Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 02 липня 2014 року між нею та ТОВ фірма "Фіаніт-А" було укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS], відповідно до якого сторони погодили в строк до 07 липня 2014 року укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позивачем було сплачено забезпечувальний платіж у розмірі 50 000 грн., який підлягав поверненню під час укладення основного договору. 07 липня 2014 року позивач з'явилася до приміщення приватного нотаріуса для укладення основного договору, однак відповідач в порушення умов попереднього договору для укладення основного договору не з'явився. Пунктом 8.2 попереднього договору встановлено, що у разі невиконання договору з вини ТОВ фірма "Фіаніт-А", останній зобов'язаний повернути подвійний розмір забезпечувального платежу. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 100 000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 02 липня 2014 року між ТОВ фірма "Фіаніт-А" та [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони прийшли до взаємної згоди укласти та належним чином оформити у строк до 07 липня 2014 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення [ADDRESS]. Пунктом 7 зазначеного договору встановлено, що Сторона-2 ([PERSON]) на забезпечення виконання зобов'язань за цим договором під час підписання сплатила Стороні - 1 (ТОВ фірма "Фіаніт-А") забезпечувальний платіж у розмірі 50 000 грн., який підлягає поверненню стороні - 2 під час підписання основного договору. Підписи сторін під цим договором свідчать про передачу вказаного забезпечувального платежу Стороною-2 Стороні-1 та прийняття забезпечувального платежу Стороною-1 від Сторони-2. Пунктом 8.2 попереднього договору визначено, що у разі невиконання договору станеться з вини Сторони-1, останні зобов'язані повернути Стороні-2 подвійний розмір забезпечувального платежу. Також, судом було встановлено, що відповідачем не було дотримано домовленості стосовно продажу вказаного нерухомого майна. В свою чергу позивач свою частину домовленостей за попереднім договором із відповідачем виконала повністю - передала йому грошову суму в розмірі 50 000 грн., а відповідач від виконання свого зобов'язання щодо укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ухилився, чим порушив права позивача. Статтею 635 ЦК України передбачено: Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Як вбачається з матеріалів справи, попередній договір, укладений в письмовій формі та відповідає вимогам законодавства України щодо укладення договорів та є чинним. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання (обов'язків за договором), тобто "каральна" функція, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч.1 ст. 571 ЦК Ураїни). Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов'язання. Відсутність зобов'язання виключає й сам засіб його забезпечення, зокрема завдаток. На стадії ж переддоговірних відносин (попереднього договору) грошова сума, передана майбутньому кредитору (продавцю) майбутнім боржником (покупцем) у рахунок належних з нього за майбутнім договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, ще не пов'язана з об'єктом забезпечення. Між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, а сторони лише попередньо домовились письмово про укладення такого договору у майбутньому, суд дійшов до висновку про те, що передана позивачем відповідачеві грошова сума в розмірі 50 000 грн. є авансом, який підлягає поверненню. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача, викладені у позовній заяві щодо обов'язковості для виконання укладеного сторонами попереднього договору від 02 липня 2014 року є обґрунтованими. Тому, суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача суми 100 000 (подвійний розмір забезпечувального платежу) підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved