Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати недійсним договір міни від 19.12.2014 року укладений [PERSON] від її імені з [PERSON] про міну земельної ділянки, площею 7,4202 гектар на земельну ділянку, площею 0,01 гектар та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 7,4202 гектар за [PERSON], посилаючись на те, що вказаний договір міни був укладений від її імені внаслідок зловмисної домовленості відповідачів, обмін відбувся нерівнозначний, чим порушено закони, які регулюють земельні правовідносини, зокрема п.п.б п. 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 14, 15 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 203, 215, 216, 232, 238, 715 Цивільного кодексу України, укладений в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), а тому в силу положень закону є підставою для визнання його недійсним. Представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі з обставин, викладених в позовній заяві та просив його задовольнити. Надав суду додаткові письмові пояснення про те, що 25.11.2014 року позивач, керуючи автомобілем [NUMBER] порушила правила дорожнього руху внаслідок чого пошкодила автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], який повідомив позивача, що для пришвидшення отримання страхового відшкодування оформленням відповідних матеріалів буде займатись [PERSON] В подальшому [PERSON] повідомив позивача про те, що до отримання страхового відшкодування їй необхідно оформити заставу на належну їй земельну ділянку, на той випадок, якщо страхового відшкодування не вистачить на відшкодування шкоди. 04.12.2014 року під впливом обману позивач вважаючи, що оформляє заставу, видала [PERSON] довіреність на укладення від її імені договорів міни або оренди належної їй земельної ділянки. На підставі вищевказаної довіреності, яка була видана позивачем під впливом обману, [PERSON] уклав з [PERSON] оспорюваний договір міни земельних ділянок (Т.1 а.с.111-113). Крім того, додатково пояснив, що [PERSON] укладено спірний договір міни з [PERSON] в інтересах останнього всупереч інтересами позивача. За площею та вартістю обмінені земельні ділянки явно є нерівнозначними, адже значно різняться, що свідчить про зловмисну домовленість представника [PERSON] [PERSON] з [PERSON] Позивач своєї згоди на обмін належної їй земельної ділянки на земельну ділянку відповідача не надавала. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення згідно яких в листопаді 2014 року зустрів свою знайому [PERSON], яка звернулась до нього з проханням допомогти у представленні її інтересів при укладанні договору міни у приватного нотаріуса [PERSON], оскільки вона проживає в с. Кірове та не має можливості приїхати до м. Кіровоград в день укладення угоди. 04.12.2014 року він та позивачка зустрілися у приватного нотаріуса [PERSON], де було посвідчено довіреність, за якою [PERSON] надала йому повноваження в тому числі із питань, що стосуються укладення від її імені договорів міни та оренди земельної ділянки, розташованої на території Бобринецького району, кадастровий номер 3520884200:02:000:0327. Не погоджується з доводами сторони позивача про те, що вказана довіреність видана під впливом обману, оскільки довіреність підписана власноручно позивачем у присутності приватного нотаріуса [PERSON] та ним посвідчена, особу [PERSON] встановлено, її дієздатність перевірено. Таким чином вважає, що [PERSON] усвідомлюючи свої дії та за власним волевиявленням надала йому повноваження на укладення спірного договору міни, тому він діяв в межах повноважень наданих довіреністю (Т.1 а.с. 59-60). Представники відповідача [PERSON] [PERSON]. [PERSON] позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] подала письмові заперечення за якими не погоджується з доводами позивача про те, що довіреність видана під впливом обману, оскільки підписана власноручно позивачем у присутності нотаріуса та ним посвідчена. Крім того, нотаріусом встановлено особу [PERSON], дієздатність перевірено. [PERSON] усвідомлюючи свої дії, за власним волевиявленням надала повноваження [PERSON] на укладення договорів міни щодо земельної ділянки кадастровий номер 3520884200:02:000:0327, який діяв в межах повноважень, наданих довіреністю. При укладенні спірного договору міни від 19 грудня 2014 року сторони досягли всіх істотних умов про перехід права власності на земельні ділянки, встановлені ст. 132 ЗК України та з дотриманням норм Цивільного кодексу України, зокрема укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, тому підстави для визнання договору недійсним відсутні. Треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та Фермерське господарство «Еталон-2014» в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 10 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, що передбачає рівні права сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, так і обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадів, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 244 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Судом встановлено, що 04 грудня 2014 року позивач [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх державних, громадських сільськогосподарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, тощо з питань, що стосуються укладення від її імені договорів міни (найму) оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, с/рада Куйбишевська, кадастровий номер: 3520884200:02:000:0327, на умовах на його власний розсуд, а також виконувати всі інші дії, повязані з виконанням наданих повноважень. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1672 (Т.1 а.с.8). [PERSON] на підставі рішення сесії Куйбишевської сільської ради народних депутатів від 28 грудня 1999 року №43 передано у приватну власність земельна ділянка площею 7,42 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Куйбишевської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР №024788, виданого 08 лютого 2001 року Куйбишевською сільською ради народних депутатів (Т1 а.с.115). На вказану земельну ділянку площею 7,4202 га на імя позивача також видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.06.2014 року з кадастровим номером 3520884200:02:000:0327 (Т1 а.с.116) та зареєстроване за нею право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за заявою [PERSON], що підтверджується копією відповідного витягу від 11.12.2014 року (Т1 а.с.119). Вказана земельна ділянка отримана на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідачем [PERSON] набуто у власність земельну ділянку площею 0,01 га з кадастровим номером 3520885600:02:000:4501 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за свідоцтвом про право власності від 11.12.2014 року (Т2 а.с.42) шляхом поділу земельної ділянки площею 7,12 га з кадастровим номером 3520885600:02:000:9030 за його заявою останнього (Т2 а.с.38, 41), яка в сою чергу надана йому у власність на підставі наказу в.о. начальника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність земельних ділянок» від 08.10.2014 року №11-1442/14-14-СГ як члену фермерського господарства «ЕТАЛОН-2014» земельної ділянки, що перебувала у користуванні господарства на підставі договору оренди від 16.06.2014 року, в порядку статей 15-1, 116, 118, 122 Земельного кодексу України (Т2 а.с.54-62). Тобто ці землі отримані не за рахунок земель, виділених на частку (пай) у реорганізованому сільськогосподарському підприємстві, адже отримана не у порядку встановленому Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". 19 грудня 2014 року між [PERSON], від імені якої діяв на підставі вказаної довіреності [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1730, про обмін земельної ділянки, площею 7,4202 гектарів, розташована за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, Куйбишевська сільська рада, кадастровий номер: 3520884200:02:000:0327, вартістю 113275 гривень, на земельну ділянку, площею 0,01 гектарів, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, Новоградівська сільська рада, кадастровий номер: 3520885600:02:000:4501, вартістю 153 гривні. Сторонами договору досягнуто домовленості про обмін земельних ділянок, що є предметом цього договору без доплати, оскільки оцінюють обмінюване майно рівнозначно (Т.1 а.с.9-12). У ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.6 ст. 715 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни. Згідно з підпунктом "б" пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема статтею 14 передбачено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України розробити рекомендації щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). На реалізацію цієї норми Закону наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 листопада 2003 року N 288 було затверджено рекомендації щодо обміну земельними ділянками, згідно підпунктів 3, 5 яких власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звертається усно або письмово до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки, який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву. Отже аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що обміненими можуть бути тільки земельні ділянки за схемою "пай на пай". Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 5 листопада 2014 року, від 11 лютого 2015 року. Проте за умовами оскаржуваного договору міни, власник земельної ділянки, отриманої на підставі Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передала у власність належну їй земельну ділянку в обмін на земельну ділянку, отриману не у порядку встановленому Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", адже була набута в порядку поділу за заявою власника земельної ділянки, яка в свою чергу передана у власність шляхом поділу між членами фермерського господарства орендованої земельної ділянки із земель державної власності, а не за рахунок земель, виділених на частку (пай) у реорганізованому сільськогосподарському підприємстві. Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження дотримання сторонами порядку обміну земельними ділянками, передбаченого ст. 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Таким чином, суд приходить до висновку про недійсність оспорюваного договору міни вчинений із порушенням сторонами мораторію на заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тобто п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України. Відповідно до ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Як дано роз'яснення в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч.3 ст. 238 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, за своєю правовою природою представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та і в інтересах довірителя. Однак, як вбачається з оскаржуваного Договору міни обмін земельної ділянки, площею 7,4202 гектарів, вартістю 113275 гривень, належної позивачу був здійснений її представником за довіреністю на земельну ділянку, площею 0,01 гектарів, вартістю 153 гривні. Сторонами договору досягнуто домовленості про обмін земельних ділянок, що є предметом цього договору без доплати, оскільки оцінюють обмінюване майно рівнозначно (Т.1 а.с.9-12). Так, площа набутою позивачем земельної ділянки в 742 рази менша за відчужену від її імені земельну ділянку (7,4202 га ? 0,01 га = 742,02), а за вартістю в 740 раз (113275 гривень ? 153 гривні ? 740,36). Отже, представником [PERSON] [PERSON] укладено спірний договір міни з [PERSON] в інтересах останнього всупереч інтересами особи, яку він представляв, адже як за площею, так і за вартістю земельна ділянка, набута у власність позивачем за спірним договором значно менша за площею та вартістю переданої [PERSON] земельної ділянки. За вказаних обставин, виникнення несприятливих наслідків для [PERSON] та домовленість представника [PERSON] [PERSON] з [PERSON] про рівнозначність обмінюваного майна явно не відповідає інтересам [PERSON], що свідчить про факт зловмисної домовленості представника [PERSON] [PERSON] з [PERSON] при укладенні вказаного правочину, адже [PERSON] будучи обізнаним з площею та вартістю обмінюваного майна усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та свідомо допускав настання для неї несприятливих наслідків - припинення права власності на земельну ділянку площею 7,4202 гектарів, з кадастровим номером 3520884200:02:000:0327, вартістю 113275 гривень. Позивач звернулась 03.09.2015 року за фактом вчинення від її імені спірного договору міни до УМВС України в Кіровоградській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення (Т1 а.с.120) за результатами чого внесені відомості до ЄРДР за №12015120110000537 за ч.1 ст. 190 КК України (Т1 а.с.121), що також свідчить про її незгоду з вказаним правочином та його вчинення всупереч її інтересам. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів окремо кожного підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved