Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

11.04.2016 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому з подальшим уточненням просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на однокімнатну квартиру №278, загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 16,74 кв.м. в будинку №267 по вул. Дружби Народів в м. Харкові. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. [PERSON] (до розірвання шлюбу Матвєєва) Т.І. була наймачем зазначеної квартири, та реалізувала своє право на приватизацію житла і в 1993 році звернулась до Харківського міського центру приватизації житла. На підставі розпорядження від 25.11.1993 року за №25486-ц2 на її імя було видано Свідоцтво про право власності на житло відносно вказаної квартири, яке було зареєстровано в КП «ХМБТІ». Проте, [PERSON] не встигла його отримати, так як 15.11.1993 року померла. Після її смерті її донька [PERSON] (до шлюбу Матвєєва) О.П. та її чоловік (позивач по справі), які уклали шлюб 14.08.1993 року, вступили в управління та володіння вказаної квартири, проживали в ній, сплачували комунальні послуги за утримання квартири. 09.07.2014 року [PERSON] померла і позивач самостійно за власні кошти поховав свою дружину. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаної квартири та позивав звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа і необхідності встановлення факту проживання з померлою однією сімєю. Тому, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність та відсутність позивача, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ХМР в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується зворотнім повідомленням. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] (до розірвання шлюбу Матвєєва (актовий запис про розірвання шлюбу №34 від 16.01.1975 року) [PERSON] була наймачем однокімнатної квартири №278, загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 16,74 кв.м., в будинку №267 по вул. Дружби Народів в м.Харкові, відповідно до Ордеру на житлове приміщення №135583, виданого виконкомом [PERSON] народних депутатів м. Харкова 05.05.1990 року. (а.с. 14,35). [PERSON] реалізувала своє право на приватизацію житла і 09.10.1993 року звернулася до Харківського міського центру приватизації житла. На підставі розпорядження від 25.11.1993 за №25486-ц2 на її імя було видано Свідоцтво про власності на житло відносно вказаної квартири, яке було зареєстровано у міському центрі приватизації державного житлового фонду на праві приватної власності і записана у реєстрову книгу за №2-93-30/20-ц-2, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на спірну квартиру, наданими КП «ХМБТІ». Проте, [PERSON], не встигла його отримати, так як 15.11.1993 року померла. (а.с. 16) Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру №41415308 спадкова справа після її смерті не заводилася.(а.с. 20). Отже, спадкоємцем після смерті [PERSON] стала її донька [PERSON] Після смерті [PERSON], її донька (актовий запис про народження №2359 від 12.03.1969 року), [PERSON] (до шлюбу Матвєєва) [PERSON] та її чоловік [PERSON] (які одружилися 14.08.1993 року, про що видано свідоцтво серія ІV-ВЛ №314193), вступили в управління та володіння однокімнатною квартирою №278, загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 16,74 кв.м., в будинку №267 по вул. Дружби Народів в м. Харкові, а саме сплачували комунальні послуги за утримання квартири, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату комунальних послуг з 1993 року. (а.с. 13, 15, 36). Відповідно до правил ч.1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків)…, де мешкають два і більше наймачів…. на користь громадян України. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло. Передача квартир … у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Передача квартир…у власність оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"\~зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться в пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Відповідно до правової позиції викладеної у справі за №6-121цс13, у разі коли, громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановлено ч.3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв…Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з \~моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 09.07.2014 року [PERSON] померла. (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст.. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно приписів ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру, спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась, та встановлено, що позивачу було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки позивач не надав правовстановлюючих документів на спадщину та необхідності встановлення факту проживання з померлою однією сімєю. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на вищезазначену квартиру після смерті [PERSON], померлої 09.07.2014 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved