Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Комунального закладу "Ріпкинська центральна районна лікарня", про стягнення з [PERSON] витрат, понесених на лікування особи, потерпілої від злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.08.2015 року відповідач заподіяла [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого потерпілий перебував на лікуванні в КЗ "Ріпкинська центральна районна лікарня", а на його лікування було витрачено кошти, в розмірі 373 грн. 80 коп. Таким чином прокурор, посилаючись на ст.45 ЦПК України, ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст.1166, 1206 ЦК України, просить стягнути з відповідача витрати, понесені комунальним закладом на лікування [PERSON] В судовому засіданні прокурор підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник КЗ "Ріпкинська ЦРЛ" надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 29.08.2015 року [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, в ході конфлікту, умисно спричинила [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31.03.2016 року по справі № 743/182/16-к, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось і набрало чинності 04.05.2016 року. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Вказаною нормою закону передбачено підстави звільнення від цивільно-правової відповідальності, зокрема, при вчиненні злочину з перевищенням меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, яке виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Органом досудового розслідування і судом таких обставин не встановлено. З довідки КЗ "Ріпкинська ЦРЛ" вбачається, що витрати понесені медичним закладом на лікування потерпілого [PERSON] складають 2752 грн. 77 коп., з них на заробітну плату та на нарахування на заробітну плату витрачено 2378 грн. 97 коп. Враховуючи, що заробітна плата та нарахування на неї виплачуються щомісячно та не залежать від кількості хворих, зазначена сума не підлягає стягненню. Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" , затвердженим Постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 року. Як визначено цим Порядком, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно абз.2 п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Разом з цим, суд розглядає цивільні справи в межах вимог, заявлених сторонами. Таким чином з відповідача підлягають стягненню витрати на лікування потерпілого [PERSON], в розмірі 373 грн. 80 коп. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір.

Outcome: approved