Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

У березні 2017 року позивач в особі публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору від 16.01.2007 року, всього в сумі 38974 грн. 81 коп. та понесених судових витрат по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 16 січня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 21600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 28.02.2017 року заборгованість становить всього 38974 грн. 81 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 2985 грн. 62 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 30357 грн. 06 коп., заборгованість за пенею та комісією 3300 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1832 грн. 13 коп. Ухвалою суду від 24.10.2017 року, було зобовязано публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надати належним чином завірені копії кредитного договору № б/н від 16.01.2007 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] про надання кредиту розмірі 21600.00 грн. та платіжних документів про погашення боргу за цим кредитним договором. Вимоги вищезазначеної ухвали було виконано частково а саме представником позивача надано виписку по картковому рахунку відповідача за період з 01.01.1999 року по 05.11.2017 року, довідку про видачу кредитних карток, а також надано копію заяви, згідно якої 16.04.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з тим, належним чином завіреної копії кредитного договору № б/н від 16.01.2007 року, на який позивач посилається у позовній заяві, про надання [PERSON] кредиту у розмірі 21600.00 гривень суду не надано. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, якою поставив під сумнів належність наданих позивачем документів, на які він посилається, як на докази обґрунтованості вимог даного позову. Зазначив, що позовні вимоги не визнає, рахує їх безпідставними та необґрунтованими, вказав, що кредиту згідно договору від 16.01.2007 року у розмірі 21600 гривень він не отримував і доказів укладення такого кредиту позивач не надав. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, розгляд справи провести без його участі. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалась. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч.1 ст.58, ч. 2 ст.59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом позовної заяви вбачається, що 16 січня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 21600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Дане твердження позивача спростовується доданою до позову копією заяви, згідно якої 16.04.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 9). Аналізуючи вищевказані протиріччя між документами, які подані самим ж представником банку, суд приходить до переконання що позивачем не представлено доказів укладення між сторонами договору від 16.01.2007 року і отримання за цим договором [PERSON] кредитних коштів у розмірі 21600 гривень, а відповідно і правової підстави нарахування заборгованості за кредитом від 16.01.2007 року. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме позивач повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було. Оскільки підставами позовних вимог є стягнення заборгованості із відповідача саме по кредитному договору № б/н від 16.01.2007 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 21600 гривень, то відповідно в задоволенні вимог слід відмовити за недоведеністю, оскільки доказів укладення такого договору суду надано не було. На підставі ст.ст. 207, 526, 1046, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed