Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У грудні 2017 року Житлово-будівельний кооператив «Вимпел» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3) з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 1 є власником квартири [ADDRESS] і власником 100/200 частин квартири № 32 у тому ж будинку. Має зареєстроване місце проживання у квартирі № 32. Відповідач 2 є власником 100/200 квартири [ADDRESS]. Також у квартирі № 32 фактично проживає мати відповідачів 1, 2 - відповідач 3, яка зареєстрована у квартирі № 160, проте квартира № 160 фактично здається в оренду. Вона ж була до 01.12.2015 р. власником 92/100 квартири № 160. Лицьові рахунки по квартирі № 32 були розділені між співвласниками [PERSON] та її померлим чоловіком [PERSON] ведуться окремо і сплачувались окремо до березня 2016 року включно. Лицьовий рахунок по квартирі № 160 не розділявся. Відповідачі не в повному обсязі вносили плату за житлово-комунальні послуги з вересня 2013 р., а саме мали регулярну недоплату за послуги з утримання будинку. Заборгованість по квартирі № 160 за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2013 по червень 2016 року включно складала - 1948 грн. 83 коп. У листопаді 2016 року та березні 2017 року заборгованість по квартирі № 160 була частково погашена у загальній сумі 1135 грн. 93 коп., що вказує на фактичне визнання цієї заборгованості. На дату звернення до суду, сума залишку заборгованості по квартирі №160 за період з вересня 2013 р. по червень 2016 р. становить: 1948,83 - 1135,93 = 789,35 грн. Дана заборгованість підлягає солідарному стягненню з відповідача 1 та відповідача 3 як колишнього (до 01.12.2015 р.) та чинного власників квартири, з урахуванням того, що [PERSON] продовжує бути зареєстрована у ній. Заборгованість по квартирі № 32, лицьовий рахунок № 1 (29,81 кв.м.) за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2013 по березень 2016 року включно складала - 1852 грн. 35 коп. Заборгованість по квартирі № 32, лицьовий рахунок № 2 (25,39 кв.м.) за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2013 по березень 2016 року включно складала - 1422 грн. 61 коп. У листопаді 2016 року та березні 2017 року заборгованість по квартирі № 32 була частково погашена у загальній сумі 2039 грн. 33 коп., що вказує на фактичне визнання цієї заборгованості відповідачами. На дату звернення до суду, сума залишку заборгованості по квартирі № 32 за період з вересня 2013 р. по червень 2016 р. становить: 3274,96 - 2039,33 = 1235 грн. 63 коп. Дана заборгованість підлягає солідарному стягненню зі співвласників квартири № 32 [PERSON] та [PERSON], а також з попереднього власника ? частини квартири до 01.12.2015 р. [PERSON], яка і на даний час фактично мешкає у ній. Оскільки зобов'язання припиняється повним, а не частковим виконанням, а заборгованість було погашено відповідачами лише частково, позивач просить стягнути залишок заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на всю суму заборгованості, яка не була погашена ними на момент подання до суду заяви про видачу судового наказу у серпні 2017 року. Тому, позивач, з урахуванням позовної заяви від 08.06.2018 року, просив суд: 1) стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ЖБК "Вимпел" заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] в період з вересня 2013 р. по червень 2016 р. включно, з яких 789 грн. 35 коп. - основна сума заборгованості, 891 грн. 92 коп. розмір інфляційних втрат, 94 грн. 96 коп. - три відсотки річних, а всього: 1776 грн. 23 коп.; 2) стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ЖБК "Вимпел" заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] в період з вересня 2013 р. по червень 2016 р. включно, з яких: 1215 грн. 63 коп. - основна сума заборгованості, 1594 грн. 73 коп. - розмір інфляційних втрат; 168 грн. 18 коп. - три відсотки річних, а всього - 2 998 грн. 54 коп.; 3) стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ЖБК "Вимпел" судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 7 000 грн. 00 коп. У відзиві на позовну заяву відповідач 3, яка є також представником відповідача 1 та відповідача 2, вказує, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні, з огляду на його необґрунтованість та ненадання стороною позивача доказів існування у відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги. Крім того, стосовною відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, після відкриття провадження у справі, відповідачами було погашено заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг. Відтак, на дату подання відповіді на відзив, просив стягнути з відповідачів інфляційні витрати та 3 відсотки річних за період з дати виникнення заборгованості по червень 2016 року. Також вказала, що позивачем не пропущено строки позовної давності. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач 3, яка є також представником відповідача 1 та відповідача 2 просила відмовити в задоволення позову, посилаючись на його безпідставність. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в частині стягнення інфляційних витрат та 3 відсотки річних, а також витрати на правову допомогу. Відповідач [PERSON], яка є представником відповідачів [PERSON] та [PERSON], а також представник відповідача [PERSON] заперечували проти позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Ухвалою суду від 11.01.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 12.04.2018 року розгляд даної справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.04.2018 року відкладено проведення підготовчого судового засідання у справі, залучено до справи відзив на позовну заяву відповідача а також, відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел» про стягнення безпідставно набутих коштів за оплату житлово-комунальних послуг до спільного розгляду із первісним позовом Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Крім того, ухвалено допитати в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] Ухвалою суду від 02.07.2018 року питання про відвід судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. за заявою [PERSON] від 02.07.2018 року від розгляду цивільної справи за №761/43924/17 передано до цивільної канцелярії суду для визначення іншого судді в порядку проведення автоматичного розподілу в системі документообігу суду. Ухвалою суду від 03.07.2018 року у задоволенні вищезазначеної заяви про відвід судді Осаулову А.