Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивований тим, що 21.08.2006 року між ВАТ КБ "Надра" Філія Вінницьке РУ, правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №21/08/2006/840-КВ/49, згідно умов якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 доларів США 00 центів, зі сплатою 10% річних. Ціль кредиту - проведення розрахунків за договором купівлі - продажу. Отримання коштів підтверджується заявою на видачу готівки №453 від 21.08.2006 року. На забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №21/08/2006/840-КВ/49 від 21.08.2006 року, які полягають у поверненні кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, можливої сплати неустойки, а також відшкодуванням збитків в зв'язку з порушенням договору, укладені договір поруки між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] від 21.08.2006 року та договір поруки між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] від 21.08.2006 року, згідно умов яких позичальник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання згідно кредитного договору №21/08/2006/840-КВ/49 від 21.08.2006 року, що призвело до виникнення заборгованості позичальника перед ПАТ «КБ «Надра». Станом на 24.03.2014 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 18071,46 доларів США та пеня 93482,53 грн. з яких: 14469,88 доларів США - заборгованість з повернення кредиту; 2536,33 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 1065,25 доларів США - комісія; а також пеня за порушення строку ануїтетного платежу - 9168,10 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ складає 93482,52 грн. 10.04.2014 року на адресу відповідачів були направлені досудові вимоги з проханням погасити кредитну заборгованість, однак борг до цього часу не погашено. Вищезазначене й стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредитному договору №21/08/2006/840-КВ/49 від 21.08.2006 року, станом на 24.03.2014 року в сумі 18071,46 доларів США з яких: 14469,88 доларів США - заборгованість з повернення кредиту; 2536,33 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 1065,25 доларів США - комісія; а також пеня за порушення строку ануїтетного платежу - 9168,10 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ складає 93482,52 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача Кошельник І.В. не з`явилася, однак попередньо подала через канцелярію суду заяву, в якій просила справу розглядати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про явку у судове засідання та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює провести розгляд справи у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.08.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №21/08/2006/840-КВ/49, згідно умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 15000 доларів США для проведення розрахунків по договором купівлі - продажу від 21.08.2006 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних, строком до 21.08.2036 року (а.с.9-10). Згідно з п.3.3.1. кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. п. 1.3.1., 1.3.2. цього договору платежі. У разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих санкцій у строк, визначений у п. 4.3.5. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5 кредитного договору). Найменування банку з ВАТ «КБ «Надра» було змінено на ПАТ «КБ «Надра», що підтверджується Статутом ПАТ КБ «Надра». Згідно Статуту ПАТ КБ «Надра», останнє є правонаступником всіх прав і обов'язків ВАТ КБ «Надра». (а.с. 21,22). Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, видав відповідачу [PERSON] кошти в сумі 15000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 21.08.2006 року №453 (а.с.8). З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору №21/08/2006/840-КВ/49 від 21.08.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки від 21.08.2006 року, згідно умов якого поручитель - [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору №21/08/2006/840-КВ/49 від 21.08.2006 року (а.с.11). З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору №21/08/2006/840-КВ/49 від 21.08.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки від 21.08.2006 року, згідно умов якого поручитель - [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору №21/08/2006/840-КВ/49 від 21.08.2006 року (а.с.12). Згідно з п.п. 1.2., 1.4. вказаних договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора за виконання зобов'язань, вказаних у п.п. 1.1. цього Договору повністю (чи у будь-які його частині) як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 24.03.2014 року виникла заборгованість в сумі 18071,46 доларів США та 93482,52 грн. - пеня, в тому числі: 14469,88 доларів США - заборгованість з повернення кредиту; 2536,33 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 1065,25 доларів США - комісія; а також пеня за порушення строку ануїтетного платежу - 9168,10 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ складає 93482,52 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 13 - 15). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦПК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Суд, враховуючи те, що позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, та те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] виступили поручителями позичальника та взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за виконання зобов'язання позичальника в повному обсязі, з урахуванням встановлених обставин справи, дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими, не суперечать вимогам закону та відповідають положенням кредитного договору, тому позовні вимоги підлягають задоволенню на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах"при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі по 925, 82 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Outcome: approved