Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

18 липня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ "Укрсоцбанк" у якій позивач просить суд визнати договір кредиту №625/40/2-066 між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON] від 12.02.2008р. та договір іпотеки укладений між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON], [PERSON] посвідчений нотаріусом 12.02.2008р. за №267 - недійсними. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 19.02.2008р. між нею та банком був укладений договір кредиту, відповідно до якого вона отримала 126000,00 доларів США кредиту під 12,5 % річних. У забезпечення виконання зобов'язання за таким кредитом, між банком з однієї сторони та нею і [PERSON] з іншої сторони, 19.02.2008р. був укладений договір іпотеки житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,5447 га. за цією ж адресою. Вважає, що підписання такого договору стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги. Зокрема, посилається на те, що згідно Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний був повідомити споживача у письмовій формі про ряд кредитних умов (форму кредиту, тип відсотків, вартість кредиту тощо). Також вказує, що договір про надання споживчого кредиту суперечить ряду норм чинного законодавства, а саме Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 651 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав такі вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення, які надані ним 21.10.2016р. Залучений ухвалою суду від 20.09.2016р. [PERSON] в якості третьої особи до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового слухання повідомлявся належним чином. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 19 лютого 2008 року між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір кредиту №625/40/2-066 за умовами п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпечуваності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 126000,00 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який повністю наведений у цьому пункті договору (з 2008 по 2033 роки). 28 липня 2009 року між сторонами було укладено додаткова угода 31 до вказаного кредитного договору, за умовами якої сторони внесли зміни до суми позики на 135921, 90 доларів США та графіку погашення, який також повністю навели у п. 1.1. (з 2008 по 2038 роки). З метою забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором, 19.02.2008р. між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом. Відповідно до умов такого договору іпотеки в якості забезпечення виконання зобов'язання до договором кредиту №625/40/2-066 від 19.02.2008р. в іпотеку передано земельну ділянку площею 0,5447 га. та житловий будинок [ADDRESS]. Досліджуючи питання недійсності вказаних вище договорів кредиту та іпотеки, в межах доводів наведених позивачем, суд виходив при прийнятті рішення з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як на підставу недійсності спірних договорів, позивач посилається на Закон України "Про захист прав споживачів". За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що відповідач при укладенні договору виконав умови вказаних норм закону. Так, зокрема в матеріалах справи міститься підписана позивачкою заява на отримання кредиту від 23.01.2008р. (а.с. 64), де вказано суму кредиту, відсотки тощо, а також на звороті якої зазначено що банк надав позичальнику повну, достовірну та вичерпну інформацію про умови отримання, користування та повернення кредиту. Також, позивачці 17.01.2008р. було надано інформацію про кредит із детальним розписом витрат за кредитом та їх виду, такого листа позивачка також особисто підписала. Окрім цього, в матеріалах справи міститься Попередній розпис сукупної вартості кредиту, зазначення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 19.02.2008р. (а.с. 68-69), де вказана вся інформація щодо суми необхідної до сплати та строків її погашення, і що також особисто підписано позивачкою. Таким чином, оцінивши описані вище докази, які містяться в матеріалах справи, а також проаналізувавши умови договору кредиту та іпотеки, суд дійшов до висновку, що відповідач виконав всі умови законодавства щодо повідомлення позичальника про сукупну вартість кредиту, майбутні витрати тощо, і відповідно такі умови не можна визнати несправедливими і як наслідок недійсними. Позивачка мала всю необхідну інформацію, яка була необхідна позичальнику за звичайних умов, вона добровільно погодилась на такі умови та не заявляла про відсутність якої-небудь інформації, яка перешкоджала б укладенню договору. А тому, суд не знаходить підстав для визнання таких договорів недійсними, так як вважає, що обставини, які наведені у позовній заяві не пов'язуються із підставами недійсності правочину, які визначені законом. При винесенні даного рішення, суд також застосовує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України у справі з аналогічними обставинами - Постанову ВСУ від 02.12.2015р. № 6-1341цс15. Відтак, суд дійшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, так як такий є безпідставний.

Outcome: dismissed