Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 14.04.2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було підписано Заяву № б/н, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови банківського рахунку та кредитного договору. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 30.11.2015 року виникла заборгованість в сумі 21078,42 гривень за кредитним договором, з яких 3908,82 гривень заборгованість за тілом кредиту; 15689,68 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, та штрафи 500 гривень (фіксована частина) та 979,93 гривень (процентна складова). Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, вказуючи, що договір про надання кредиту ним було укладено 14.04.2005 року, відповідно до якого йому було видано кредитну картку з терміном дії до 05 місяця 2011 року та встановлено кредитний ліміт 2000 гривень. З часу закінчення строку дії отриманої кредитної картки, розпочався перебіг строку позовної давності. Звернувшись до суду 03.03.2016 року з вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договором, позивач вчинив таку дію з пропуском строку позовної давності. Просить застосувати строк позовної давності у вказаній справі та відмовити позивачу в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача Смочек В.В. підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Проти застосування до спірних правовідносин строку позовної давності заперечив, вказавши, що позивачем пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором [PERSON] востаннє здійснював операції по картковому рахунку 25.07.2014 року, а позов до суду подано 03.03.2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Окрім того, укладений з відповідачем договір, продовжує діяти до повного виконання зобов`язання. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказавши, що згідно виписки з карткового рахунку [PERSON] 25.07.2014 року відбулося автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості, а тому не може свідчити про погашення заборгованості [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.11.2015 року, який долучено позивачем до позовної заяви, останній платіж за вказаним кредитним договором [PERSON] здійснив 04.08.2009 року. Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості 03.03.2016 року позивач пропустив строку звернення до суду. Просить задовільнити клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 14.04.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, [PERSON] , укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, відповідач отримав у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Додаткова угода укладена 14.04.2005 року укладена з ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] на умовах договору №SAMDN03000002454065 містить умови та правилами надання банківських послуг щодо кредитування ПриватБанком, яка містить власноручний підпис відповідача (а.с.8). Відповідач [PERSON] отримав платіжну картку - 20.05.2005 року, що стверджується його підписом. (а.с.8). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування кредитної карти [PERSON] (картковий рахунок [NUMBER] від 15.04.2005) кредитним ліміт за вказаним картковим рахунком було змінено 29.12.2009 року в розмірі 3910 гривень (а.с.7) Станом на 30.11.2015 року заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором становить - 21078,43 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 3908,82 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 15689,68 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 979,93 грн. Останній платіж за вказаним договором було здійснено 04.08.2009 року на суму 907,1 гривень. Також 23.06.2014 року та 25.07.2014 року відбулося погашення кредитної заборгованості на суми 172,10 гривень та 14,99 гривень відповідно. (а.с.4-6) Відповідно до виписки за картковим рахунком за договором SAMDNFF000103802650 від 22.08.2013 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , за період з 01.01.2011 по 31.12.2014, наданий відповідачем, платіж за 25.07.2014 року на суму 14,99 грн., є автоматичне списання коштів для погашення заборгованості по картці [NUMBER] . Попередній платіж за вказаним картковим рахунком відбувся 23.06.2014 на суму 172,71 грн, що також є автоматичне списання грошей для погашення заборгованості по картці [NUMBER] . (а.с.108-109) Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, представник відповідача та відповідач вказував на те, що сплив строк позовної давності. Слід зазначити, що Верховний Суд своєю Постановою від 16.01.2018 року в справі № 279/11064/15ц погодився з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. В постанові ВС зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за кредитом, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 30.03.2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 257-258 ЦК України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 року у справі № 6-20цс14; від 18.06.2014 року у справі № 6-61цс14; від 03.06.2015 року у справі № 6-31цс15. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Матеріали справи не містять підтверджень, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», що може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З врахуванням наведеного, відповідно до статті 257 ЦК України, судом застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки. Судом встановлено, що згідно виписки за картковим рахунком за договором SAMDNFF000103802650 від 22.08.2013 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , за період з 01.01.2011 по 31.12.2014, наданий відповідачем, платіж за 25.07.2014 року на суму 14,99 грн., є автоматичне списання коштів для погашення заборгованості по картці [NUMBER] . Попередній платіж за вказаним картковим рахунком відбувся 23.06.2014 на суму 172,71 грн, що також є автоматичне списання грошей для погашення заборгованості по картці [NUMBER] . Останній платіж за вказаним договором було здійснено 04.08.2009 року на суму 907,1 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 14.04.2005 року. Відповідач звернувся до суду зі заявою про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа 200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] в 03 березня 2016 року. Таким чином, визначений статтею 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору від 14.04.2005 року закінчився. Згідно статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Перебіг позовної давності, відповідно до статті 264 ЦК України, переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач суду не заявляв. Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Крім того, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16. Автоматичне погашення простроченої заборгованості не вважається визнанням боргу та підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки не являється результатом вольових дій боржника, воно свідчить про час, коли кредитодавець дізнався про порушення умов договору позичальником. Банківська платіжна картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК), а не закінченням терміну дії договору. На підставі оцінки усіх доказів у їх сукупності, зокрема, додаткової угоди від 14.04.2005 року, довідки про умови кредитування, виписки по банківському рахунку, та розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про те, що банк в даному випадку підтвердив своє порушене право вимагати погашення виниклої заборгованості, проте в межах визначених у умовах кредитування. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Доводи представника позивача про те, що вказаний кредитний договір діє до повного його виконання незалежно від строку дії кредитної картки, на думку суду не заслуговують на увагу. Так, представником позивача до суду надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] , в якій зазначено, що строк дії кредитної картки за картковим рахунком [NUMBER] від 15.04.2005 встановлено 05 місяць 2011 року. При цьому, повторне звернення відповідача до установи банку 07.02.2014 року та 15.03.2016 року та укладення інших договорів, на які посилався позивач в запереченні щодо застосування строку позовної давності, не змінює терміну виконання вказаного кредитного зобов`язання. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості слід відмовити у повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed