Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] \~ звернувся до суду з позовом до ТОВ «Солома» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні у розмірі 42358, 62 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у період з 13 лютого 2020 року по 01 жовтня 2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Солома». Під час його знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата за травень-жовтень 2020 року у розмірі 17115,26 грн. 01 жовтня 2020 року він звільнився за власним бажанням з посади слюсаря-ремонтника згідно п. 3\~ст. 38 КЗпП України. Проте в день його звільнення, відповідач не розразхувався з ним, не виплатив вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за 1 день відпустки. У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з ТОВ «Солома» невиплачені йому кошти при звільненні у розмірі 42358,62 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач ТОВ «Солома» свого представника в судове засідання не напрвили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки до суду не повідомили/а.с.23/. Таким чином, оскільки представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії трудової книжки вбачається, що 13.02.2020 року [PERSON] було прийнято товариством з обмеженою відповідальністю «Солома» на роботу на посаду слюсар-ремонтник та 01.10.2020 року останнього звільнено відповідно до п.3\~ст.\~38\~КЗпП України за власним бажанням /а.с.3/. Згідно листа Управління з питань праці Головного Управління держпраці у Дніпропетровській області станом на 16.11.2020 року у ТОВ «Солома» перед позивачем існує заборгованість у розмірі 42358,62 грн., з яких 325,25 грн. компенсація 1 дня відпустки; 32472,75 грн. вихідна допомога при звільненні та 17115,26 грн. заробітна плата за травень-жовтень 2020 року/а.с.4/. Згідно з приписами статті 94\~КЗпП України та абзацу першого статті 1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Положення ч. 1 ст.\~115\~КЗпП України передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Як передбачено ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відпустки", право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Відповідно до ст.\~83\~КЗпП України та ч.1 ст.24\~Закону України\~"Про\~відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст.\~2\~Закону України\~"Про\~оплату праці" структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Таким чином, оскільки позивач був звільнений 01 жовтня 2020 року, належні останньому суми при звільненні у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відповідачем виплачені не були, тому суд вважає вимоги позивача про стягнення коштів невиплачених при звільнення є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у сумі 908, 00 гривень.

Outcome: approved