Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] 19.04.2005 р. звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Суворовської районної адміністрації, виконавчого комітету Одеської міської Ради про вселення, розділ домоволодіння, скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності. В обгрунтування вимог [PERSON] вказувала на те, що у 1992р. вона уклала шлюб з [PERSON] .. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У серпні 1996р. вони з чоловіком придбали домоволодіння по [ADDRESS] , яке складалось із двох кімнат площею 18 та 6 кв.м., кухні площею 9 кв.м., веранди площею - 15 кв.м., а також господарських споруд - погребу, сараю, дворової вбиральні. У жовтні 1997р. батьки чоловіка переселились до них в будинок, і вони спільно вирішили збудувати новий будинок для потреб двох сімей. Для будівництва фундаменту, зведення стін та даху будинку були використані зусилля найманих працівників, а роботи по штукатурці стін, встановленню дверей, малярні роботи здійснювались членами сім`ї. У 2001р. був збудований новий будинок, в якому було розташоване підвальне приміщення, котельна, комора, погреб. На першому поверсі був розташований хол - площею 14 кв.м., зал - 20 кв.м., кухня - 15.м.кв., туалет, ванна - 6 кв.м., веранда 10 кв.м., а на другому поверху 4 спальні, коридор та туалет. За спільною згодою членів сім`ї - 2 спальні були виділені батькам чоловіка та 2 спальні для сім`ї позивачки. В 2003р. будинок був прийнятий до експлуатації. Однак, відповідачі вивезли особисті речі позивачки із будинку та не впускають її до будинку. Всі спроби вирішити спірне питання мировим шляхом були відповідачами проігноровані. На підставі чого, позивачка просила прийняти рішення, згідно з яким вселити її та неповнолітню [PERSON] у домоволодіння [ADDRESS] та виділити належну їй 1/4 частку в натурі (т.1., а.с. 87-88). 05.05.2005р. позивачка доповнила позовні вимоги та просила визнати також недійсними протокол засідання МВК Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999р., рішення Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001р., рішення Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003р.. Позивач вважає незаконним рішення Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001р, згідно з яким новий будинок був прийнятий до експлуатації з оформленням право власності на ім`я [PERSON] , оскільки вона не відмовлялась від своїх прав на новий будинок. Позивачка також вважає, що рішення Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003р. про розділ ідеальних часток домоволодіння між [PERSON] та [PERSON] також є незаконним, оскільки не визначенні її частка власності у домоволодінні. При цьому позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] . (Т.1 а.с. 94-96). 29.03.2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними прописки (реєстрація) та свідоцтва про право власності на двоповерхову будівлю за адресою : [ADDRESS]). Вказані позови були заявлені у справах відкритих провадженнями за позовами [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (26.10.2004 р.)та [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в здійсненні права власності суддями Кисельовим В. К. та Катаєвою Е.В. в 2004 та в 2005 роках. Після об`єднання вимог у справах за номерами 2-418/06 та 2-158/2006, їх розгляд продовжено суддею Кисельовим В.К. 30.08.2007 р. та 14.09.2007 р. у справі прийнято рішення, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.08.2008 р. рішення скасовані справу направлено до того ж суду для розгляду іншим суддею. 25.04.2008 р. справу прийнято до провадження суддею [PERSON]. 14.07.2010 року [PERSON] доповнив свої вимоги та просив визнати недійсними протокол засідання МВК Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999р., постанову Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001р., розпорядження Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003р.. Ухвалою суду (головуюча суддя [PERSON].) від 02.06.2011 р. провадження у справі було зупинено до розгляду іншої справи. 30.10.2013 р. провадження у справі судом поновлено. [INFO] р. [PERSON] помер ( Т .5 а.с.173), у зв`язку з чим ухвалою суду від 21.05.2014 р. провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 11.02.2015 р. провадження відновлено. 27.05.2015 року судом витребувано відомості про відкриття спадкової справи після [PERSON] 10.03.2016 р. судом витребувано спадкову справу. У зв`язку із звільненням з посади у відставку судді [PERSON] справу передано за результатами автоматизованого розподілу судді Середі І.В.. Сторони неодноразово протягом всього часу розгляду справи уточнювали та доповнювали свої вимоги. У зв`язку з залученням до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] за її заявою по вимогам позивача [PERSON] закрито провадження, а в частині вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком позов залишено без розгляду (ухвала від 06.06.2017 р.) . Остаточно [PERSON] 12.05.2017 р. уточнила позовні вимоги, звертаючись до [PERSON] , Суворовської райадміністрації м.Одеси, виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Перша державна нотаріальна контора м.Одеси, та просила визнати рішення Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001р., рішення Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003р. та свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS] на імя [PERSON] від 27.11.2003 р. недійсними, а також визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] , площею 186,6 кв.м (Т.6 а.с.185-188) Вказані вимоги обгрунтувала тим, що 19.09.1996 року вона з чоловіком [PERSON] придбали житловий будинок по [ADDRESS] за договором купівлі-продажу за №1455, де були зареєстровані разом з донькою [PERSON] . Будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,1 га, яка передана їм у постійне користування рішенням Одеської міської ради №189 від 23.03.1999 р. Після цього вони з чоловіком прийняли рішення про будівництво нового будинку на грошові кошти, отримані від продажу частин їх та доньки, в п`ятикімнатній квартирі по [ADDRESS] . З цією метою [PERSON] отримав необхідні документи: проект на забудову нового будинку, дозвіл на реконструкцію будинку. 30.11.1999 р. її чоловік видав довіреність [PERSON] право на реконструкцію житлового будинку. При цьому було домовлено, що він буде допомагати в оформленні документів через органи влади для будівництва нового житлового будинку. Відповідач [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] , діючи незаконно, шахрайським шляхом, внесли до документів свідомо помилкові відомості, оформили введення в експлуатацію на імя [PERSON] .. Старий будинок перетворили на гараж для зберігання автомобіля їх старшого сина. Позивачку з донькою вигнали з будинку, перешкоджаючи їх мешканню. 12.05.2017 р. після уточнення позовних вимог [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації, комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради про визнання недійсними постанови, розпорядження, свідоцтва про право власності та технічного паспорту, а також визнання права власності на двоповерховий будинок по [ADDRESS] . [PERSON] остаточні вимоги обгрунтовував тим , що до 1992 року проживав з батьками, дружиною , донькою та іншими родичами, а всього у складі 8 чоловік, проживали в квартирі [ADDRESS] . У звязку з неможливістю спільного проживання з батьками та знаходячись в стані фактичного розлучення з дружиною, вирішив відокремитися від них та жити самостійно. З цією метою він позичив у знайомої [PERSON] у борг 1750 доларів США під особисте зобов`язання повернути борг за рахунок продажу своєї частки в квартирі. 19.09.1996 року він купив будинок за 1600 доларів США. 08.10.1997 р. отримав від батьків свою частку в квартирі у розмірі 3000 доларів і повернув [PERSON] борг. Батьки жили за межами м.Одеси в приватному будинку, мали 35 соток землі і вели сільське господарство, дізнавшись, про його плани будувати новий будинок, під приводом, що хочуть мати місце де б зупинитися в м.Одесі, звернулися з пропозицією дозволити їм реконструювати старий одноповерховий будинок, без отримання права власності на нього, на що він дав згоду. Інших домовленостей між ними не було. На час будівництва батьки проживали в Роздільнянському районі, а в його будинку проживали лише, коли батько хворів і потребував лікування в м.Одесі. За віком та станом здоров`я вони не могли брати участь у будівництві, грошей в них також не було. Для початку будівництва позивач отримав проект, а через шість місяців батько отримав від нього дозвіл на реконструкції старого будинку, без його відома батьки зареєстрували адресу проживання у нього викравши домову книгу. Він особисто приймав участь у будівництві будинку. Позивач також пояснив, що він доручив батькові оформляти всі документи, однак для нього стало несподіваним, що батько оформив 81/100 частин домоволодіння на себе. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що вони спільно з чоловіком побудували жилий будинок літ. „Ж" на земельній ділянці, що була відведена її чоловіку на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської Ради № 189 від 23.03.1999р.. Після введення будинку до експлуатації, їх сім`я, а також батьки чоловіка повинні були користуватися окремими частинами будинку. Однак, сімейні відносини з чоловіком припинились, та її насильно відповідачі виселили з будинку. Позивачка вважає, що має право на 1/2 частину всього домоволодіння, оскільки спільно з чоловіком будували будинок. Кошти були використані від продажу квартири по [ADDRESS] . Представник [PERSON] - [PERSON] підтримала позов та зазначила, що відповідачами порушено її права власника, оскільки без її відома [PERSON] надав своєму батькові [PERSON] прав на реконструкцію будинку. Представник [PERSON] - [PERSON] підтримав позов та вказав на те, що [PERSON] надав згоду батькові на реконструкцію старого будинку літ. „А", а не на будівництво нового будинку. Батько мав би лише допомогти з оформленням всіх документів, оскільки в нього були пільги, а в результаті право власності оформив на себе, шахрайським шляхом отримавши документи та привласнивши належне позивачу майно, новий двоповерховий будинок. Відповідач [PERSON] , яка є також правонаступником спадкодавця [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, заперечувала проти позовних вимог [PERSON] та [PERSON] вказуючи на те, що на будівництво саме нового будинку вони з чоловіком отримали згоду від сина, тому і не заперечували. Крім того, [PERSON] сам частково зруйнував будинок під літ. «А», зробивши із нього гараж. Жилий будинок під літ. „Ж" збудувала вона разом з чоловіком [PERSON] , а позивачі не приймали участі у будівництві будинку в тому числі і матеріальної, всі будівельні матеріали і організація будівництва придбавалися та здійснювалися за їх кошти, які у них були від продажу нерухомості та мали власні доходи від продажу вирощеної продукції. Позивач [PERSON] працював на той час в міліції та отримував незначні кошти, яких вистачало лише на його сім`ю. А щодо посилань позивача [PERSON] про неотримання грошової компенсацію у розмірі 3000 доларів США за частку їх дочки категорично заперечувала вказуючи на те, що на ці кошти позивач придбав автомобіль. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] також підтримав заперечення проти заявлених вимог посилаючись на те, що позови є необгрунтованими, позивачі не надали належних та допустимих доказів їх участі у будівництві нового будинку та взагалі пропустили строк для звернення до суду з позовами, тому просив застосувати наслідки та відмовити в задоволенні вимог. Представники Суворовської районної адміністрації, виконавчого комітету Одеської міської Ради, КП «БТІ» Одеської міської ради, нотаріальної контори, в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Раніше в засіданні представник виконавчого комітету заперечував проти вимог, вказуючи на те, що оспорювані рішення приймалися адміністрацією. Представник Суворовської районної адміністрації звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та їх представників, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , а також позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 14.03.1992 року, актовий запис № 173, зареєстрований відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси. (Т.1, а.с 104). Від шлюбу народилася дочька [PERSON] , [INFO] . (Т.1, а.с. 276) 19.09.1996р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №1455, посвідчений Одеською товарною біржею. Згідно умов цього договору у власність [PERSON] перейшов житловий будинок по [ADDRESS] , купівля відбулася за 1070 грн.. На теперішній час, вищевказаний будинок позначений на технічному плані під літ. „А" (Т.1, а.с. 6-10). Із договору купівлі-продажу вбачається, що продавцями квартири [ADDRESS] окрім [PERSON] , [PERSON] був [PERSON] та [PERSON] .. Згідно з технічним паспортом, складеним КП „ОМБТІ і РОН" 22.05.1997р., домоволодіння [ADDRESS] складалось із літ. „А" - жиле, В- сарай, Г - вбиральня, Д- кухня, Є-навіс, № 1-3-5 паркан, І-ІУ мощення, V - колодязь. (Т.1, а.с. 10-13). Відповідно до вимог ст.22 КпШС України, який діяв на час виниклих правовідносин, є спільним сумісним майном подружжя, оскільки був придбаний в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] .. Згідно рішення Виконавчого комітету Одеської міської Ради № 189 від 23.03.1999 р. [PERSON] отримав у постійне користування земельну ділянку площею 0,1000 га. по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Виконавчим комітетом Одеської міської Ради [PERSON]. також був виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 13.07.1999р. (Т.І, а.с. 15, 24). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] були зареєстровані у будинку [ADDRESS] . Так, [PERSON] та [PERSON]. були зареєстровані з 20.08.1997р., а [PERSON] та [PERSON] з 24.11.1997р., що підтверджується копією домової книги (Т.2., а.с. 84-86), а також довідкою Суворовського РВ № 31/200 від 03.03.2007р. (Т.2, а.с. 213). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС Ленінської районної адміністрації 03.03.1957, актовий запис № 337 (Т.2,а.с. 69). Як видно з заяви [PERSON] надав своєму батькові [PERSON] згоду на реконструкцію свого жилого будинку по [ADDRESS] , яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Каримовою Л.М. 30.11.1999р. (Т.1,а.с. 17). Згідно листів Управління інженерного захисту території міста виконавчого комітету Одеської міської Ради № 170 від 19.03.1999р. (Т.І., а.с. 58) та № 659 від 02.07.1999р. (Т.І., а.с. 171), СЕС Ленінського району м. Одеси № 3-1/196 від 16.02.1999р., (Т.1.,а.с. 59) та 3/379 від 09.04.2001р. (Т.І а.с. 173), ЖЕО Ленінського району м. Одеси від 03.03.1999р. (ТІ., а.с. 168), Управління державної пожежної охорони від 21.09.1999р. (Т.І., а.с 172), а також Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської Ради № 368 від 03.05.1999р. за змістом яких [PERSON] та [PERSON] надавалися розяснення щодо здійснення забудови, погодження на введення в експлуатацію літ «Ж», належній [PERSON] , дозвіл [PERSON] на замовлення у ліцензованій організації проекту реконструкції жилого будинку (Т.1, а.с. 18). Інспекцією ДАБК 23.11.1999р. був виданий дозвіл на виконання будівельних робіт на ім`я [PERSON] , [PERSON] , а.с. 105) Розпорядженням Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999р. був затверджений протокол засідання міжвідомчої комісії № 16 від 12.10.1999р., згідно з яким був затверджений проект жилого будинку по [ADDRESS] на місці старого будинку (Т.1а.с 25). Відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкту до експлуатації від 17 вересня 2001р.. 2-ох поверховий жилий будинок (літ. „Ж") з підвалом був визнаний готовим до експлуатації (Т.1, а.с. 22). 27.11.2001р. розпорядженням Ленінської районної адміністрації м. Одеси № 824 був затверджений акт державної технічної комісії від 17.09.2001р. Будинок був прийнятий до експлуатації з залишенням оформлення права приватної власності [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] , на двоповерховий житловий будинок з підвалом літ. „Ж", загальною площею 186,6 кв.м., у тому числі житловою площею 56,0 кв.м. (Т.І., а.с. 26). За матеріалами складеними КП «БТІ» в 2001 році оціночний акт на будівлю літ «Ж», «А», акт поточних змін, виписка геодезичних даних замовлення оформлювалилася на імя [PERSON] , а 14.08.2003 року складені технічний опис і оцінка внутрішньодворових споруд, абрис, акт про встановлення фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні, акт поточних змін, складених на замовлення [PERSON] (Т.5 а.с.75-88)/ Розпорядженням Суворовської районної адміністрації № 349р. від 13.10.2003р. був затверджений розрахунок ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS] , відповідно до якого за [PERSON] було визначено - 19/100 частин домоволодіння, а за [PERSON] -81/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] . (Т.1, а.с. 23, 52). Підставою прийняття вищевказаного рішення була довідка КП „ОМБТІ і РОН" від 08.09.2003р. про розрахунок ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS] . (Т.І . , а.с. 106), а також акт про встановлення фактичного користування будинками у домоволодінні від 14.08.2003 року (Т.З, а.с. 8). 27 листопада 2003р. Виконавчим комітетом Одеської міської Ради було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на 81/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Вищевказане свідоцтво зареєстроване КП „ОМБТІ і РОН" 29 грудня 2003р. (Т.І . , а.с. 5). Згідно технічного паспорту, складеного КП „ОМБТІ і РОН" 14.06.2003р. на ім`я [PERSON] , [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] , складається із літ. „А" та „Ж" - жиле, літ. „Д" літня кухня, № 1-3 паркан, № І - III мощення, V - колодязь. (Т.І., а.с. 6-10). Із матеріалів справи дійсно вбачається, що 01.06.2005 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] виник побутовий конфлікт, що підтверджується листом Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області № 31/20-5619 від 04.11.2005р. (Т.2, а.с 64). У зв`язку з конфліктною ситуацією [PERSON] та [PERSON] вимушені були змінити місце проживання. Як видно з довідки Одеського училища професійної підготовки працівників міліції від 13.06.2005 року [PERSON] в період з 1998 року по 2001 рік працював на посаді інспектора -чергового чергової частини і середньомісячна заробітна плата його складала 332,50 грн. (Т.1 а.с.201). Відповідно до технічних умов ВАТ «Одесагаз» від 04.02.2000 р. [PERSON] було роз`яснено порядок підключення до газопостачання ( Т.1 а.с.210). Згідно з актом на опломбування водоміру №10328 та актом технічного обстеження водомірного вузла №10327 від 23.01.2003 року, його підписано [PERSON] (Т.1 а.с.216,217). Враховуючи встановлене виниклі правовідносини регулюються нормами, які діяли на час їх виникнення, тобто Кодексом про шлюб та сімю, ЦК УРСР, Законом України «Про власність». Згідно з нормами ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Як роз`яснив в п. 8 Постанови Пленум Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 р. „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення щодо спільної власності громадян на майно, надбане внаслідок їх спільної праці, поширюються на придбання його як при веденні особистого підсобного господарства, в тому числі членами колишнього колгоспного двору, так і в інших випадках Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім`ї і брали трудову участь у його придбанні. За вимогами ст.71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Нормами ст.76 ЦК УРСР визначалося, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як було з`ясовано протягом розгляду справи неодноразово сторонами заявлені вимоги доповнювали та уточнювалися під час їх розгляду у різному складі суду. Так, як вже було встановлено судом домоволодіння [ADDRESS] було придбане подружжям [PERSON] у період шлюбу, тобто між сторонами виникли правовідносини спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] , а також [PERSON] , відповідно до ст. 22 КпШС України мали рівні права щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, яке складалось із літ. „А" - жиле, В- сарай, Г - вбиральня, Д- кухня, Є-навіс, № 1-3-5 паркан, І-ІУ мощення, V - колодязь. (Т.1, а.с. 10-13). Нормами ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За вимогами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши надані докази та пояснення учасників процесу, враховуючи норми ст.ст. 71,75,76 ЦК УРСР, суд прийшов до висновку, що позивачами пропущено строк для звернення до суду з заявленими вимогами. Враховуючи загальні норми права власності, то необхідно зазначити, що власність зобов`язує, позивачі знали про здійснення будівництва, тому вже могли передбачати порушення своїх прав. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі , якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Що стосується вирішення вимог по суті, то виходячи із наданих доказів, суд вважає, що є підстави для відмови в задоволенні позовів, оскільки під час нового розгляду справи позивачі не підтвердили належними та допустимими доказами своєї участі у спільній праці з будівництва нового будинку під літ. «Ж», тому відповідно заявлені вимоги в повному обсязі є безпідставними. Посилання на попереднє встановлення і підтвердження їх доводів в рішенні, не приймається судом до уваги, оскільки рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 31.08.2007р. та додаткове від 14.09.2007 р. у справі № 2-79/07, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2008 р. були скасовані. При цьому, учасникам справи було повідомлено, що розгляд справи розпочато спочатку, однак клопотань з приводу представлення доказів не було заявлено. Суд розцінює критично твердження позивачів про те, що було надано дозвіл на реконструкцію старого будинку, оскільки проаналізувавши надані письмові докази та пояснення учасників справи, суд прийшов до висновку, що під реконструкцією сторони мали на увазі саме будівництво нового будинку, оскільки іншої реконструкції старого будинку ніхто не проводив. При цьому суд звертає увагу на те, що доводи позивачів про те, що [PERSON] допомагав оформленні документів на новий будинок , не знайшли свого підтвердження, оскільки до суду не було надано довіреності на вчинення таких дій від імені [PERSON] Окремо необхідно звернути увагу на те, що акт про встановлення фактичного користування будинками у домоволодінні від 14.08.2003 року був складений в присутності як [PERSON] так і [PERSON] з зазначенням будинків, якими вони користуються. Твердження в судовому засіданні представника позивача [PERSON] - [PERSON] , що [PERSON] не ставив підпису, не приймається судом до уваги, оскільки не підтверджено належним доказом, а саме висновком експерта, а відтак висновки суду не спростовують, оскільки рішення суду не може грунтуватися на припущеннях..

Outcome: dismissed