Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування та судових витрат. Позивач в обгрунтування своїх позовних вимогах посилається на те, що 19.12.2016 між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5239323, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля ВАЗ 21061, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 19.08.2017 о 19 год. 30 хв. у м. Радомишль Житомирської області по вул. Микгород, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 01.09.2017 встановлено винність водія [PERSON] у ДТП. Позивач зазначив, що вказана подія за участю застрахованого автомобіля визнана ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" страховою, про що були складено страховий акт від 02.01.2018 №UA2017082100052/L01/01 та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Як на підставу позову позивач посилається на п. 5 ст. 21 Закону України «Про страхування», п.п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких відповідач повинен був повідомити позивача про дорожньо-транспортну пригоду, однак цього не зробив, а тому позивач просить в порядку регресу стягнути з відповідача виплачену суму страхового відшкодування в розмірі 85 772,77 грн. та витрати на судовий збір в сумі 1 921,00 грн. Ухвалою від 20.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання без виклику сторін. В зв`язку з повідомленням органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача про відсутність реєстрації [PERSON] за вказаною в позові адресою, виклик останньої у справі здійснювався згідно положень ч. 11 ст. 128 та ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.62). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши заяву позивача та інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 19.08.2017 о 19 год. 30 хв. у м. Радомишль Житомирської області по вул. Микгород, [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, у результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем Toyota C-HR д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 01.09.2017 [PERSON] було визнано винною у скоєнні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.12). Цивільно-правова відповідальність потерпілої особи на момент ДТП була застрахована в ТДВ «Експрес Стархування» згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.17.2355042 від 24.05.2017, а цивільно-правова відповідальність автомобіля ВАЗ 21061, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] було застраховано у позивача (а.с.10, 20-21, 22-31). Відповідно до звіту № 24 від 27.10.2017 про оцінку КТЗ TOYOTA C-HR держномер [NUMBER], виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Укравтолізинг», вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 91866,11 грн. (а.с.34-51). Згідно з розрахунком страхового відшкодування до страхового акту № UA2017082100052/L01/01 з урахуванням 0,00 грн. франшизи, сума страхового відшкодування складає 85772,77 грн. (а.с.15). Як вбачається із страхового акта ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» від 02.01.2018, вирішено провести виплату страхувальнику [PERSON] відшкодування в розмірі 85772,77 грн. (а.с.14), згідно платіжного доручення № 010245 від 03.01.2018 платник ПрАТ СК «ПЗУ Україна» перерахував 85772,77 грн., отримувач ТДВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ», призначення платежу - страхове відшкодування по регресній вимозі, страхувальник [PERSON] ( [PERSON] ), проведено банком 04.01.2018 (а.с.13). Звертаючись до суду з вимогою до відповідача позивач посилається на те, що відповідач у встановлений законом строк за відсутності поважних на те причин не повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, а тому ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відшкодувавши завдану відповідачем шкоду, відповідно до пп. Ґ п. 38.1.1 ч. 38.1 статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набув права зворотної вимоги. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону). Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Передбачений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону обов`язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП, надати страховику повідомлення про ДТП установлений законодавством із метою надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Проте, зазначена норма вказує на право страховика щодо подання регресної вимоги, а не необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу. У цій справі встановлено, що факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності; сама подія ДТП визнана позивачем страховим випадком, що підтверджується складеним ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страховим актом від 02.01.2018, та ним добровільно сплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням, наявними у матеріалах справи, а тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Таким чином, сам по собі факт неповідомлення у цій справі відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і його обставин за допомогою інших джерел, не призвела до необґрунтованих виплат зі сторони позивача. Зазначене узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 642/2779/17-ц та постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15 та від 22.03.2017 у справі № 6-2011цс16. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Посилання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у позові на постанови Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15 та від 23.03.2016 у справі № 6-2598цс15 є безпідставними, оскільки зроблені у ній висновки узгоджуються із висновками суду у цій справі. Так, зазначеною постановою у справі № 6-2598цс15 Верховний Суд України, посилаючись на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції із метою з`ясування, чи може бути підставою для задоволення регресної вимоги страхової компанії сам по собі факт відсутності повідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку. Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України такі слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed