Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою (уточненою) до відповідача, в якій просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати -[PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] Вона є спадкоємцем першої черги за законом, проте вона не звернулася у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, так як ніде не працювала, не мала коштів на поховання, займала кошти. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, вона отримала відмову, так як пропустила встановлений законом строк для вчинення даної нотаріальної дії, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що є інвалідом третьої групи, тому потребує медикаментозного лікування, у зв'язку з чим вона перебувала у скрутному матеріальному становищі та не мала коштів для звернення до нотаріальної контори у встановлений законом строк. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд визнати поважними причинами пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини [PERSON] перебування її у скрутному матеріальному становищі та інвалідність. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважає причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори позивачем неповажними. В своїх письмових запереченнях проти позову зазначила, що скрутне матеріальне становище позивача спростовується відсутністю будь -яких витрат і мита за подачу заяви про прийняття спадщини, крім того, дану заяву можна подати поштою. Посилання позивача на відсутність у неї доходів є надуманими, так як вона має регулярний дохід у вигляді пенсії. Разом з тим, відповідач зазначила, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 03.03.2017 її позовну заяву до позивача про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини було задоволено. Встановлено факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини -[INFO] за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, вона як спадкоємець першої черги вважається такою, що прийняла спадщину. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області [INFO], актовий запис №87 (а.с.4). Позивачем у тексті та прохальній частині позовної заяви помилково було зазначено, що [PERSON] померла [INFO], хоча насправді вона померла [INFO], що підтверджується матеріалами справи. [PERSON] була матір'ю позивача, [PERSON], [INFO], та відповідача, [PERSON], [INFO], що підтверджується їх свідоцтвами про народження: [NUMBER] та [NUMBER], виданими Попаснянським міським бюро ЗАГС Луганської області 26.11.1963, відповідно (а.с.4, 9), рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27.03.2012, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та залишено [PERSON] прізвище, отримане після реєстрації шлюбу (а.с.24). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири площею 44,9 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.11.1993, зареєстрованої в Новопсковському БТІ і записаної в реєстрову книгу за №1/46 (а.с.10). Як спадкоємець першої черги за законом позивач, [PERSON], звернулася до державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальова А.О., але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропуском строку на звернення до суду з даним позовом. Крім того, в даній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2017 зазначено, що спадщину ні фактично, ні за заявою ніхто не прийняв в установленому законом порядку (а.с.5). Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після [PERSON] також є відповідач -[PERSON] Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 03.03.2017 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини задоволено. Встановлено факт постійного проживання [PERSON], [INFO], разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини- [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, відповідач фактично спадщину після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO], прийняла. Позивач, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] що підтверджується відміткою в її паспорті [NUMBER] виданому Новопсковським РВ УМВ України в Луганській області 27.07.2007 (а.с.6-7), довідкою від 24.01.2017, виданою виконавчим комітетом Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області (а.с.8). Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна людина має право на справедливий судовий розгляд та доступ до суду, а за статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Судом встановлено, що спадкодавець, [PERSON], померла [INFO], отже, граничний строк для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст.1270 ЦК України сплинув 19.12.2015. Позивач із заявою про прийняття спадщини звернулася лише 26.01.2017. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Луганської області Ковальова А.О. від 26.01.2017 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як вона пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З врахуванням вищенаведеного, слід дійти висновку, що необхідною передумовою для звернення до суду із позовом на підставі частини 3 зазначеної статті є наявність наступних юридичних фактів: пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини з поважних причин, та відсутність письмової згоди спадкоємців які прийняли спадщину. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач в обгрунтування поважності пропуску строку для прийняття спадщини посилалася на скрутне матеріальне становище та на те, що вона є інвалідом третьої групи (загальне захворювання по зору), що підтверджується її пенсійним посвідченням [NUMBER], виданим 29.09.2010 Пенсійним фондом України. При цьому позивач не надала доказів перебування її у скрутному матеріальному становищі або знаходження на тривалому лікуванні. Також позивач не надала доказів того, що інвалідність унеможливила її звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Жодних інших підстав для поновлення позивачу строку для подання заяви про прийняття спадщини під час судового розгляду справи наведено не було. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно роз'яснень, наданих у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3ст.1272 ЦК України. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Отже, позивачем свідомо не було вчинено будь-яких дій для прийняття спадщини з моменту її відкриття [INFO] і до закінчення 6-ти місячного строку, тобто до 19.12.2015 включно. Будь-яких перешкод у позивача для подачі заяви про прийняття спадщини не було, а спадкоємець свідомо не скористалася правом на прийняття спадщини, тому правових підстав для визначення додаткового строку немає. Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі № 6-85цс12 та від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням викладених вище обставин можна зробити переконливий висновок про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed