Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

До суду з вказаним вище позовом, уточненим 21.07.2014 року, звернувся [PERSON], в якому просив визнати недостовірними та неповними дані внесені «Фірмою «Київ» товариством з обмеженою відповідальністю (ЛТД) до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації Комплексної реконструкції [ADDRESS] (перший пусковий комплекс), будівництво підземного паркінгу у південному крилі [ADDRESS], що зареєстрована 28.02.2014 року за №0Д143140590763 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області. Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. 28.02.2014 року за № ОД 143140590763 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Одеській області (далі - ІДАБК в Одеській області) було зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації Комплексної реконструкції [ADDRESS] (перший пусковий комплекс), будівництво підземного паркінгу у південному крилі [ADDRESS]. Порядок подання і реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації визначено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року. На думку позивача, відповідачем було внесено недостовірні та неповні дані до вищевказаної декларації про готовність об'єкта до експлуатації, а саме: відхилення загальної площі та кількості поверхів об'єкта від його проектної документації, відсутність дозволу на будівництво паркінгу на земельній ділянці, а також невірно зазначена категорія складності. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, письмових заперечень до суду не надав. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Господарський суд Одеської області у рішенні від 20.12.2013 року по справі № 916/2953/13 встановив, що дозвіл на будівництво №1094 від 26.12.2008 року, наданий відповідачу, є дійсним, незважаючи на передачу прав забудовника іншої особі за протоколом №3 від 27.06.2013р. Тобто, на момент реєстрації Декларації про готовність об'єкту до експлуатації № ОД 143140590763, замовником будівництва був відповідач, ТОВ "Київ". Суд встановив, що ТОВ "Київ" (код ЄДРПОУ: 2094698) було належно вказане у якості замовника будівництва у Декларації про готовність об'єкту до експлуатації, та підстави для визнання декларації недійсною та скасування її реєстрації з цього приводу відсутні. Правомірність будівництва паркінгу на підставі Договору оренди земельної ділянки від 12.12.2001 року, зареєстрованого у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) за №516/9 встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 21.12.2005 року по справі № 6/883, яке залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007 року. Також, судом встановлено правомірність внесення зазначеного договору оренди до декларації про готовність об'єкту до експлуатації - у якості документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою для будівництва. Правомірність спорудження надземних елементів підземного паркінгу випливає із п.1 резолютивної частини рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2005 року по справі № 6/883, яке залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007 року, було прямо передбачено право проходу (у тому числі шляхом встановлення і обслуговування ліфтів та ескалаторів у підземний простір) та проїзду через земельну ділянку. Очевидна неможливість зведення підземного паркінгу без зовнішніх елементів в'їздів/ виїздів та входів/ виходів підтверджується п.п. 6.17 та 6.19 ДБН "Підземні споруди". Судом встановлено правомірність спорудження надземних елементів підземного паркінгу та відсутність, з цього приводу, підстав для визнання недійсною або внесення будь-яких змін до декларації про готовність об'єкту до експлуатації № ОД 143140590763. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» в ч.2. ст.39-1 встановлює виключний перелік підстав для скасування реєстрації декларації про введення об'єкта в експлуатацію. Така реєстрація може бути скасована тільки в тому випадку, якщо будівництво є самовільним. У тій же статті Закон встановлює ознаки самочинного будівництва: відсутність документа, що підтверджує право на землекористування, відсутність документа, який надає право на будівельні роботи, чи відсутність затвердженого проекта. Перелік ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є спеціальним по відношенню до ст.376 ЦК України, яка, в будь-якому випадку, його повторює з одним доповненням: "істотні порушення будівельних норм і правил". Оскільки поняття "істотних" в нормативних актів не конкретизовано, воно не може застосовуватися судом в силу ст.58 Конституції: ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом, як правопорушення. Таким чином, винятковий і повний перелік підстав для визнання недійсною та скасування реєстрації декларації про введення в експлуатацію паркінгу на Грецькій площі, 1 в Одесі міститься в ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Реєстрація декларації не може бути скасована з інших підстав, у тому числі на підставі будь-яких інших порушень, ніж прямо передбачені даною нормою закону. Тому, наведені в позовній заяві аргументи не заслуговують на увагу. Тим часом, суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України аналізує наявність підстав для скасування реєстрації декларації, які передбачені ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Право користування ділянкою під будівництво встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 21.12.2005 року по справі № 6/883, яке залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007 року. Суд встановив, що на момент винесення даного судового рішення, державна реєстрація сервітуту не була умовою його виникнення. Так, відповідно до ст.210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Згідно до ч.3. ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції діючої на момент постановлення рішення суду, реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Проте, судове рішення не є правочином в розумінні ст. ст. 202-214 ЦК України, тому встановлення сервітуту судовим рішенням не регулюється зазначеними нормами. Дана позиція підтверджується й ст. 100 Земельного кодексу України (в редакції діючої на момент виникнення правовідносин), за якою державній реєстрації підлягав лише договір про встановлення земельного сервітуту, оскільки він є правочином, а не інші способи його встановлення. Лише з 16.03.2010 року, тобто після виникнення права сервітуту відповідно до згаданої ухвали ВАСУ від 30.05.2007, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановив у ч.3 ст. 3, що державна реєстрація прав є передумовою їх виникнення. Судом встановлено правомірність використання земельної ділянки для спорудження підземного паркінгу на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2005 року по справі № 6/883, яке залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007 року. Право користування сусідньою ділянкою під благоустрій встановлено Договором оренди земельної ділянки від 12.12.2001 року, зареєстрованим у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) за №516/9. Правомірність його використання під облаштування паркінгу підтверджується зазначеним рішенням Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007 року. Судом встановлено, що будівництво підземного паркінгу повністю велося на земельній ділянці, належним чином для цього виділеній. Суд звертає увагу на неістотність аргументу позивача про те, що в декларації було зазначено лише одне з двох підстав землекористування. Закон ставить скасування реєстрації декларації в залежність не від формальних порушень при її заповненні, а від наявності чи відсутності фактичного права користування ділянкою під забудову. Таке право у забудовника малося на підставі вищенаведених документів. Суд встановив, що зазначення в декларації про готовність об'єкту до експлуатації лише однієї з двох підстав землекористування, тобто договору оренди №516/9, а не рішення Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007 року, не є підставою для визнання зазначеної декларації недійсною та скасування її реєстрації. Відповідно до ст.34 "Закону про регулювання містобудівної діяльності", документом, що посвідчує право на ведення будівельних робіт є зокрема, дозвіл на будівництво. Зазначений дозвіл було належним чином видано інспекцією ДАБК в Одеській області №1094 від 26.12.2008 року. Незалежно від зазначеної в ньому дати закінчення будівництва, воно діяло до закінчення будівництва на підставі п.8 Перехідних положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (набрав чинності 12.03.2011р.). Таким чином, на момент реєстрації декларації про введення об'єкта в експлуатацію дозвіл на будівництво був належно виданим та чинним. Суд звертає увагу на неістотність аргументу позивача про те, що дозвіл на будівництво мало бути переоформлено на правонаступника забудовника. Предметом розгляду в даному спорі не є питання, чи допустив забудовник правопорушення, не подавши вчасно заяву про внесення змін у дозвіл на будівництво. Згідно ст.35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на ведення будівництва має тільки та особа, яку зазначено в дозволі на будівництво, і тільки вона повинна подавати декларацію про введення в експлуатацію. Таким чином, суд встановив, що будівництво велося на підставі належного дозволу. Суд проаналізував наявність належно затвердженого проекту. Згідно ч.1 ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», завдання на проектування об'єктів будівництва затверджується виключно замовником, окрім спеціальних випадків, що не відносяться до предмету спору. Як вбачається з титульного листа проекту і даних Держінвестекспертизи, проект фірми "Конрест" був затверджений замовником. У процесі будівництва, на підставі протоколу №36 від 30.05.2012 року позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій облдержадміністрації, виникла необхідність у протиаварійних роботах. Відповідний Проект протиаварійних робіт, який складається з проекту «Строительное понижение» ПР-12/08-05.1, проекту «Внутренние конструкции» ПР-12/09-01.КЖ, проект «Упорно-опорная балка на отм. 41.500 по перемитру ограждения котлована» ПР-12/08-05 були розроблені ТОВ «Гидроспецстроймонтаж» (лиц. АВ№514802 від 17.03.2010 року) м. Дніпропетровськ. Суд звертає увагу на те, що замовник мав право затвердити проект без проведення Держінвестекспертизи як в силу того, що спорудження відноситься до 3-ї категорії складності, так і в силу того, що попередня експертиза проекту не потрібна для протиаварійних робіт згідно ч.4. ст. 31 Закону. Суд звертає увагу на те, що надземні елементи паркінгу складаються з огорож входів, дахів над ними, а також клумб і фонтану. Всі ці елементи присутні в матеріалах проекту, наданих суду відповідачем, який пройшов Держінвестекспертизу, і згадуються в її звіті як надземні елементи площею до 0.09 га. Таким чином, суд встановив, що будівництво підземного паркінгу велося на підставі належним чином затвердженого проекту. Підсумовуючи, спорудження підземного паркінгу не є самочинним будівництвом. Воно проводилось на земельній ділянці, відведеній для цієї мети відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 12.12.2001 року, зареєстрованого у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) за №516/9 та рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2005 року по справі № 6/883, на підставі дозвол на виконання будівельних робіт, виданим інспекцією ДАБК в Одеській області №1094 від 26.12.2008 року та відповідно до належно затвердженого проекту. На підставі вищевикладеного, судом встановлено обставини відсутності підстав для визнання недостовірними та неповними даних внесені до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації або визнання недійсною та скасування реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації: Комплексної реконструкції [ADDRESS] (перший пусковий комплекс), будівництво підземного паркінгу у південному крилі [ADDRESS] від 28.02.2014 року за №0Д143140590763.

Outcome: dismissed