Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення банківського вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем було укладено три договори банківського вкладу, а саме: - 10 лютого 2014 року № 14691-45.8, на підставі якого банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 6890 дол. США, строком до 10.04.2014 року з процентною ставкою у розмірі 10% річних; - 28 лютого 2014 року № 24763-45.8, на підставі якого банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 11 116 дол. США, строком до 28.05.2014 року з процентною ставкою у розмірі 12,5% річних; - 28 лютого 2014 року № 25007-45.8, на підставі якого банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 1000 грн., строком до 28.05.2014 року з процентною ставкою у розмірі 23,5% річних. Зазначив, що на сьогоднішній день строк повернення вкладів та процентів по ним минув, однак банк кошти йому не виплатив та на його листи відповіді не надав. Посилаючись на вищевикладені обставини та ст. 1060 ЦК України, позивач просив стягнути з ПАТ "Банк "Київська Русь" суму коштів за депозитними договорами у розмірі 217 996 грн. 13 коп. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та позов задовольнити ( а.с. 42). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 19.03.2015 року у ПАТ "Банк "Київська Русь" введено тимчасову адміністрацію ( а.с. 66). Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 14691-45.8 банківського вкладу в іноземній валюті "Святковий" (а. с. 7). Відповідно до п. 2.1.-2.4. договору Вкладник надає Банку, а Банк приймає від Вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу у сумі 6 890 дол. США, строком до 10.04.2014 року, зі сплатою 10% річних. 28 лютого 2014 року між сторонами укладено ще два договори банківського вкладу "Весняний пролісок 2014", а саме 28 лютого 2014 року № 24763-45.8, на підставі якого банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 11 116 дол. США, строком до 28.05.2014 року з процентною ставкою у розмірі 12,5% річних (а.с. 9) та № 25007-45.8, на підставі якого банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 1000 грн., строком до 28.05.2014 року з процентною ставкою у розмірі 23,5% річних ( а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунки ПАТ "Банк "Київська Русь", що підтверджується квитанціями від 10.02.2014 року та 28 лютого 2014 року (а.с. 8, 10, 12). У зв'язку з неповерненням суми вкладів та процентів у строк закінчення дії договорів, 10.06.2014 року позивач направив відповідачу листа з проханням повернути кошти по договорам банківського вкладу (а.с. 13-14), однак як зазначив позивач у позовній заяві, відповіді на даний лист від банку він не отримав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї. У ч. 2 ст. 1060 ЦК України вказано, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Крім того, за умовами депозитних договорів, Банк зобов'язався сплатити вкладнику нараховані відсотки в розмірі 10% річних, 12, 5% річних та 23,5 % річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. З огляду на те, що депозитні вклади та проценти по них повернені [PERSON] не були, в силу вимог ст. ст. 526, 1058, 1060, 1061 ЦК України вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 18 512, 99 дол. США, що станом на 16.07.2014 року згідно курсу НБУ еквівалентно 216 936 грн. 09 коп. та за договором у національній валюті стягненню з Банку на користь позивача підлягають 1059 грн. 23 коп. Доводи відповідача про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягнути на користь позивача 217 996 грн. 13 коп. Крім того, відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved