є право на недоторканість твору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; похідний твір - твір, що є творчою переробкою іншого існуючого твору без завдавання шкоди його охороні (анотація, адаптація, аранжування, обробка фольклору, інша переробка твору) чи його творчим перекладом на іншу мову (до похідних творів не належать аудіовізуальні твори, одержані шляхом дублювання, озвучення, субтитрування українською чи іншими мовами інших аудіовізуальних творів). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України, об'єктами авторського права є твори, а саме: літературні та художні твори, зокрема: твори живопису, архітектури, скульптури та графіки. Пунктом 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про авторське право та суміжні права» (далі по тексту - Закон) також визначено, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме: твори образотворчого мистецтва. Згідно зі ст. 435 ЦК України, первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону. Статтею 7 Закону також визначено, що суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Використанням твору є, серед іншого, його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі (ст. 441 ЦК України). Воно здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених Цивільним кодексом України та іншими законами (ст. 443 ЦК). Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору; ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав; будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління; розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі. Відповідно до ст. 51 Закону, захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством. Відповідно до ст. 52 Закону, за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. Серед яких - право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Згідно ч.1 ст.11 Закону, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). У п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причино-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції автора (ч. 1 ст. 435 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена, як автор на оригіналі примірнику твору (презумпція автора). Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону №3792-ХІІ при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (ст. ст. 614, 1166 ЦК України). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Як убачається з матеріалів справи, авторське право на «Збірку творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2007 рік», «Збірку творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2008 рік» та «Збірку творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2009 рік» 20.05.2014р. зареєстровано за [PERSON] (а.с.19-21). Матеріали справи містять копії: обкладинки «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2009 рік» з двома аркушами копій примірників художніх творів (а.с.7-9); обкладинки «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2008 рік» з чотирма аркушами копій примірників художніх творів (а.с.11-15) та обкладинки «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2007 рік» з двома аркушами копій примірників художніх творів (а.с.16-18), оригінали яких, не зважаючи на неодноразове роз'яснення судом необхідності надання їх для огляду, надані не були. 03.04.2014 року було придбано декоративну плитку «Декор Gapchinskaya 1 D6/G» (10183) та «Декор Gapchinskaya 2 D6/G» (10184) (а.с.22-23), придбання яких в магазині відповідача не оспорюється стороною відповідача, фотокопії плиток долучені до позовної заяви (а.с.24,25), оригінали на огляд суду не надані, не зважаючи на неодноразове роз'яснення представникам позивача про необхідність надання для огляду оригіналів поданих до суду документів. Також представникам позивача, в порядку, передбаченому ч.4 ст. 10 ЦПК України, судом неодноразово роз'яснювалось про необхідність з'ясування особи виробника керамічних плиток, інформація про яку мала бути зазначена на декоративних плитках. З цією ж метою сторону відповідача було зобов'язано надати суду документи, які містили би інформацію про виробника плиток, однак представником відповідача надано Акт про вилучення для знищення документів (а.с.186). Зазначені обставини об'єктивно позбавили суд можливості залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виробника керамічних плиток «Декор Gapchinskaya 1 D6/G (10183) та «Декор Gapchinskaya 2 D6/G (10184). Позивач вбачає порушення її авторського права, оскільки вищезазначені декоративні плитки містять елементи зображень, створені внаслідок переробки вже існуючих, як зазначено в позовній заяві, трьох творів з каталогів робіт художниці [PERSON]. При цьому, стороною відповідача суду надано з мережі Інтернет фотокопії примірників картин [PERSON] (а.с.62-69), а також інших художників, які на думку представника відповідача пишуть картини в такому ж стилі та на таку ж тематику, в такій же кольоровій гамі, що і позивач (а.с.70-87). Представником позивача було подано клопотання про призначення судової експертизи щодо дослідження об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої представник позивача просив доручити Львівському НДІ судових експертиз (а.с.51-54). У зв'язку з цим представнику позивача було роз'яснено, що відповідно до п. 16 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції. Відповідно до Переліку регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз, обслуговування експертних досліджень по м. Києву затверджено за Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Після надання судом такого роз'яснення, представник позивача просила відкласти розв'язання клопотання про призначення судової експертизи. В подальшому представник позивача раніше подане клопотання про призначення судової експертизи не підтримував, натомість замовив експертизу на власний розсуд у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз, поставивши на розв'язання експертів неконкретизоване питання, експерти про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України попереджені не були. Крім того, як убачається з наданої суду копії висновку №4521 експертного дослідження об'єктів інтелектуальної власності по заяві патентного повіреного України [PERSON], складеного 21.12.2015р., та пояснень представника позивача в судовому засіданні, оригінали предметів дослідження експерту надані не були (а.с.149-159). На вивчення експерту були надані фотокопії декоративних пліт та фотокопії художніх робіт (160-163). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наданий стороною позивача висновок експертного дослідження є недопустимим доказом в розумінні ст. 59 ЦПК України. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами (з наданням суду оригіналів доказів для огляду) ані авторство [PERSON] на наявні в матеріалах справи фотознімки художніх творів, ані факт порушення відповідачем авторських прав позивача в розумінні ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Більше того, як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», відповідно до статті 9 Закону №3792-ХІІ частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до закону. Таким чином, частини твору, які можуть використовуватися самостійно, підлягають охороні як об'єкт авторського права. При цьому, як зазначено в позовній заяві, на думку позивача, зображення на керамічній плитці містить деталі трьох творів позивача. Отже, зображення уривків різних творів, які не можуть використовуватися самостійно, не є об'єктом авторського праву, що перебуває під правовим захистом. Отже, особливістю художнього твору, яким є картина, є те, що вона є цілісним об'єктом, який в свою чергу перебуває під захистом, як створений автором твір, що не позбавляє права інших творців (художникам) зображати ті ж самі речі або події, тих же осіб, наслідком чого є різноманітність мистецтва. З огляду на викладене, зважаючи на те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, стороною позивача не доведено порушення авторських прав [PERSON] відповідачем ТОВ «Господарчий універмаг «Меркурій», суд не вбачає передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про авторське право та суміжні права» підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed