Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Адвокат Гузєв І.Г., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальпромбуд», Концерну «Стальпромбуд» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - Гузєв І.Г. зазначив, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стальпромбуд». В період часу з 01.03.2001 року по 02.01.2003 рік Позивач працював на посаді головного енергетика у вказаному підприємстві Крім того, в період з 03.01.2003 року по 04.03.2009 року Позивач перебував в трудових відносинах з концерном «Стальпромбуд», працюючий у вказаний період на посаді головного енергетика. Під час виконання трудових обов`язків на вказаних робочих місцях, Позивач виконував роботи, які характеризувались фізичними навантаженнями, пов`язаними з підніманням вантажів і статичним навантаженням з участі м`язів тулуба та ніг, рівень якого перевищував допустимі норми, поряд з цим, Позивач перебував у вимушеному положенні, внаслідок недосконалості робочого місця. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення захворювання від 04 березня 2009 року підставою виникнення професійного захворювання в [PERSON] стало тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці, умови якої характеризувались наступним чином: маса вантажу, що підіймається та переміщується - 32 кг., при нормі 30 кг., статичне навантаження на зміну при утриманні вантажу за участі м`язів корпусу та ніг - 276 000 кг/с при нормі 100 000 кг/с, робоча поза до 30 %-34,2 % тривалості зміни при нормі до 25 %, нахили тулубу - 134 при нормі до 100.Важкість праці відноситься до ІІІ класу 2-го ступеня шкідливості. Представник позивача зазначив, що вплив зазначених шкідливих факторів наявних на робочому місці Позивача в період роботи на вказаних підприємствах, призвів до виникнення у Позивача хронічних професійних захворювань: виражене варикозне розширення вен нижніх кінцівок з явищами тромбофлебіту та трофічними розладами та деформуючий артроз колінних суглобів, ПФ першого ст. Представник позивача у позові вказує, що позивач 16.04.2009 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35 %, з яких 30% - по варикозній хворобі та 5% - по деформуючому артрозу, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, оперативному лікуванні судин нижніх кінцівок та у медикаментозному лікуванні. 17.05.2010 року Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 35 %, з яких 30% - по варикозній хворобі та 5% - по деформуючому артрозу безстроково, та 3 групу інвалідності з 17.05.2010 року безстроково, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, оперативному лікуванні судин нижніх кінцівок та у медикаментозному лікуванні. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичайний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, його постійно турбує стійкий фізичний біль в нижніх кінцівках, який посилюється при пересуванні в просторі, Позивача турбують судоми в м`язах гомілки, оніміння, набряки нижніх кінцівок, обмеженість рухів у колінних суглобах, в попереку, гіперемія в області нижньої треті лівої гомілки. Внаслідок вказаних негативних явищ, позивач не обходиться без сторонньої допомоги при задоволенні побутових потреб. У зв`язку з отриманням професійного захворювання, позивач змушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з чим, представник позивача просить суд стягнути на користь позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальпромбуд» в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я - 48 125 грн. та з Концерну «Стальпромбуд» в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я - 161 875 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В ухвалі про відкриття провадження від 23 лютого 2021 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачами, що підтверджується поштовими направлення, які надійшли на адресу суду 14 вересня 2021 року з відміткою «За закінченням строку зберігання», відзиву на позовну заяву від Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальпромбуд» та Концерну «Стальпромбуд» до суду не надійшло. Відповідачі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідачі повідомлялися про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подали. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці виданої на ім`я [PERSON] , останній з 12.12.2000 року по 01.03.2001 року працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальпромбуд», з 01.03.2001 року по 02.01.2003 року на посаді головного енергетика ТОВ «Стальпромбуд», з 03.01.2003 року по 04.05.2009 року на посаді головного енергетика Концерну «Стальпромбуд», з 04.05.2009 року по 26.02.2010 року на посаді провідного інженера Концерну «Стальпромбуд», 26.02.2010 року звільнений за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України. (а.с. 38-49) Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 1 від 04 березня 2009 року, Позивач працюючи на підприємстві Відповідача Концерн «Стальпромбуд», перебував в умовах важкої фізичної праці. Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є рівень фізичного перевантаження (параметри, ступінь, важкість роботи) концерн «Стальпромбуд» маса вантажу, що підіймається та переміщується - 32 кг., при нормі 30 кг., статичне навантаження на зміну при утриманні вантажу за участі м`язів корпусу та ніг - 276 000 кг/с при нормі 100 000 кг/с, робоча поза до 30 %-34,2 % тривалості зміни при нормі до 25 %, нахили тулубу - 134 при нормі до 100.