Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Представник позивача Маркело В.Л., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного Товариства «ІДЕЯ БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрія Сергійовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 30 листопада 2017 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" було укладено кредитний договір № В03.13022.003419458, згідно п. 1.1 Договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 37440грн. строком на 24 місяці. В березні 2020 року [PERSON] отримала від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича постанову про відкриття виконавчого провадження № 61369341 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Ідея Банк" на підставі кредитного договору № В03.13022.003419458 від 30.11.2017, грошових коштів у розмірі 77602,54 грн., які складаються з: 25837,76 грн. - основний борг; 11602,24 грн. - прострочений борг; 3397,34 грн. - прострочені проценти; 237,89 грн. - строкові проценти; 1478,69 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту; 11706,82 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 21641,80 грн. - пеня; 1700 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. [PERSON] звернулася з заявою на ім`я приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, в якій просила направити на її адресу копію виконавчого напису та всі копії документів, на підставі яких він був виданий. Але відповіді від нотаріуса Шнакенберг І.М. не отримала. Тому в березні 2021 року вона звернулася до приватного виконавця Куземченка А.С. і їй була видана копія виконавчого напису, але не засвідчена належним чином. З копії виконавчого напису від 28 листопада 2018 року їй стало відомо про те, що з неї на користь Акціонерного товариства "Ідея Банк" стягнені невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № В03.13022.003419458 від 30.11.2017, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" та [PERSON] , строк платежу за яким настав 02.04.2018, за період з 03.05.2018 по 17.10.2018 в розмірі: 25 837,76 грн. - основний борг; 11602,24 грн. - прострочений борг; 3397,34 грн. - прострочені проценти; 237,89 грн. - строкові проценти; 1478, 69 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту; 11706,82 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 21641,80 грн. - пеня; 1700 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить 77602,54 грн. Виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав. Позивачу невідомо, на підставі яких документів він виданий. Письмова вимога про виконання зобов`язання їй не вручалася. Належних доказів вручення їй письмової вимоги немає. Вважає, що виконавчий напису було вчинено з порушенням вимог ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати виконавчий напис нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічева О.М. від 28.11.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 2408 таким, що не підлягає виконанню. 05.10.2021 представник позивача канцелярією суду подала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі (а.п.72). Представник відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» Жук Г.В. в судове засідання не з`явилася. Поштою 05.08.2021 на адресу суду було направлено відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне. 30.11.2017 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір В03.13022.003419458 відповідно до якого банк надав позичальниці кредит на поточні потреби в сумі 37 440 грн включаючи витрати на страховий платіж, а позичальниця отримала такі кошти та зобов`язалась повернути їх разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно умов цього договору. АТ «Ідея Банк» виконало обов`язки передбачені кредитним договором в повному обсязі. Зі сторони [PERSON] договірні умови виконувались неналежним чином, внаслідок чого у неї виникла кредитна заборгованість, що станом на 17.10.2018 становила 75 902,54 грн. Внаслідок чого, на адресу боржниці кредитором було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості, які були залишені останньою без задоволення. Враховуючи положення ст. ст. 87, 88 закону України «Про нотаріат» представником АТ «Ідея Банк» було подано нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису та інші, передбачені законодавством документи в цілях вчинення виконавчого напису. Такі документи цілком підтверджували факт наявності кредитної заборгованості, її безспірність. Вказані документи знаходяться у третьої особи, що не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору в оригіналі. Таким чином, у нотаріуса були достатні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Відповідно до постанови від 23.01.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №355/1214/16- ц підтвердив чинність постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, зазначивши наступне: «При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зважаючи на те, що спірний Виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172), оскільки така залишається чинною по сьогоднішній час, то представник відповідача вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинений з додержанням вимог чинного законодавства, а стягнута заборгованість є безспірною. У тексті позовної заяви позивач хоч і зазначає попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла (очікує понести) у зв`язку із розглядом справи, проте, не зазначає переліку послуг за які сплачуватимуться такі суми, орієнтовного розрахунку часу затраченого (або такого, що буде затрачений в майбутньому) адвокатом у зв`язку із представництвом інтересів позивача у цій справі. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18 зазначає: «неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для ухвалення додаткового рішення (постанови) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає». Таким чином, відповідач приходить до обґрунтованих висновків про те, що [PERSON] разом із першою заявою по суті справи не подано попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, з огляду на що остання втратила право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович та Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович у судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань на адресу суду не направляли. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.11.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір (а.п.5-6). 28.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічевим О.М. було винесено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 2408, за яким з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» стягнуто заборгованість на загальну суму 77602,54 грн. (а.п.8). 24.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетроської області Куземченко А.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом № 2408 від 08.11.2018 (а.п. 7). 08.10.2020 позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою та просила ухвалити рішення, яким визнати недійсними положення пункту 1.10 та пункту 6 кредитного договору від 21 листопада 2017 року № В03.13022.003419458, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2021 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.п. 21-27). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.05.2021 рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2021 змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд проконстатував, що положення пунктів 1.10 та 6 кредитного договору № В03.13022.003419458 від 30 листопада 2017 року, укладеного між [PERSON] та АТ "Ідея Банк", щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними. В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2021 залишено без змін (а.п. 28-32). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженимнаказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок),постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат». Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Позивач у позовній заяві посилається на те, що їй не відомо на підставі яких документів було видано виконавчий напис. Письмова вимога про виконання зобов`язання останній не вручалася, належних доказів вручення письмової вимоги немає. Разом з тим, позивач зазначила, що кредитний договір, за яким стягнено заборгованість, нотаріально посвідчений не був, тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Суд не приймає доводи відповідача, щодо тієї обставини, що на адресу боржниці кредитором було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та довідку-рахунок заборгованості, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що остання отримала вищевказане повідомлення, а відтак остання могла не знати, щодо направлення їй будь-якого повідомлення. До доводів відповідача, щодо тієї обставини, що надані нотаріусу документи підтверджували факт наявності кредитної заборгованості та її безспірність, суд відноситься критично та не приймає до уваги, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін де переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.201 7 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.201 7 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18 -п (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, в матеріалах справи відсутні матеріали на підтвердження того, що нотаріусу було надано договір, який було посвідчено нотаріусом. Щодо тієї обставини, що [PERSON] разом із першою заявою по суті справи не подано попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, з огляду на що остання втратила право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд відноситься критично та не приймає до уваги, оскільки 05.10.2021 канцелярією суду представник позивача на підтвердження виконаних робіт подала акт виконаних робіт від 05.10.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 15, згідно з якою витрати на правничу допомогу склали 5000 грн. (а.п. 75-76). Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1ст. 19 ЦПК України). Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч. 5ст. 28 ЦПКУ). У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (пункт 1 глави 14 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі - Порядок № 296/5). Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (пункт 2 глави 14 розділу 1 Порядку № 296/5). Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. таким, що не підлягає виконанню, оскільки останній вчинено з порушенням діючого законодавства та позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного Товариства «ІДЕЯ БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрія Сергійовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, що підтверджується вищевказаними доказами. За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] , з відповідача АТ «Ідея Банк» підлягає стягненню на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved