Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

08 жовтня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.06.2016 року у розмірі 12630,43,грн. та сплачені судові витрати у розмірі 1762,00грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 29.06.2016 року відповідно до укладеного договору №б/н відповідачу [PERSON], АТ «КБ «Приватбанк» надало кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Пунктом 1.1.3.2.4 договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених п. 1.1.3.1.9. договору. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору - при порушенні позичальником строків платежу по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти банку для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, що становить: заборгованість за кредитом 2069,71грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 1543,48грн., заборгованість по пені 7939,60грн., штраф (фіксована частина)500,00грн., штраф (процентна складова) 577,64грн., що всього складає 12630,43гривень. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні, які викладені у позовній заяві, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відомостей про причину її неявки немає. Зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-285 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.06.2016 року відповідно до укладеного договору №б/н відповідачу [PERSON], АТ «КБ «Приватбанк» надало кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 6). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору - при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов'язань, визначених договором, у встановлений договором строк не сплатила відсотків та передбачених договором платежів в повному обсязі. В результаті цього утворилась заборгованість. Виходячи з положень ст. ст. 1050, 612 ЦК України відповідач прострочила виконання зобов'язання за кредитним договором, оскільки вона прострочила повернення чергових частин кредиту та сплати щомісячних відсотків. Згідно наданого банком розрахунку станом на 19.09.2018 року заборгованість відповідача становить: заборгованість за кредитом 2069,71грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 1543,48 грн., заборгованість по пені 7939,60 грн., штраф (фіксована частина) 500,00грн., штраф (процентна складова) 577,64 грн., що всього складає 12630,43грн. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2069,71грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом 1543,48грн., ґрунтується на вимогах закону, а отже за відсутності будь - яких заперечень зі сторони відповідача, підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по пені у розмірі 7939,60 грн., то така не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Вимоги по пені задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у позовній заяві не обґрунтовано законності таких вимог. Таким, чином, вимога банку про стягнення пені в даному спорі є безпідставною. Щодо вимог про стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 577,64грн. штрафу (процентна складова), то такі не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Кредитним договором передбачено сплату пені в разі порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків, а також сплату штрафу за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. З позовної заяви вбачається, що порушення зобов'язань відповідача полягає у ненаданні своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором. До грошових зобов'язань, яким є зобов'язання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин ( споживача), а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Отже, суд вважає, що у стягненні штрафів та заборгованості по пені слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Таким чином, заборгованість за кредитом 2069,71грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 1543,48грн., підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. У зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: partial