Важкість праці відноситься до ІІІ класу 2-го ступеня шкідливості. Відповідно до п.14 акту «Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) № 1 від 04 березня 2009 року позивачу встановлено діагноз: «виражене варикозне розширення вен нижніх кінцівок з явищами тромбофлебіту та трофічними розладами та деформуючий артроз колінних суглобів, ПФ першого ст.» Згідно пункту 16 вказаного Акту вбачається, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 01.03.2001 року по день складання акту у ТОВ «Стальпромбуд» та концерні «Стальпромбуд» головним енергетиком, [PERSON] згідно посадової інструкції №4 від 12 січня 2005 року крім забезпечення енергопостачання об`єктів підсобних виробництв і обслуговуючих господарств концерну, приймає безпосередню участь у здійсненні експлуатації та ремонту енергетичного устаткування та кранового господарства. При цьому внаслідок недосконалості робочого місця при виконання ремонтних робі умови праці характеризувалися важкою фізичною працею, пов`язаною з підніманням вантажів і статичним навантаженням за участю м`язів тулуба та ніг вище допустимих, а також вимушеною робочою позою. Працюючи раніше на РУ ім. Ілліча шахта «Северная» ім. Валявко з 11.07.1983 року по 31.12.1987 року підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання з повним робочим днем під землею, РУ ім. Дзержинського, шахта «Северная» з 01.01.1988 року по 01.10.1989 року підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання з повним робочим днем під землею, шахта ім. Валявко ВО «Кривбасруда» з 01.10.1989 року по 01.09.1993 року підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання з повним робочим днем під землею [PERSON] згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, підготовленої Дзержинською районною СЕС 14.05.2007 року, вих. №2-2-964 та доповнення до неї від 04.02.2009 року вих. №2/2-308 також виконував важку фізичну роботу. (а.с. 14-17) У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач, 16.04.2009 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35 % внаслідок професійних захворювань, з яких 30 % - по варикозній хворобі та 5% - по деформуючому артрозу, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, оперативному лікуванні судин нижніх кінцівок та у медикаментозному лікуванні, з датою перегляду 01.04.2010 року, що підтверджується Виписки з Акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 №032080 від 16.04.2009 року. (а.с. 8-9) Відповідно до Виписки з Акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №002517 від 17.05.2010 року, [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 35 %, з яких 30% - по варикозній хворобі та 5% - по деформуючому артрозу безстроково, та 3 групу інвалідності з 17.05.2010 року безстроково, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, оперативному лікуванні судин нижніх кінцівок та у медикаментозному лікуванні. (а.с.8-9) Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня пилу та вібрації. Так, наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами, з яких вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я, а саме: УКР НДІ ПРОММЕД у період з 11.02.2009 року по 20.02.2009 рік, з 31.03.2010 року по 16.04.2010 року, з 21.03.2011 року по 06.04.2011 року, з 21.08.2012 року по 04.09.2012 рік, з 19.08.2013 року по 03.09.2013 рік, з 06.11.2014 року по 19.11.2014 рік, з 11.01.2016 року по 29.01.2016 рік, з 13.06.2017 року по 26.06.2017 рік, з 15.06.2018 року по 27.06.2018 рік, з 19.07.2019 року по 02.08.2019 рік, з діагнозом: виражене варикозне розширення вен нижніх кінцівок з явищами тромбофлебіту та трофічними розладами та деформуючий артроз колінних суглобів, ПФ першого ступеня. (а.с. 18-37). Як встановлено із медичних документів, Позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я його покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. У зв`язку з хворобою Позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування Позивач змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків, що підтверджується виписними епікризами з лікарень. Тяжко усвідомлювати себе людиною залежною від ліків та лікарень. З року в рік стан здоров`я Позивача тільки погіршується, хвороба є невиліковною, хронічною і лише прогресує у часі. А ліки лише частково та тимчасово полегшують стан здоров`я позивача, проте не виліковують. Розуміння цього негативно впливає на його психологічний стан. І це підтверджується доданими до позову документами. Позивачеві безстроково було встановлено 35 відсотків втрати професійної працездатності 3 групу інвалідності. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду їй заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди Позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, яка переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 105 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, з яких зважаючи на тривалість праці на підприємстві відповідача, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальпромбуд» підлягає стягнення 25 000, 00 грн. , а з відповідача Концернт «Стальпромбуд» 85 000,00 грн. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 1100,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial