Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014-1474-КЖ від 28.12.2006 року в розмірі 54350,66дол.США. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між сторонами укладено кредитний договір № 014-1474-КЖ від 28.12.2006. Банк свої зобов'язання виконав, надавши грошові кошти відповідачу. Внаслідок невиконання відповідачем вимог договору виникла зазначена заборгованість. Зазначає, що на підтвердження невиконаних зобов'язань надає суду розрахунок заборгованості, здійснений банком, та вимогу про досудове врегулювання спору. У зв'язку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 54350,66дол.США. 10.08.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що банком не надано первинних документів на підтвердження фінансових операцій. Зазначає, що банком не обгрунтовано у розрахункі до заборгованості нараховано пеню та проценти за користування кредитом у розмірі 15503,60дол. США.. Вказує, що згідно п. 2.2. Договору про внесення змін до Договору кредиту № 014-1474-КЖ від 28.12.2006 банк зобов'язався нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі одного відсотка річних, натомість останнім нараховувалась процентна ставка чотирнадцять відсотків річних. Просить суд застосувати суд загальні та спеціальні строки позовної давності, оскільки банком було пред'явлено позовні вимоги після спливу строків позовної давності. А саме останній платіж був здійснений ним 22.11.2012 у розмірі 100дол.США, саме з цієї дати починають спливати строки позовної давності, однак банк звернувся до суду в липні 2018 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином про що свідчать матеріали справи. До суду надійшла заява представника позивача Король Є.В. про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явився, просив у позові відмовити, застосувавши строки позовної давності. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може грунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників по справі, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 28.12.2006 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір кредиту №014-1474-КЖ, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 54896,00дол.США зі сплатою відсотків 12,7 на рік з кінцевим терміном погашення 27.12.2031. Додатковою угодою № 1 від 16.07.2009 року до Договору кредиту № 014-1474-КЖ від 28.12.2006, укладеною між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та [PERSON], були внесені зміни до першого абзацу п.1.1. Договору, відповідно до яких [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 58610,30дол.США зі сплатою 14 відсотків річних починаючи з 03 листопада з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 27.12.2036 року (включно), на умовах визначених цим Договором. Відповідно до Договору про внесення змін від 25.12.2012 року до Договору кредиту №014-1474-ЖК від 28.12.2006 року ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] встановили, що погашення залишку заборгованості Позичальника за Кредитом та процентами, що нараховані станом на 25 грудня 2012 року здійснюватиметься після спливу шестимісячного строку з дати підписання цього Договору про внесення змін. Сторони договору визначили порядок сплати процентів за користування кредитом та дійшли згоди, що погашення кредиту в сумі 54350,66 дол.США здійснюється Позичальником не пізніше 24.06.2013 року. Відповідно до Додатку № 1 від 25.12.2012 року до Договору кредиту № 014-1474-КЖ від 28.12.2006 року ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] узгодили графік погашення частини процентів. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обо'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'яковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно із ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Судом було встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання за кредитним договором шляхом надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] у свою чергу порушив умови кредитного договору, а саме частково не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором та не повернув позивачу кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Станом на 21.06.2018, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача становить 54350,66дол.США. Разом з тим, судом встановлено, що згідно із заявами про переказ готівки [PERSON] сплатив на користь ПАТ "Укрсоцбанк" за призначенням платежу погашення кредиту грошові кошти у розмірі 24908,32дол.США (аркуші справи 46-90), що є часткове виконання умов договору. 24.06.2018 позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень по кредитному договору № 014-1474-КЖ від 28.12.2006, згідно якої вимагає сплатити суму заборгованості за кредитом у розмірі 54350,66дол.США. Доказів отримання [PERSON] даної вимоги ПАТ "Універсал Банк" не надало. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно із п. 4.5. Договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7., 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно до п. 3.3.7 Договору кредиту Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання Кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4, 2.5 цього Договору. Згідно із п. 3.3.8 Договору кредиту Позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі прогащати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього Договору. Відповідно до п. 7.4. Договору кредиту у разі настання обставин, визначених п.п.3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4. цього Договору строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та відповідно Позичальник зобов'язаний погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту та нараховані штрафні санкції. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання». Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Під час розгляду справи представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про застосування строків позовної давності до нарахувань позивача та просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Судом встановлено, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів (п. 4.5, 7.4 кредитного договору). Тому, суд критично ставиться до наданих банком розрахунок по договору та довідки, які містять відомості про останній період сплати процентів за кредитом, а саме: за листопад 2011 року - 100,00дол.США, січень 2013 року - 24,15дол.США, лютий 2013 року - 5,85дол.США, березень 2013 року - 30,00дол.США., листопад 2016 року - 1,36дол.США, оскільки відповідач [PERSON] у наданому ним відзиві на позов, заперечував, що він здійснював платежі після 22 листопада 2011 року, надавши в підтвердження всі платіжні квитанції. Однак, ПАТ "Укрсоцбанк" не надав будь-яких документів, які б підтверджували здійснення платежів відповідачем на користь позивача через касу банку або безготівковим шляхом після вказаної дати, а надані банком розрахунок та довідка не є належним доказом невиконання зобов'язання, оскільки складені самим банком і не містить підпису відповідача. Отже, суд приходить до висновку, що останній платіж відповідачем був здійснений 22 листопада 2011 року. Таким чином, згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. У зв'язку з тим, що останній платіж був здійснений 22 листопада 2011 року, а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 21 лютого 2012 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 21 лютого 2012 року (згідно п. 4.5. кредитного договору), то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 09 липня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах ПАТ "Укрсоцбанк" у зв'язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed