Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

26 травня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що звернувся до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Ніжина вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, проте відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі № 620/1345/21 визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області щодо недотримання встановленого Законом України "Про доступ до публічної інформації" строку надання інформації на запит позивача від 15.01.2021. Внаслідок бездіяльності відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 30 000,00 грн. Розрахунок моральної шкоди здійснює наступним чином: кожен місяць порушеного права оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати для працездатних осіб у січні 2021 року - 6000 грн. Відповідач повинен був надати інформацію у січні 2021 року. Станом на травень 2021 року минуло 5 місяців. На підтвердження такого розміру шкоди вказує на виниклі у нього негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкістю виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, зниженням та нестійким настроєм, нервозністю, дратівливістю, порушенням сну, гіпертонічною кризою, побоюванням про майбутній стан здоров`я, а також витратою багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права, тощо. Вказує, що наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та завданою моральною шкодою прослідковується в тому, що відповідач не надав доступу до публічної інформації, що підтверджено судовим рішенням. Посилається на порушення своїх прав, та перенесенням у зв`язку із зазначеним моральних страждань та хвилювань, а також наявність інвалідності 2-ої групи. Ухвалою від 31 травня 2021 року справу призначено до підготовчого засідання на 06.07.2021. 14.06.2021 Виконавчий комітет Ніжинської міської ради подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Чернігівським окружним адміністративним судом було встановлено не факт не надання відповіді на запит позивача, а лише факт порушення строку надання відповіді. А тому, оскільки позивач обґрунтовує позовні вимоги заподіянням йому моральної шкоди саме ненаданням відповіді на запит, попри те, що відповідь надана, хоча і з порушенням строку, позовні вимоги є безпідставними. Крім того, відповідач вжив всіх заходів для направлення відповіді позивачеві. Зокрема, на запит [PERSON] про надання публічної інформації, що надійшов до виконавчого комітету Ніжинської міської ради 21.01.2021, у строк п`ять робочих днів йому 27.01.2021 надано відповідь, що надіслана звичайним поштовим відправленням, яке приймається до пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється (вручається) без розписки. У зв`язку із скаргою [PERSON] відповідач 10.03.2021 повторно надав відповідь листом від 09.03.2021, яку надіслав цінним поштовим відправленням. Позивачем не надано доказів, що йому була завдана моральна шкода, а сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Стверджує про відсутність вини відповідача, оскільки обов`язок надання публічної інформації за запитом покладається на розпорядника такої інформації, яким у даному випадку є Управління комунального майна та земельних відносин Ніжинської міської ради. Звертають увагу, що позивачем при розрахунку розміру моральної шкоди неправильно визначений період порушення його права на отримання інформації. Період порушення терміну розгляду запиту на отримання публічної інформації [PERSON] починається з 29.01.2021 та закінчується 10.03.2021, що становить 1 місяць 9 днів, а не 5 місяців як обрахував позивач. Вказуюють, що позивач при визначенні моральної шкоди за 1 місяць в розмірі мінімальної зарплати безпідставно посилається на постанову Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 914/263/19, оскільки вказана постанова не містить посилання на застосування норм права, які регламентують визначення розміру моральної шкоди. Наголошують, що [PERSON] звертається до судів з ідентичними позовами по всій Україні з метою отримання в подальшому грошових коштів начебто за спричинену шкоду. Відшкодування моральної шкоди не має бути формою заробітку та не повинно призводити до безпідставного збагачення особи, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц. Ухвалою суду від 06 липня 2021 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні 27 липня 2021 року, в яке сторони не з`явилися, та яке відкладено за клопотанням представника відповідача на 10.09.2021. Позивач [PERSON] в судове засідання 10.09.2021 не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримку позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 21.01.2021 до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від позивача надійшов запит від 15.01.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Ніжина вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. За результатами розгляду запиту виконавчим комітетом Ніжинської міської ради [PERSON] була направлена відповідь за №01.1-20/8 від 27.01.2021. За твердженнями відповідача, відповідь на адресу позивача була направлена простим поштовим відправленням (а.с. 28-29). Як вбачається з рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі № 620/1345/21 (а.с. 34-38) вказаним судом 03.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання публічної інформації за запитом від 15.01.2021, визнання протиправною бездіяльності щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію, а також зобов`язання розглянути запит від 15.01.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Ніжин вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель, споруд. Після відкриття провадження в адміністративній справі за вказаним позовом відповідачем 10.03.2021 повторно надано відповідь на запит на отримання публічної інформації листом від 09.03.2021 № 01.1-12/383. Повторно відповідь на запит від 15.01.2021 було направлено цінним листом з описом вкладення з повідомленням 10.03.2021, що підтверджується самим листом-відповіддю, описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком від 10.03.2021, накладною №1660007021961 та роздруківкою з сайту AT «Укрпошта», як єдиного національного оператора поштового зв`язку, про рух кореспонденції за накладною №1660007021961 (а.с. 30-33). Проте, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2021, яке набрало законної сили, у справі № 620/1345/21, позов [PERSON] до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області щодо недотримання встановленого Законом України "Про доступ до публічної інформації" строку надання інформації на запит [PERSON] від 15.01.2021. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вищевказане рішення суду мотивоване тим, що відповідь на запит позивача направлена Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради листом від 09.03.2021 №01.1-12/383. На підтвердження факту направлення відповіді на запит відповідачем до суду надано копію чеку ДП «Укрпошта» від 10.03.2021, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання публічної інформації за запитом позивача від 15.01.2021 задоволенню не підлягали, оскільки відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами факт надання інформації на запит позивача. Водночас, суд погодився із твердженнями позивача щодо порушення відповідачем встановлених статтею 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" строків надання такої інформації, а тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит визнана обґрунтованою та задоволена. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання розглянути запит від 15.01.2021 суд відмовив, адже зазначена позовна вимога на момент розгляду адміністративної справи відповідачем була виконана, а отже відсутнє порушення прав позивача у цій частині. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів. Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В той же час статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Частиною 1 статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету. Способами захисту цих цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Сам обов`язок доведення наявності шкоди у справах за позовами до органів місцевого самоврядування, наявність протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Таким чином, незалежно від вини, у випадку встановлення фактів неправомірних дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування на підставі рішення суду відносно конкретної фізичної особи, остання повинна довести наявність шкоди, що заподіяна їй, її розмір, та причинний зв`язок між діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування та отриманою нею шкодою. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 висловив правову позицію, відповідно до якої, порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст.3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Таким чином, сам по собі факт визнання рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2021, яке набрало законної сили, у справі № 620/1345/21, протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ніжинської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] на інформацію свідчить про завдання особі негативних емоцій. Згідно з частинами другою та третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі за текстом - Постанова ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. На підтвердження завдання моральної шкоди Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради позивачем надано посвідчення серії [NUMBER] від 07.07.2019, згідно з яким позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. З вказаного документу не убачається, що інвалідність позивача настала внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, період встановлення групи інвалідності ніяк не пов`язано з порушенням строків надання відповіді відповідачем на запитувану позивачем інформацію. Суд не вбачає, що встановлення обставин порушення Виконкомом Ніжинської міськради строків надання відповіді могло вплинути на важкість виконання позивачем повсякденних обов`язків, його тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, без зазначення якого саме, з врахуванням того, що [PERSON] фактично не є членом об`єднаної територіальної громади міста Ніжина, так як не проживає у місті, та не має в ньому майна, і за цих обставин ним не доведено причинно-наслідковий зв`язок між його не участю в житті іншої громади з діями органу місцевого самоврядування територіальної громади міста Ніжина. Сам факт побоювання позивача про свій майбутній стан здоров`я та порушення органом місцевого самоврядування строків надання відповіді взагалі є несумісними речами, де одне пов`язується виключно з суб`єктивними думками особи, а інше з об`єктивними діями юридичної особи, та не є взаємопов`язаним. Зниження та нестійкість настрою, нервозність та дратівливість відносяться до психоемоційного стану людини, та пов`язується виключно з її темпераментом та притаманними рисами її характеру, але у випадку тимчасово виниклого розладу, позивач повинен довести у відповідності до статті 81 ЦПК України, що такий розлад у нього виник тимчасово та пов`язаний виключно з неправомірними діями органу місцевого самоврядування, який порушив строки надання відповіді. Але таких доказів до суду позивачем [PERSON] не надано. Щодо душевних страждань, приниження честі та гідності та витрати багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права, то суд виходить з того, що здійснення позивачем права на судовий захист своїх інтересів не є порушенням його прав, що може призвести до заподіяння йому моральної шкоди. Позивачем не доведено, що запитувана інформація має для нього надважливе значення та займає провідне місце у його житті, а невчасне надання цієї інформації здатне спричинити серйозні зміни в його психоемоційному стані. Водночас, необхідно зазначити, що відповідь на запит позивача про надання публічної інформації від 15.01.2021 органом місцевого самоврядування позивачу було надано, однак, як встановлено рішенням адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, відсутні докази надіслання першої такої відповіді на запит позивача, тобто перша відповідь оформлена не належним чином, що само по собі не є підставою для стягнення моральної шкоди, аналогічна правова позиція викладена у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі № 180/1560/16-а (провадження N 11-1123апп19). Крім того, суд враховує і добросовісну поведінку відповідача, який відразу після відкриття провадження в адміністративній справі повторно вчиняв дії, спрямовані на вручення відповіді на запит [PERSON] . Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд вважає доведеним, що бездіяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень викликала у позивача негативні емоції, проте, оцінюючи мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, психологічні наслідки та стан здоров`я позивача, відсутність доказів на підтвердження зв`язку запитуваної інформації з особистими правами позивача, приходить до висновку, що такі негативні емоції не досягли рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Крім того, [PERSON] подав до різних судів України 23 позовні заяви до виконавчих органів місцевого самоврядування різних територіальних громад про стягнення моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №752/17832/14-ц у постанові від 15.12.2020 (п. 90). Проте, дії [PERSON] , зокрема подання 23 позовів аналогічного змісту до різних судів України очевидно вказують, що метою таких звернень є не захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів [PERSON] , а штучне створення передумов для стягнення моральної шкоди як спосіб отримання [PERSON] матеріальної вигоди, що є несумісним із завданням цивільного судочинства, принципом добросовісності використання процесуальних прав та здійснення процесуальних обов`язків. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed