Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

13 січня 2014 року публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] (а.с.2-9), пізніше уточненим (а.с.133), у якому стверджує, що 06.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №5828840, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 120000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. В якості забезпечення зобов'язань по даному кредитному договору позивач і [PERSON] уклали договір поруки №5833156 від 06.11.2007 року, відповідно до якого [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з [PERSON], [PERSON], як солідарних боржників на користь публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №5828840 від 06.11.2007 року та договором поруки №5833156 від 06.11.2007 року в загальному розмірі 208711,02 доларів США, 84300,00 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, просила суд відмовити в його задоволенні, надала письмові заперечення проти позову (а.с.71-76) мотивуючи тим, що кредитне зобов'язання було забезпечено іпотекою - земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. З вересня 2008 року фінансовий стан [PERSON] кардинально змінився, на можливість погашення кредиту вплинуло зростання та коливання курсу долара. Також представник відповідачів зазначила, що на земельну ділянку, що є предметом іпотеки, накладено арешт по кримінальній справі, тому [PERSON] не може скористатися зверненням стягнення на предмет іпотеки та є фактично єдиним способом погашення заборгованності перед банком. Також представник відповідачів просила суд зменшити неустойку, нараховану позивачем за порушення умов кредитного договору таким чином: загальну суму пені за порушення строків сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, суму штрафу за невиконання відповідачем умов п.4.3.2. - 4.3.6 кредитного договору та суму штрафу за невиконання умов страхування предмету іпотеки встановити у розмірі 1 (одна) гривня. Зменшення розміру неустойки мотивували тим, що вони (відповідачі) усіляко сприяли позивачу у реалізації його права на накладення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, враховуючи той факт, що відповідачі не мають іншого майна та не мають доходу, на яке можливо накласти стягнення. Вислухавши представників сторін по справі, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" (а.с.59-61) та [PERSON] було укладено кредитний договір №5828840, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 120000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.20-35). Отримання [PERSON] коштів у розмірі 606000,00 грн. підтверджується меморіальним ордером №367351688 від 07.11.2007 року (а.с.36). В якості забезпечення зобов'язань по даному кредитному договору позивач і [PERSON] уклали договір поруки №5833156 від 06.11.2007 року, відповідно до якого [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором (а.с.40-49). Умови нарахування та сплати процентів за коиристування кредитом встановлені пунктами 1.3, 3.1, 3.3 кредитного договору. Проценти за користування кредитом за період часу з 06.11.2007 року по 26.08.2008 року [PERSON] сплачено в повному обсязі, однак починаючи з 27.09.2008 року [PERSON] повність припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом. Згідно п.5.5 кредитного договору, за кожний випадок порушення відповідачем обов'язків. передбачених п.п.4.3.2 - 4.3.6 Кредитного договору, відповідач зобов'язаний на вимогу позивача сплатити на його користь штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту. Відповідно до п.4.3.1 кредитного договору відповідач зобовязаний протягом строку дії кредитного договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування, укладення яких передбачено кредитним договором, на умовах попередньо погоджених з позивачем, при цьому страхова сума за договорами страхування, що будуть укладатися на новий строк, має бути не меншою, ніж сума поточної заборгованності позичальника за основною сумою кредиту і не меншою дійсної вартості майна (за договорами страхування майна) на момент укладення таких договорів страхування, а за договорами страхування нерухомого майна - не меншою, ніж його повна (оціночна) вартість, зазначена в договорі забезпечення. 22.10.2013 року Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом (а.с.37-39). Однак, у порушення вимог договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 19 грудня 2013 року включно виникла заборгованість у розмірі 208711,02 доларів США (а.с.11-19), яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 114217,92 доларів США, заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 78843,05 доларів США, пені за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 14450,05 доларів США, суми штрафів за порушення обовязків, передбачених п.4.3.2-4.3.6 кредитного договору у розмірі 1200,00 доларів США, суми штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування у розмірі 84300,00 грн. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями статей 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової відповідальності поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України). Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами Зважаючи на те, що на даний час зобов'язання за кредитним договором не виконані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1056 - 1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Крім того, представником відповідачів в письмових запереченнях надано заяву про зменшення розміру неустойки, нараховану позивачем за порушення умов кредитного договору таким чином: загальну суму пені за порушення строків сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, суму штрафу за невиконання відповідачем умов п.4.3.2. - 4.3.6 кредитного договору та суму штрафу за невиконання умов страхування предмету іпотеки встановити у розмірі 1 (одна) гривня. Дослідивши обставини по справі, суд приходить до висновку про відмову у зменшенні розміру неустойки, виходячи з наступного. Так, відповідно до роз'яснень, які містяться в п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні справ, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, положення частини третьої ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. В розумінні ч.3 ст.551 ЦК України, зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом до відсотків, які нараховуються, як неустойка, лише за заявою, поданою відповідачем безпосередньо до суду першої інстанції. Одночасно суд має дослідити та мотивувати у рішенні окрім значного перевищення розміру збитків також і інші істотні обставини - ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов`язання. Також, положення ст.616 ЦК України, передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Згідно з розрахунком заборгованності [PERSON] перед ПАТ "Перший Український міжнародний банк" за кредитним договором №5828840 від 06.11.2007 року станом на 19 грудня 2013 року (а.с.11-19), заборгованність являє собою визначення непогашених в строк боргових зобов'язань (за сумою кредиту, відсотками за користування ним, пенею та штрафами за порушення зобов'язань за договором), а саме: заборгованість у розмірі 208711,02 доларів США (а.с.11-19), яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 114217,92 доларів США, заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 78843,05 доларів США, пені за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 14450,05 доларів США, суми штрафів за порушення обовязків, передбачених п.4.3.2-4.3.6 кредитного договору у розмірі 1200,00 доларів США, суми штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування у розмірі 84300,00 грн. Отже, суд приходить до висновку, що вказані грошові нарахування підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України та у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Крім того, суд враховує, що зазначені положення ч.3 ст.551 ЦК України потребують доведення боржником наявності істотних обставин, що вплинули на сплату боргу, тому у суду підстав для зменшення розміру боргу (неустойки) не має, оскільки відповідачі та їх представник не довели суду вагомих обставин, які б вважалися істотними в розумінні частини третьої ст.551 ЦК України. Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судові витрати в розмірі 3441,00 гривень., які підтверджуються квитанцією (а.с.10) підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved