Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Савіхіна А.М. звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.10.2010 року [PERSON]отримав кредит у розмірі 4500.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами банку", складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість за кредитом 3769.43 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 99421.77 грн., заборгованість по пені та комісії 4690.00 грн., штраф (фіксована частина) - 500.00 грн, штраф (процентна складова) 5394.06 грн. Представником позивача Савіхіною АМ. при подачі позову до суду, додано клопотання у якому остання просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 39). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся на адресу за місцем зазначеним останнім у своїх заявах. Відтак суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання (а.с. 140-141, 145-148). 08.05.2018 р. відповідачем було надано заперечення, згідно якого останній порушує питання про сплив позовної давності зважаючи на те, що останній платіж був провдений ним 12.10.2012 р., тобто порушення виконання умов кредитної лінії мало місце з грудня 2012 року, що означає, при відсутності платежу в зазначений строк наступного місяця та дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, вважає строк позовної давності сплив 12.12.2015 р. (а.с. 110-111). 25.06.2018 р. представником позивача була надана відповідь на заперечення мотивована тим, що згідно за договором з б/н від 04.10.2010 р. відповідач отримав картку № 5211537353250116 з терміном дії до останнього дня 04.2017 р. оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки , тобто з 31.04.2017, тому представник банку вважає, що позовну заяву до суду подано в межах строку позовної давності (а.с. 114-121). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до укладеного договору № б/н від 04.10.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6). Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 31.12.2017 року виникла, заборгованість за кредитом 3769,43 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 99421,77 грн., заборгованість по пені та комісії 4690.00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 4-5). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача: штраф (фіксована частина) - 500.00 грн, штраф (процентна складова) - 5394.06 грн. за порушення позичальником строків платежів. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом 3769,43 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом 99421,77 грн, заборгованість за пенею та комісією 4690.00 грн. позивачем доведені, підтверджені належними доказами та підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів 500 грн (фіксована частина) та 5394.06 грн (процентна складова), суд відмовляє в їх задоволенні, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Разом з тим умовами спірного договору, а саме пунктом 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені (додаткової комісії) як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору (а.с. 18). У той самий час згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів більше ніж на 30 днів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим кредитним договором (а.с. 27). Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі № 6-2003цс15. Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобов'язання, оскільки з кредитного договору вбачається, що штраф і пеня це відповідальність за один і той же вид порушення. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 1762.00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 107881.20 грн * 100% : 113775.26 грн. ціни позову = 94.81 %), тобто 94.81% від суми сплаченого судового збору 94.81% * 1600,00 грн:/100% = грн), що складає 1516,96 грн.

Outcome: partial