Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Представник ПАТ "КБ "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової І.О. звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 21.06.2007 року згідно договору "Автопакет" № 21/06/2007/840-АП/266 [PERSON] було надано кредит в сумі 11 320 доларів США строком на 84 місяці, терміном до 21.06.2014 року. Умовами вказаного договору було узгоджено зобов'язання відповідача щодо сплати відсотків в розмірі 14,4% річних, щомісячна мінімальна сплата платежу у розмірі 215 доларів США, а також сплата штрафних санкцій у разі невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобов'язань. Банк свої зобов'язання за договором виконав та надав грошові кошти в обумовленому договором розмірі відповідачеві, однак відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань допустив станом на 02.03.2017 року заборгованість по кредитному договору в сумі 9 313,82 доларів США, та 78 116,88 грн., що еквівалентно за курсом НБУ 331 272,46 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена - 6 237.81 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 3 076.01 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту - 78 116,88 грн., які позивач просить суд стягнути із відповідача, а також вирішити питання судових витрат. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи, в підтвердження чому є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. 11.05.2017 року судом було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 14.06.2007 року [PERSON] звернувся до ВАТ КБ «Надра із Анкетою - заявою на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» (а.с.4). 21.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» №21/06/2007/840-АП/266, предметом якого є грошові кошти, які банк зобов'язався надати позичальнику у розмірі 11 320 доларів США на придбання автотранспортного засобу. У договорі сторони узгодили відсоткову ставку у розмірі 14, 4% на місяць, строк на який надано кредит - до 21.06.2014 року, розмір мінімального платежу - 215 доларів США; а також узгодили зобов'язання позичальника у разі неналежного виконання умов такого договору, тощо. Вказаний договір та Додаткові угоди до нього від 16.08.2010 року та 05.05.2011 року було засвідчено підписами сторін. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, передавши грошові кошти позичальнику, що підтверджується заявою про видачу готівки №850 від 21.06.2007 року (а.с.31), яка долучена до матеріалів справи. У позові позивач вказує, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за вищевказаним договором відповідач допустив заборгованість перед банком за кредитом, яка станом на02.03.2017 року складає в сумі 9 313,82 доларів США, та 78 116,88 гривень, що еквівалентно за курсом НБУ 331 272,46 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена - 6 237.81 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 3 076.01 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту - 78 116,88 грн., в підтвердження чому надав суду розрахунок заборгованості [PERSON] (а.с.35-36). Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Законута міжнародних стандартів фінансової звітності. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України"та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність"Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до п. п. 1.10, 4.1 - 4.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України N 254 від 18.06.2003 (далі за текстом - Положення), операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками. Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до п. п. 5.1 - 5.5 Положенняінформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку. Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Згідно з п. п. 5.6, 5.8 Положеннявиписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України. Операції в іноземній валюті в аналітичному обліку ведуться в подвійній оцінці, а саме: в іноземній валюті - за номіналом, у гривневому еквіваленті - за офіційним курсом гривні до іноземних валют (п. 5.9 «Положенння про організацію операційної діяльності в банках України»). В судовому засіданні представник позивача вказав, що заборгованість відповідача перед банком підтверджується розрахунком, а також зазначив, що сума заборгованості не заперечувалась відповідачем, що є належним підтвердженням заборгованості відповідача за кредитним договором та підлягає стягненню судом на користь банку. Суд, сприяючивсебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював представнику позивача його права та обов'язки щодо надання належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у позовній заяві, зокрема щодо надання виписки по особовому рахунку відповідача чи інших документів сформованих в електронними системами банку на підтвердження виконаних операцій за договором. В судовому засіданні представник позивача вказав, що не вбачає потреби надання інших доказів, а ніж ті, що зібрані у справі, оскільки виписка по особовому рахунку складається з досить великого обсягу інформації та займе досить багато паперу, а суд не має спеціальних знань у цій галузі аби дати юридично правильну оцінку такому документу. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 60 ЦПК Українипередбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що розрахунок заборгованості проведений позивачем на підтвердження заборгованості відповідача перед банком не є належним доказом проведених відповідачем банківських операцій, який містить повне відображення достовірної інформації про стан активів і зобов'язань відповідача, інших доказів матеріали справи не містять, отож суд дійшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеності. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, а тому у разі відмови в задоволені позову відносить судові витрати понесені позивачем при пред'явлені позову щодо сплати судового збору за його рахунок.

Outcome: dismissed