А. - відмовлено. Протокольною ухвалою суду від 16.10.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 16.10.2018 року було оголошено перерву для виклику і допиту свідка [PERSON]. Між тим, даний свідок не з'явилася і на наступне судове засідання, що було призначено на 06.12.2018 року. А тому, з урахуванням викладеного, ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 01.12.2015 р. і власником 100/200 частин квартири № 32 у тому ж будинку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна. Зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію про місця проживання особи. [PERSON] є власником 100/200 квартири [ADDRESS] (46/100 - на підставі Договорів дарування від 01.12.2015 р., і 54/100 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2010 р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна та Свідоцтвом про право на спадщину за законом. Також у квартирі № 160 зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою про реєстрацію про місце проживання особи. Вона ж була до 01.12.2015 р. була власником квартири № 160, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджено договором від 17.07.2001 року. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). За змістом ст. 160 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері у житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Одним із обов'язків споживача є здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ч.3 ст.20 Закону). П.п. 1.3., 2.1. Статуту ЖБК «Вимпел» передбачено, що він діє для утримання прибудинкової території за кошти членів ЖБК «Вимпел», а метою ЖБК «Вимпел» є, зокрема, забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території; забезпечення належного отримання мешканцями будинку житлово-комунальних послуг. Крім того, згідно з п. 6.2.3. Статуту ЖБК «Вимпел» член кооперативу зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату спожитих житлово-комунальних послуг, вносити платежі на розрахунковий рахунок кооперативу. Обов'язки по здійсненню всіх платежів виникають у члена кооперативу з моменту придбання ним права на квартиру. Згідно з п. 7.1.4. Статуту ЖБК «Вимпел», кооператив має право організовувати виконання робіт з утримання будинку і прибудинкової території, а згідно з п. 7.1.11. - проводити нарахування плати за спожиті житлово-комунальні послуги власникам квартир, що розташовані у будинку ЖБК «Вимпел». Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що після відкриття провадження у справі, 14.02.2018 року відповідачами було погашено суму основного боргу по сплаті житлово-комунальних послуг, що підтверджується платіжними дорученнями (т. 2 а.с. 33-36) Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3 відсотків річних ґрунтується на вимогах закону, оскільки мало місце прострочення виконання зобов'язань за відповідні періоди. Отже, на користь ЖБК «Вимпел» з [PERSON] з наявної заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання квартири [ADDRESS] за період з 01.12.2015 року по 01.07.2016 року підлягають стягненню інфляційні нарахування в сумі 9 грн. 36 коп. та 3% річних в розмірі 3 грн. 16 коп.; з [PERSON] з наявної заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання квартири [ADDRESS] за період з 01.09.2013 року по 01.12.2015 року підлягають стягненню інфляційні нарахування в сумі 882 грн. 56 коп. та 3% річних в розмірі 91 грн. 80 коп.; з [PERSON] з наявної заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання квартири [ADDRESS] за період з 01.12.2015 року по 01.07.2016 року підлягають стягненню інфляційні нарахування в сумі 6 грн. 69 коп. та 3% річних в розмірі 1 грн. 59 коп.; з [PERSON] з наявної заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання квартири [ADDRESS] за період з 01.12.2015 року по 01.07.2016 року підлягають стягненню інфляційні нарахування в сумі 9 грн. 36 коп. та 3% річних в розмірі 1 грн. 59 коп.; з [PERSON] з наявної заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання квартири [ADDRESS] за період з 01.09.2013 року по 01.12.2015 року підлягають стягненню інфляційні нарахування в сумі 1581 грн. 35 коп. та 3% річних в розмірі -162 грн. 01 коп. При цьому, вказаний розмір інфляційних нарахувань та 3 % річних обраховувався у відповідності до періоду, за який за відповідачами було зареєстровано право власності на [ADDRESS] Так, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється у три роки. Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення , сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Підстав для застосування строків позовної давності згідно заяви відповідача 3 суд не вбачає з огляду на переривання позовної давності у відповідності до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, оскільки сума основного боргу була сплачена (т. 2 а.с. 33-36). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, в порушення вимог ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, умовами угоди між позивачем та її представником не передбачено розміру витрат на правову допомогу, позивачем не надано доказів суду щодо вартості кожної наданої послуги і виконаних робіт, що сплачена або підлягає сплаті відповідачем, а складність справи, кількість судових розглядів та предмет спору не обумовлює можливість стягнення таких сум коштів, що зазначено у заяві. Відтак, клопотання про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: partial