Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

28.11.2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу шкоди в розмірі 1 000 грн., заподіяної в результаті ДТП, що сталась 22.09.2017 р. в м. Києві по вул.. Нижній Вал, 39 за участю автомобіля ГАЗ д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Skoda Fabia д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , а також стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат на сплату судового збору в розмірі 704, 80 грн. та 4 928 грн. 40 коп. витрат на правничу допомогу. Свій позов обґрунтовує тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3615880-02-10-01 від 24.01.2017 року, предметом якого були інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Skoda Fabia д.н.з. [NUMBER] , у відповідності до умов якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. В результаті ДТП, яка сталася 22.09.2017 р. було пошкоджено транспортний засіб Skoda Fabia д.н.з. [NUMBER] та відповідно до Постанови Подільського районного суду міста Києва від 18.10.2017 р. водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто адміністративної відповідальності. Згідно розрахунку-фактури №ПР-378 від 26.09.2017 р. вартість відновлюваного ремонту автомобіля Skoda Fabia д.н.з. [NUMBER] склала 13 178, 00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована полісом №АК/1828325 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, однак згідно Полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АК/1828325 було передбачено безумовну франшизу в розмірі 1 000 грн., яку було виплачено на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО». 18.04.2018 р. між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП « [PERSON] » укладено Договір №18/04/2018 про відступлення права вимоги, згідно якого позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування №3615880-02-10-01 від 24.01.2017 р. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачу 05.05.2018 року було направлено Регресну вимогу №8449-02 про відшкодування збитків в порядку регресу рекомендованим листом №0303805934452, проте відповідачем в добровільному порядку сума збитків відшкодована не була, а тому позивач вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, суд відповідно до вимог частини десятої статті 187 ЦПК України здійснив виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомленим про місце, день і час розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не прибув в судове засідання і не повідомив суд про причини свого неприбуття, суд вважає причини неприбуття відповідача в судове засідання неповажними. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.п.22.1. ст.22 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів "). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регрес) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що 22.09.2017 р. в м. Києві по вул.. Нижній Вал, 39 за участю автомобіля ГАЗ д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Skoda Fabia д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталася порожньо-транспортна пригода. Постановою судді Подільського районного суду м. Києва №758/13044/17 від 18.10.2017 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення. Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль Skoda Fabia д.н.з. [NUMBER] було пошкоджено та заподіяно матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування", страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Судом встановлено, що на момент вищезазначеного страхового випадку транспортний засіб марки Skoda Fabia д.н.з. [NUMBER] був застрахований полісом № АК / 1828325 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Відповідно до ст. 21 Закону України "Про страхування", страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України). Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно зі ст. 29 Закону України ,Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована полісом №АК/001828325 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується Витягом з централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 59), ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, однак згідно Полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АК/1828325 було передбачено безумовну франшизу в розмірі 1 000 грн., яку було виплачено на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО». 18.04.2018 р. між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП « [PERSON] » укладено Договір №18/04/2018 про відступлення права вимоги та Додаток №1 до Договору, згідно якого позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування №3615880-02-10-01 від 24.01.2017 р. (а.с. 9-10, 12). З метою досудового врегулювання спору, Відповідачу 05.05.2018 року було направлено Регресну вимогу №8449-02 про відшкодування збитків в порядку регресу рекомендованим листом №0303805934452, проте відповідачем в добровільному порядку сума збитків відшкодована не була (а.с. 30). Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 1194 ЦК України, в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України "Про страхування" можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 р. у справі № 6-2878цс15. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та можливість його задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, у відповідності до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано Додаткову угоду №1, згідно якої позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 928,40 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved