Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору №б/н від 23.10.2013 року в розмірі 48611 гривень 32 копійки та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 жовтня 2013 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконала, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 12.04.2018 року становить 48611,32 гривні та складається з наступного: - 758,46 грн. заборгованість за кредитом; - 13360,45 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 31701,39 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2291,02 грн. - штраф ( процентна складова). Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 12.04.2018 року; "Умови та правила надання банківських послуг"; "Правила користування платіжною карткою"; та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прсив стягнути з відповідача вказану у позовній заяві суму заборгованості та судові витрати. Представники відповідача позовні вимоги визнали частково. Просили суд не стягувати з відповідача нарахованої банком пені, в зв'язку із її безпідставнісю та закінченням строків позовної давності. \~ \~ \~ \~Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 23.10.2013 року кредитного договору № б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн., зі сплатою відсотків за його користування, що підтверджується документально. ( а.с. 8 - 24) В подальшому [PERSON] користувалася кредитними коштами у різних сумах впродовж дії договору. Отже, як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем та складається з [PERSON] позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг", "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку", а також з розрахунку заборгованості, Банк свої зобов'язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній картці, про що свідчить рух коштів по рахунку. ( а.с. 4-7) Поряд з цим, в подальшому свого обов'язку по поверненню використаних кредитних коштів у строки на мовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 12.04.2018 року за нею утворилась заборгованість в сумі 48611,32 грн., яка складається з наступного: - 758,46 грн. заборгованість за кредитом; - 13360,45 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 31701,39 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2291,02 грн. - штраф ( процентна складова). Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунками.(а.с. 4-7) Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зазначена у розрахунку в розмірі 2.5 % на місяць ставка, а також її підвищення з 01.04.2015 року до 3,5 % на місяць, узгоджується з п. 1.1.3.2.4. Умов і правил надання банківських послуг та витягом з тарифів обслуговування кредитних карт, а отже, нарахована заборгованість є обгрунтованою. Разом з тим, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому в даному випадку з відповідача на користь банку підлягає стягненню лише один з із заявлених до стягнення видів неустойки - штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та процентна складова в сумі 2291,02 грн.. В задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 31701,39 грн., слід відмовити, оскільки розрахунком вона не підтверджена, так як в графі "сальдо за нарахованою пенею" - відсутня. Оскільки, суд прийшов до висновку про безпідставність вимоги позивача щодо стягнення пені за кредитним договором, заяву представників відповідача про застосування строку давності щодо цієї вимоги - відхиляє. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження частково. У зв'язку з цим, з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 16909 гривень 93 копійки, яка складається з наступного: - 758,46 грн заборгованість за кредитом; - 13360,45 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2291,02 грн. - штраф ( процентна складова). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України

Outcome: partial