Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні, вказуючи, що з 25.09.1982 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , разом вони проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , під час проживання з чоловіком вона отримувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї постійним та основним джерелом існування. У зв`язку з проведенням АТО на території Донецької області 25.08.20216 року чоловік зареєструвався як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , де отримував пенсійні виплати, [INFO] він помер. По досягненню пенсійного віку, 30.03.2021 року вона зареєструвалася як тимчасово переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , та звернулася до Волноваського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області для оформлення пенсії. Після смерті чоловіка вона має право перейти на пенсію чоловіка у зв`язку із втратою годувальника, однак заінтересованою особою було відмовлено в переоформленні пенсії через те, що чоловік був зареєстрований за іншою адресою на день смерті, тому вона не має можливості документально підтвердити, що проживала разом з ним однією сім`єю та перебувала на його утриманні, у зв`язку з чим просила встановити факт перебування на утриманні чоловіка, оскільки видані на тимчасово окупованій території довідки не враховуються як доказ. Ухвалою судді від 20.04.2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 15.06.2021 року судом задоволено клопотання [PERSON] про витребування з Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області довідки про розмір її пенсії та про витребування з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - довідки про розмір пенсії, яку отримував [PERSON] до дня смерті- [INFO] . У судове засідання заявник не з`явилася, у заяві вказала про розгляд справи за її відсутності. Заінтересована особа в судове засідання представника не направила, про день та час проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до положень ч.2, 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Частиною 1 ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також визначено перелік членів сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, до яких відносяться, зокрема, непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно вимог ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою визначена інвалідність внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Згідно роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст.62 ЦПК ( 1501-06 ). При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 )); для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) ( 1540-06 )) не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником (статті 456, 457, 461 ЦК). Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Аналізуючи наведені норми законодавства, можна зробити висновок, що члени сім`ї відносяться до осіб, що перебували на утриманні, в тому разі, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування, при цьому дружина - в тому разі, якщо вона була інвалідом або досягла пенсійного віку (непрацездатні) на час смерті чоловіка. За вимогами ч.1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, тобто, під час розгляду справ в порядку окремого провадження, суд має враховувати подані учасниками справи докази. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ст.79, 80 ЦПК України, докази мають бути достовірними та достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.1982 року, виданого Палацем одруження м.Макіївки Донецької області, встановлено, що 25.09.1982 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». ( а.с.7). З паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17.01.2006 року Гірницьким МВМ Макіївського МУ УМВСУ в Донецькій області на ім`я [PERSON] , [INFO] , встановлено, що з 25.08.1979 р. вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.4). Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 05.07.2000 року Гірницьким РВ УМВС України в м.Макіївці на ім`я [PERSON] , встановлено, що з 25.08.1989 року він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9-10) [PERSON] помер [INFO] у м.Харцизьку Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2017 року, виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. (а.с.8). За довідкою № 5612001424 від 25.08.2016 р., виданою УСЗН виконавчого комітету Рівненської міської РДА Рівненської області, [PERSON] був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: по [ADDRESS] . (а.с.11) За довідкою УСЗН Волноваської РДА від 30.03.2021 р., місцем реєстрації заявника, як внутрішньо переміщеної особи є адреса: [ADDRESS] (а.с.6) Згідно довідки від 31.05.2021 року, виданої Волноваським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, розмір пенсії заявника у травні 2021 року становить 4301,87 грн. ( а.с.25) Згідно наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області на запит суду довідки від 05.07.2021 року, розмір пенсії [PERSON] у період з березня 2016 року по лютий 2017 року становив 2 298, 53 грн на місяць. ( а.с.33) Таким чином, з перелічених документів встановлено, що заявник та померлий [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та були зареєстровані за однією адресою. З 2016 року до 01.03.2021 року [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа, був зареєстрований у м.Рівному, де отримував пенсію в розмірі 3280,53 грн., однак, відповідно свідоцтва про смерть, помер у м.Харцизьку Донецької області, а не за місцем реєстрації його місця проживання або перебування (у м.Макіївці або Рівному) або за місцем реєстрації заявника ( м.Макіївки). З березня 2021 року заявник зареєструвалася у м.Волновасі Донецької області (до того була зареєстрована у місці Макіївці, де й проживала) та лише у березні подала документи для оформлення пенсії за віком, тобто, до того часу вона не мала інвалідності та не була непрацездатною, доказів проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] не надала. Згідно довідки Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, розмір отриманої нею пенсії перевищує розмір пенсії, який отримував [PERSON] на час його смерті, та становить 4301,87 грн. Тобто, заявником не надано доказів того, що вона була на його повному утриманні або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, що є підставою для визнання її такою, що перебувала на утримання померлого годувальника. Аналізуючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що заявником не підтверджено проживання з померлим чоловіком однією сім`єю на час його смерті, не надано доказів того, що він надавав їй матеріальну допомогу, яка була основним і постійним джерелом засобів до її існування, а також доказів її непрацездатності на час смерті, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги не обґрунтовані, не підтверджені належними доказами, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed