Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує у позовній заяві на те, що [INFO] року померла його бабушка [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим за її життя 01.12.2009 року, який не був змінений чи скасований спадкодавцем. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заповіла йому [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Решту майна успадкував по заповіту відповідач. Спадщину він, [PERSON], прийняв шляхом отримання згоди іншого спадкодавця на прийняття спадщини. Однак постановою приватного нотаріуса йому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабушки на вищевказаний житловий будинок. Відмова була мотивована тим, що зазначений об'єкт нерухомості належав до суспільної групи колгоспний двір, а відтак є спільною сумісною власністю його членів, частки яких за відомо не визначені, відтак неможливо встановити яка частка майна належала спадкодавцеві. В судове засідання позивач не з'явився, однак до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому також зазначено, що заявлені позовні вимоги він підтримує повністю та просить суд задовольнити їх з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, надавши суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позов визнає у повному обсязі, не заперечує відносно його задоволення та визнання права власності на вказане нерухоме майно за позивачем. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України, необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в селі Берестівка Липовецького району Вінницької області померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. За життя, 01.12.2009 року вона, [PERSON], на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження відповідно до якого заповіла належний їй на праві приватної власності цілий житловий будинок з господарськими будівлями та присадибну земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] своєму внукові позивачеві у справі [PERSON], а все інше майно своєму племіннику [PERSON], який є відповідачем у справі. Вказаний заповіт був посвідченим 01.12.2009 року секретарем Лукашівської сільської ради Липовецького району та зареєстрований в реєстрі за №71. За відомостями сільської ради такий заповіт при житті спадкодавця не змінювався та не скасовувався. На виконання роз'яснень п.24 ППВСУ від 30.05.2008 року за №7, судом було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлої [PERSON] №10/2013. Згідно матеріалів Спадкової справи судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористався відповідач подавши в шестимісячний строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Також судом з'ясовано, що [PERSON] дав згоду на подачу позивачем [PERSON] заяви про прийняття спадщини, оскільки останній пропустив строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Отже судом встановлено, що сторони у справі є спадкоємцями за заповітом майна, що залишилось після смерті [PERSON] Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні немає. 07.03.2014 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], оскільки нотаріусом було з'ясовано, що такий об'єкт нерухомості належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON], а відтак він є об'єктом права спільної сумісної власності та не визначено, яка частка належала спадкодавцеві. За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], належав до колгоспного двору головою якого зазначено [PERSON], що доведено Свідоцтвом про право особистої власності на житло за №96 виданим 22.12.1991 року виконкомом Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи №180 заведеної КП «ВООБТІ», власником вищевказаного об'єкта нерухомого майна зазначено [PERSON], що підтверджено Технічним паспортом на житловий будинок, який виданий 11.01.2014 року. Як свідчить довідка видана виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 13.03.2014 року за №124, станом на 15 квітня 1991 року згідно записів по господарських книг №12 особовий рахунок [NUMBER] житловий будинок [ADDRESS] відноситься до категорій - колгоспний двір, єдиним членом та головою якого була [PERSON]. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами спору є спадковими, спадщина відкрилась після 01.01.2014 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК України. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк. Здобуті у справі докази доводять факт прийняття позивачем як спадкоємцем за заповітом спадщини та належність її спадкодавцеві. Однак у нотаріальному порядку оформити свої права позивач позбавлений можливості. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, який увійшов до складу спадкового майна, та яке прийняв позивач. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234,, 1241, 1268 -1270 ЦК України,

Outcome: approved