Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

28 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ФОП [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору. В обґрунтування позову посилався на те, що 15 січня 2019 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір (замовлення) з ремонту комп`ютерної техніки з поставкою та оплатою відповідних комплектуючих матеріалів загальною вартістю 7 100 гривень. 15 січня 2019 року позивачем було здійснено повну оплату вартості замовлених послуг в розмірі 7100 гривень. Станом на 1 березня 2019 року комп`ютер не відремонтовано. 01 березня 2019 року відповідачем власноруч було написано розписку, що він зобов`язується повернути грошові кошти у зв`язку з невиконанням умов договору у розмірі 7 100 гривень у строк до 5 березня 2019 року включно. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань, [PERSON] звернувся до Лівобережного відділення поліції з відповідною заявою, в якій виклав вищезазначені обставини, на що йому 15 квітня 2019 року було направлено відповідь, що в ході перевірки в діях ФОП [PERSON] ознаки кримінального правопорушення відсутні, було запропоновано звернутися до суду. Неодноразові звернення позивача до ФОП [PERSON] щодо виконання ним умов договору, або повернення сплачених грошових коштів, було проігноровано. Тому позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким розірвати між ним та ФОП [PERSON] договір (замовлення) з поставки комплектуючих та ремонту комп`ютерної техніки, укладений 15 січня 2019 року, стягнути з ФОП [PERSON] 7 100 гривень, сплачені за послуги з поставки комплектуючих та ремонту комп`ютерної техніки. Також просить стягнути з відповідача 1000 гривень завданої моральної шкоди, яка виразилась в тому, що він неодноразово був змушений звертатись до відповідача з проханням про виконання умов договору або повернення сплаченої суми вартості робіт, що принижувало його гідність, що у своїй сукупності завдало позивачу моральну шкоду. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 31 травня 2019 року відкрите провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 12 серпня 2019 року справа призначена до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи вести за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі наявних у справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та Фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено усний договір замовлення з ремонту комп`ютерної техніки з поставкою та оплатою відповідних комплектуючих матеріалів загальною вартістю 7 100 гривень, які згідно товарного чеку № 143 від 15 січня 2019 року були сплачені у повному обсязі позивачем у сумі 7 100,00 гривен (а.с.8). За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, кожна з яких, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог в частині невиконання ним зобов`язань щодо ремонту комп`ютерної технікиза вказаним договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з п.7 ч.1 Закону України "Про захист прав споживачів" договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. З преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Пункт 17 ч.1 вказаного Закону визначає послугу як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Оскільки за договором, укладеними між сторонами, [PERSON] виступав саме як споживач послуг, правовідносини, що виникли, регулюються саме Законом України "Про захист прав споживачів". Суд акцентує увагу на той факт, що відповідач в односторонньому порядку вирішив не надавати послуги позивачу щодо ремонту комп`ютерної техніки та в подальшому погодився з відшкодуванням збитків, відповідно до розписки від 01 березня 2019 року, що мається в матеріалах справи (а.с. 9). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про повну відповідність чинному законодавству вимог позивача про відшкодування завданих йому невиконанням вказаного договору збитків, тому що відповідач по теперішній час не тільки не виконав умови договору, а й в односторонньому порядку відмовився від їх виконання. При цьому реальними збитками суд вважає понесені [PERSON] витрати в якості оплати замовлення на загальну суму 7 100 гривень, які до теперішнього часу йому не повернуті. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того позивач в позові зазначає, що внаслідок невиконання договору з боку відповідача він зазнав також моральні страждання й переживання. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів`при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі. Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як зазначено у пункті третьому частини другій та частині третій вказаної норми закону, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., зі змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди суд виходить з того, що позивач зазнав як моральних страждань, негативних наслідків, заподіяних незаконними діями відповідача. Залежно від глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень відповідає обставинам події та підлягає задоволенню, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути суму у розмірі 1000,00 гривень. Згідно ст. 22 ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 768,40 грн. та за вимоги майнового характеру в розмірі 768,40 грн., а всього в розмірі 1536,80гривень.

Outcome: approved