Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те. що вона та третя особа [PERSON] є співвласниками домоволодіння під [ADDRESS], рішенням Сухоліської сільської ради № 12-113 від 30.04.2014 р. було вирішено надати позивачці дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів. що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною загальною площею 0,15 га за адресою [ADDRESS]. Із земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок [PERSON] та [PERSON], межує земельна ділянка відповідачки [PERSON], яка у 2011 році її приватизувала і отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 163110, про який позивачка дізналася лише у 2014 році. Позивачка вважає, що відповідачка набула у власність свою земельну ділянку з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки межі приватизованої [PERSON] земельної ділянки частково накладаються на межі земельної ділянки [PERSON] та [PERSON], виділеної ще у 1995 році. А тому позивачка просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Сухоліської сільської ради № 3-25 від 05.01.2011 р. в частині виділення [PERSON] земельної ділянки у власність; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 163110 від 06.07.2011 р., виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1901 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою [ADDRESS]; усунути перешкоди з боку [PERSON] у здійсненні [PERSON] права користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], шляхом заборони вчиняти дії, що порушують права позивачки або створюють небезпеку порушення її прав, в тому числі заборонити встановлення межі за ділянці позивачки згідно меж, визначених державним актом; стягнути з відповідачів на користь позивачки 1 000 грн за виконання топографо-геодезичних робіт реальні збитки та 3 800 грн за проведення експертного земельно- технічного дослідження, разом 4 800 грн, відшкодувати понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на безпідставність вимог. Представник Сухоліської сільської ради в судовому засіданні при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] позов підтримав. Представник управління Держземагенства у Білоцерківському районі до суду не з»явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, вислухавши пояснення сторін та пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи. прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.1994 р. є власником 12 частини житлового будинку під [ADDRESS] а.с.15-17 На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2012 р. власником іншої 12 частини цього будинку є третя особа [PERSON] , спадкоємець померлої [INFO] [PERSON] а.с.19 Згідно довідки архівного відділу Білоцерківської райдержадміністрації а.с.20 по документах архівного фонду № 446 значиться, що рішенням Сухоліської сільської ради № 51 від 12.08.1997 р. було вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства, для обслуговування будинку та господарських споруд, для ведення садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS]. Рішенням Сухоліської сільської ради № 12-113 від 10.07.2012 р. [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною загальною площею 0,15 га, в т.ч. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,15 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] а.с.26 Судом встановлено, що поряд із земельною ділянкою, якою користуються співвласники домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], знаходиться земельна ділянка відповідачки [PERSON], яка була виділена їй у власність рішенням Сухоліської сільської ради № 3-25 від 05.01.2011 р. а.с.169 Встановлено, що право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1901 га , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 3220486502:02:006:0036, посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 163110, виданим 06.07.2011 р. та належним чином зареєстрованим. а.с.97-98. Копію технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], засвідчену управлінням Держземагенства у Білоцерківському районі , долучено до матеріалів справи а.с.145-169 Межі земельної ділянки відповідачки [PERSON] встановлені на місцевості та погоджені з представником сільської ради та суміжних землекористувачів , акт від 20.10.2011 р. а.с.156 В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка [PERSON] посилалася на висновок Центру судових досліджень « Експерттранссервіс»№ 614зтд від 25.06.2014 за результатами проведення земельно-технічного дослідження з приводу її заяви на предмет того, чи накладаються межі земельної ділянки [PERSON] площею 0,1901 га на межі земельної ділянки фактичного користування [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS], у відповідності до даних технічного звіту КДП « Київгеоінформатика» а.с.43-52 Згідно даного висновку межі земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 3220486502:02:006:0036 накладаються на межі земельної ділянки фактичного користування [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] у формі трикутника площею 0,019 га зі сторонами : 2,77 м вздовж вулиці Радянська ; 141,33 м - за даними НСК межа [PERSON] ; 42,07 м; 29,90 м; 25,75м; 31,95; 13,22 м - фактична межа землекористування [PERSON] та [PERSON] Позивачка [PERSON] в суді стверджувала, що даним експертним висновком доводиться, що частина земельної ділянки [PERSON] у формі трикутника шириною 2 м 90 см знаходиться у її дворі, що порушує її права землекористувача. Крім того, державний акт на право власності на земельну ділянку , виданий [PERSON], був складений з порушеннями чинного законодавства України, а саме, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р., якою передбачено, що при здійсненні робіт зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку передбачено кадастрову зйомку цієї земельної ділянки, що включає погодження її меж із суміжними землевласниками та землекористувачами, а із [PERSON] та [PERSON] ніхто ці межі не погоджував. При вирішенні спору суд виходив з наступного. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А за ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, у тому числі, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Як роз"яснено в п.8 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 р. № 7 " Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" , вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.140-149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на земельну ділянку чи права користування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Позивачка посилається на положення ст.155 ЗК України, якою передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Однак, в судовому засіданні позивачка [PERSON] не довела своїх прав землевласника чи землекористувача на земельну ділянку по [ADDRESS]. Згідно статті 120 ЗК України 1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 2. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. 3. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). 4. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. 5. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди. 6. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Стаття 120 із змінами, внесеними згідно із Законом № 997-V від 27.04.2007; в редакції Закону № 1702-VI від 05.11.2009 Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.Стаття 125 в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009 Згідно статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"Стаття 126 в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011 Слід зазначити, що на момент набуття позивачкою права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] в с. Чепеліївка діяв Земельний кодекс України в редакції від 18.12.1990 р. Відповідно до статті 22 ЗК України в редакції 1990 р. право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після всстановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Статтею 23 цього Кодексу визначалося, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. ст.30 ЗК України в редакції 1990 р. Натомість, позивачкою на підтвердження своїх прав на земельну ділянку, якою вона фактично користується, не було надано жодного документу , що передбачені чинним ЗК України чи ЗК України в редакції 1990 року. До суду було надано лише виписку з погосподарської книги № 1 с.Чепеліївка за 1991-1995 роки , де зазначено, що за господарством по вул..Радянській, 5, у 1991 році значилася земельна ділянка площею 0,08 га, у 1992 р. - 0,08 га, у 1993 р. - 0,15 га, у 1994 та 1995 роках - 0,30 га. а.с.135-138 У земельнокадастровій книзі радгоспу ім..Пархоменко с.Сухоліси а.с.139-140 та земельно-шнуровій книзі а.с.141-142 за колишнім власником будинку [PERSON] значиться 0,15 га землі. Судом встановлено, що огорожу між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] було встановлено самою позивачкою [PERSON] та її братом [PERSON] у 2013-2014 р.р. після винесення на місцевості меж земельної ділянки [PERSON] , до того паркану між цими земельними ділянками не було і твердження позивачки, що частина земельної ділянки [PERSON] знаходиться у неї у дворі є безпідставними. Топографічний план с. Чепеліївка, розроблений інститутом « УкрГИИНТИЗ» у 1981 р. а.с.143 може свідчити лише про те, що власники будинку [ADDRESS] ще у 1981 році користувалися земельною ділянкою в тих межах, які були винесені [PERSON] у 2014 році, однак, це не підтверджує правомірності такого користування. Висновок Центру судових досліджень « Експерттранссервіс»№ 614зтд від 25.06.2014 , на який посилається позивачка на підтвердження своїх вимог, також ґрунтується виключно на матеріалах технічного звіту КДП « Київгеоінформатика» а.с.30-34 та акті земельної комісії Сухоліської сільської ради від 30.04.2014 р. а.с.41, які не є тими документами, що підтверджують право власності або право користування [PERSON] земельною ділянкою у розмірах і межах по фактичному користуванню. Крім того, слід зазначити, що згідно технічного звіту КДП « Київгеоінформатика» у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] знаходиться земельна ділянка площею 3450,52 кв.м, що на 0,045 га перевищує розмір земельної ділянки у 0,30 га, який фігурує у вищевказаних архівних книгах колгоспу ім. Пархоменка стосовно домоволодіння [ADDRESS] . Представник Сухоліської сільської ради в суді пояснила, що в архіві сільради відсутні будь-які рішення щодо виділення в користування земельної ділянки власнику будинку [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає позов [PERSON] безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed