Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ "Дельта Банк" та з врахуванням заяви про зміну предмету позову просить визнати припиненим договір поруки №221375 від 01.08.2008, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] , та договір іпотеки № 4742 від 01.08.2008, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] , визнати припиненим обтяження об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та обтяження щодо заборони на відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна. В обгрунтування позову вказує, що 01.08.2008 між [PERSON] та АКІБ "УкрСиббанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11379459000, на підставі якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 100000,00 грн. з датою остаточного погашення 01.08.2018. З метою забезпечення виконання зобов`язань, встановлених кредитним договором, між позивачем та банком було укладено договір поруки № 221375 від 01.08.2008, відповідно до якого, позивач зобов`язався відповідати за невиконання позичальником своїх зобов`язань перед банком, як існуючих на момент укладення договору поруки, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 15.03.2010 банком було направлено на адресу позивача та позичальника лист-вимогу №137010/1321, згідно якого банк повідомив про дострокове повернення кредиту у випадку непогашення простроченого боргу протягом 31 календарного дня, однак ні позичальником, ні позивачем заборгованість погашена не була, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 92434,48 грн. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24.01.2011 ухвалено стягнути з неї та позичальника в користь ПАТ "УкрСиббанк" борг за кредитом в розмірі 91952,05 грн. Між ПАТ "УкрСибабанк" та ПАТ "ДельтаБанк" 08.12.2011 було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області, зокрема і вимоги до позичальника та позивача. 26.02.2015 року заступником начальника відділу ДВС Золочівського РУЮ було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження № 35868727 та № 35870665 по виконавчому листі № 2-51 від 11.03.2011 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту та поруки, на підставі договору іпотеки серія та номер 4742 від 01.08.2008 року, на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться по [ADDRESS] , що є власністю позивача, накладено обтяження у виді заборони відчуження. Вказує, що нею та позичальником перед відповідачем виконано кредитні зобов`язання повністю, про що свідчать відповідні постанови ДВС, однак відповідачем зазначені обтяження не зняті, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив проти позовних вимог. Вказав, що станом на 29.01.2019 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором становить 37562,54 грн. Відповідно до п. п. 1.6.,1.7 Договору кредиту, погашення заборгованості позичальником за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочені комісії (якщо буде мати прострочення); строкові комісії; прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); строкові проценти; прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); строкова сума основного боргу; штрафні санкції за Договором. У випадку перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов`язань позичальника за цим договором з порушенням вказаної в договорі черговості, банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов`язань відповідно до вказаної черговості, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок. Представник відповідача у відзиві звертає увагу на позицію Верховного суду України, викладену за результатами розгляду цивільної справи № 6-1252цс16, в постанові від 21.09.2016 року, про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вказує, що постанова про закінчення виконавчого провадження не є належним та допустимим доказом, в розумінні ЦПК України, та не може свідчити про відсутність заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором. Крім того, позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості за кредитним договором перед банком. У зв`язку з тим, що заборгованість по основній сумі, відсотках та пені за кредитним договором не погашена, тобто оскільки позичальник не виконав свої зобов`язань перед кредитором, то відсутні правові підстави для припинення кредитного договору, договору поруки та іпотеки та зняття обтяжень. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що позивач та боржник виконали усі зобов`язання перед кредитором, а тому є всі правові підстави для зняття обтяження, накладені на належне їй майно, у зв`язку із забезпеченням виконання кредитного договору. Представник відповідача проти позову заперечила, з наведених у відзиві підстав. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно договору про надання споживчого кредиту № 11379459000 від 01.08.2008 року, акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 100000,00 грн., а останній прийняв та зобов`язався повернути кредит в повному обсязі, в терміни та розмірах, встановлених договором, але не пізніше 01.08.2018. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника, між АКІБ "УкрСиббанк" та позивачем укладено договір поруки від 01.08.2008, згідно якого позивач (поручитель) зобов`язалася перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 11379459000 від 01.08.2008, укладеного між кредитором та боржником, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Також, 01.08.2008 між АКІБ "УкрСиббанк" та позивачем, як майновим поручителем за зобов`язаннями [PERSON] , було було укладено договір іпотеки, за яким позивач передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності позивачу. 13.03.2010 УКІБ "УкрСиббанк" скеровано позивачу та позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту від 01.08.2008. Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, право вимоги за кредитами ПАТ "УкрСиббанк" передано ПАТ "ДельтаБанк". На підставі ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 19.12.2014 року, у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-51/11 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] боргу в сумі 18894,52 грн. на користь ПАТ "УкрСиббанк", замінено стягувача з ПАТ "УкрСиббанк" на ПАТ "ДельтаБанк", відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 08.12.2011. На підставі постанови заступника начальника ДВС Золочівського РУЮ від 03.01.2013 відкрито виконавче провадження №35870665 з виконання виконавчого листа №2-51, виданого 11.03.2011 Золочівським районним судом Львівської області, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] , на користь ПАТ "ДельтаБанк" залишку боргу в сумі 18894,52 грн. Постановами заступника начальника відділу ДВС Золочівського РУЮ виконавчі провадження №35868727 та №35870665 з примусового виконання виконавчого листа №2-51, виданого 11.03.2011 Золочівським районним судом Львівської області, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" залишку боргу в сумі 18894,52 грн. закінчені, у зв`язку із стягненням заборгованості в повному обсязі. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно №11208547, на нерухоме майно квартиру, загальною площею 175,7 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 22.07.2008 року, встановлено заборону за реєстраційним номером 7676926, на підставі договору іпотеки №4742 від 01.08.2008. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено обтяження об`єкту нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] , (номер запису про іпотеку: 12768821 від 01.08.2008 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27538743 від 25.12.2015). Відповідно до ст.533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За приписами ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Положеннями ст.599 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Іпотека, відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку", це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Підстави для припинення іпотеки визначні у ст.17 Закону України «Про іпотеку», де регламентовано, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.593 ЦК України, право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Розглядаючи у системному звязку ст.593 ЦК України та ст.17 закону України «Про іпотеку» слід дійти висновку, що застава, іпотека, припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною третьою статті 1049 вказаного Кодексу передбачено, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи вимоги статті 599 ЦК України та належне виконання позивачем рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24.01.2011 у справі № 2-51/11, доцільно дійти висновку, що зобов`язання за договором споживчого кредиту № 11379459000 від 01.08.2008 припинилось у зв`язку з його виконанням. Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.01.2018 року у справі № 910/27064/15, рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості. Щодо твердження представника відповідача про наявність у позичальника заборгованості за кредитним договором №11379459000 в розмірі 37562,54 грн., в тому числі за тілом кредиту - 8029,25 грн., відсотками - 27049,92 грн., пенею - 2483,37 грн., суд вважає, що такі не заслуговують на увагу з огляду правову позицію Великої палати Верховного суду викладену у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, згідно якої у випадку закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів передбачених кредитним договором, а його права підлягають захисту відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України, а саме, кредитор отримує право нараховувати 3% річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати. Враховвуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки основне зобов`язання за договором споживчого кредиту виконано позивачем в повному обсязі, то є всі правові підстави для визнання припиненими договорів поруки та іпотеки, та відповідно визнання припиненим обтяження нерухомого майна, а також обтяження щодо заборони відчуження нерухомого майна, належного позивачу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved