Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» 23.05.2014 року звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та визначення порядку виконання рішення, третя особа Обухівський районний відділ ДМС України в Київській області. 04.06.2014 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якому просять звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, та виселити осіб, що мешкають у квартирі [ADDRESS], усіх інших осіб зареєстрованих за даною адресою громадян. В обґрунтування зазначеного позову позивач зазначив, що Відповідно до укладеного договору № 403/018/08/ж від 30.04.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] отримала кредит у розмірі 56000,00 [Доларів США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.04.2033 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 21.11.2013 року має заборгованість - 93548,65 [Доларів США], яка складається з наступного: 55540,29 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 33590,96 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 187,05 [Долар США] - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 4230,35 [Долар США] - пеня за несвоєчасне погашення відсотків, а також 2353, 22 грн. - комісія за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] 30.04.2008 року укладено договір іпотеки №04/І-248 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 56.80 м.2, житловою площею 33.50 м.2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 404000 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору еквівалентно сумі 80000 доларів США. 30.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] укладено договір поруки №04/п-163, згідно вказаного договору [PERSON] зобов'язується перед позивачем в повному обсязі відповідати солідарно за виконання [PERSON] зобов'язань, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, а також можливих штрафних санкцій. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» вважає, що його права як кредитора та іпотекодержателя порушуються та повинні бути захищені в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в уточненій позовній заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] просив застосувати строки позовної давності, а також надав клопотання в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не здійснена оцінка іпотечного майна, для встановлення співмірності суми заборгованості з вартістю іпотечного майна. Відповідно до п.43 Постанову пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справах № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» щодо позовних вимог по виселенню, то примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотек держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк, а тому в даній вимозі банку слід відмовити. Також 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Оскільки вимоги даного закону співпадають з обставинами по справі, задоволення позовних вимог позивача буде суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства. Представник третьої особи, Управління державної міграційної служби України в Київській області Обухівський районний відділ в судове засідання не з'явився, надіслав суду листа про слухання справи у їх відсутність, рішення винести згідно чинного законодавства. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Ухвалою суду від 13.06.2014 року за клопотанням представника позивача позовні вимоги до відповідача [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитним договором залишені без розгляду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що між [PERSON] з одного боку та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (позикодавцем) з іншого боку, був укладений кредитний договір № 403/018/08-Ж від 30.04.2008 року, згідно якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі розмірі 56000,00 [Доларів США]. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 21.11.2013 року має заборгованість - 93548,65 [Доларів США], яка за курсом НБУ, встановлену на дату розрахунку становить 750087 грн. 57 коп., яка складається з наступного: 55540,29 [Долар США], яка за курсом НБУ -443933 грн.54 коп. - заборгованість за кредитом; 33590,96 [Долар США], яка за курсом НБУ 268492 грн. 55 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 187,05 [Долар США], яка за курсом НБУ 1495 грн. 07 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 4230,35 [Долар США], яка за курсом НБУ 33813 грн. 19 коп. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків, а також 2353, 22 грн. - комісія за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» і [PERSON] 30.04.2008 року уклали договір іпотеки №04/І-248 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 56.80 м.2, житловою площею 33.50 м.2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 404000 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору еквівалентно сумі 80000 доларів США. Станом на день звернення до суду позичальник свої зобов'язання за договором не виконав в результаті чого утворилась заборгованість, яку банк просить стягнути за рахунок продажу майна переданого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. За змістом ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 575 ЦК України, окремим видом застави є іпотека. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ссудом встановлено порушення основного зобов'язання за кредитним договором з боку [PERSON] З урахуванням положень ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 38 та ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Разом з тим 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Суд констатує, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Позичальник [PERSON] одержала кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передала в іпотеку квартиру, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м., це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, іншого житла у неї немає. Враховуючи наведене, у вимогах банку про звернення стягнення на спірну квартиру слід відмовити саме з підстав, передбачених ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року, оскільки в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з спірної квартири, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, остільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для усунення перешкод у здійсненні стягнення на іпотечне майно шляхом примусового виселення мешканців з будинку без надання іншої житлової площі, в задоволенні позову банку необхідно відмовити повністю. Підстав для застосування строку позовної давності судом не вбачається, оскільки судом відмовляється в задоволенні позовних вимог відповідно до ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Судові витрати з огляду на положення ст. 88 ЦПК України судом не стягуються.

Outcome: dismissed