Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

02 березня 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області із заявою звернувся [PERSON] , в якій прохав встановити факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] з вересня 2012 року по день смерті [PERSON] [INFO] . Заявник свої вимоги мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON] , який доводиться йому двоюрідним дядьком. Крім заявника у нього нікого не було з родичів, останні п`ять років до його смерті вони проживали разом, вели спільне господарство. 11.11.2019 року у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу він завів спадкову справу. Нотаріусом було роз`яснено, що юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Нотаріус не має можливостей для того, щоб безспірно встановити зазначені обставини. Зазначені факти встановлюються в окремому провадженні. Заява фізичної особи про встановлення факту спільного проживання подається до місцевого загального суду за місцем її реєстрації. Враховуючи, що заявник зареєстрований в Оріхівському районі, він звертається до Оріхівського районного суду Запорізької області. Факт проживання його з дядьком можуть підтвердити свідки, а також є в наявності акт про фактичне проживання, який він надає. Хоче зазначити, що крім нього до нотаріальної контори ніхто не звертався, крім того в наявності маються квитанції на придбання ліків та харчування. Заявник зазначає, що суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ВС зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що суди попередніх інстанцій, які дійшли висновку про відмову у відкритті провадження у справі, не зазначили, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявниці на прийняття спадщини (постанова від 07.11.2018 у справі № 336/709/18-ц). Заявник та його представник адвокат Лучко О.М. у судовому засіданні на задоволені заяви наполягають, прохають її задовольнити. Зацікавлена особа у судове засідання не з`явилася, свого представника не направила, до суду заяву про розгляд справи без її участі не надала, про місце, дату та час судового засідання була повідомлена у встановлений законодавством спосіб. Суд, заслухавши заявника [PERSON] , його представника, проаналізувавши показання свідків [PERSON] , [PERSON] вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви з наступних підстав. У відповідності до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, законодавець визначив два чинники для спадкування за законом у четверту чергу, це проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Так, за статтею 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Разом з тим єдиного визначення сім`ї законодавець не дає, декларуючи лише, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Подібна декларація повторює норми п. 3 ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.48 року, відповідно до якого сім`я є природним та основним осередком суспільства та має право на захист зі сторони суспільства та держави. На сьогодні в законодавстві поняття "член сім`ї" застосовується в різних значеннях в залежності від сфери правовідносин. Так відповідно до частини 2 статті 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до пункту 1.26 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" членами сім`ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини). Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім`ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов`язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них (п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року N 5-рп/99). Судова практика взагалі розрізняє поняття "родичі" та "члени сім`ї" (ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Так, законодавча норма викладена в статті 3 Сімейного кодексу України окреслює загальні ознаки, яким повинен бути зв`язок між фізичними особами для того, щоб вони вважалися сім`єю. До таких ознак належать: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом; взаємні права та обов`язки. Разом з тим, не вважається сім`єю хоча і мають ознаки членів сім`ї - спільне проживання та побут та наявність взаємних прав та обов`язків, можуть бути і у інших суб`єктів, які не є членами сім`ї (наприклад, проживання кількох студентів в одній кімнаті в гуртожитку тощо). Щодо проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю та не менше як п`ять років, необхідно зазначити наступне. Статтею 77 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК) передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до п. 2 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» справи\~про спадкування\~розглядаються судами\~за правилами\~позовного провадження,\~якщо особа\~звертається до\~суду з\~вимогою про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення,\~які можуть\~вплинути на\~спадкові права\~й обов`язки\~інших осіб\~та (або)\~за наявності\~інших спадкоємців\~і спору\~між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема ,у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Таким чином, позивачем в обґрунтування своїх заявлених вимог, не було надано належних та допустимих доказів стосовно перебування у родинних відносинах з померлим [PERSON] , відсутність спадкоємців за законом чи за заповітом, та спадкоємців попередньої черги, не кажучи вже про спільне проживання, пов`язаність спільним побутом; взаємні права та обов`язки заявника і спадкодавця. Надані суду докази, як то договір про надання послуг з 16.03.2016 року, копії чеків з придбання ліків та призначень датованих 08.12.2017 р., 08.08.2016 р., 30.12.2016 р. копії чеків з придбання продуктів датованих 02.01.2018 р., 18.12.2017 р., 19.08.2016 р., 08.08.2016 р., 05.01.2018 р., 26.12.2017 р., 22.12.2017 р., 22.01.2018 р., 16.12.2017 р., 09.12.2017 р., 18.11.2017 р., 13.12.2017 р., 22.12.2016 р., 08.08.2016 р., 11.10.2016 р., 17.08.2016 р., 03.08.2016 р., 04.10.2016 р. та 14.12.2014 р., так як зазначені докази не є достатніми чи допустимими, бо не можливо зробити висновок, ким робились такі покупки, за чиї кошти, та за п`ятирічний період, а саме з 05.07.2014 року по день смерті 05.07.2019 рік маються розриви, що не узгоджується з тим, що заявник постійно проживав з померлим. Допитом свідків [PERSON] та [PERSON] також не було усунуто такі прогалини, взагалі свідки надали пояснення, що декілька разів бачили [PERSON] з заявником в магазині, а складений акт на предмет обстеження з метою фактичного проживання від 26.09.2017 року викликає сумнів щодо його достовірності, так як на цей час [PERSON] був живий, і взагалі ніяк не відреагував на таке обстеження, що зробити з його дозволу не можливо. \~

Outcome: dismissed