Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] подала до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву, у якій просить: 1.Стягнути з відповідача на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 66766 гривень 32 копійки. 2.Стягнути з відповідача на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 29258 гривень 92 копійки. 3.Стягнути з відповідача на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 10029 гривень 64 копійки. 4.Стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти за договорами позики у розмірі 20 800 гривень. 5.Стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти за договорами позики у розмірі 25 000 гривень. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнав позов. Позивачка [PERSON] підтримала позов. Позивачка [PERSON] підтримала позов. Позивач [PERSON] підтримав позов. Представник позивачів [PERSON] підтримала позов. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 05 лютого 2009 року працювала на посаді фармацевта комунального підприємства „Центральна районна аптека №27". 07 вересня 2016 року [PERSON] була звільнена з роботи у зв'язку з ліквідацією комунального підприємства „Центральна районна аптека №27" на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Станом на 11 січня 2017 року [PERSON] нарахована та не виплачена заробітна плата в сумі 66766 гривень 32 копійки. Позивачка [PERSON] з 01 серпня 2014 року працювала на посаді фармацевта комунального підприємства „Центральна районна аптека №27". 07 вересня 2016 року [PERSON] була звільнена з роботи у зв'язку з ліквідацією комунального підприємства „Центральна районна аптека №27" на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Станом на 11 січня 2017 року [PERSON] нарахована та не виплачена заробітна плата в сумі 29258 гривень 92 копійки. Позивачка [PERSON] з 01 серпня 2014 року по 03 серпня 2015 року працювала на посаді фармацевта комунального підприємства „Центральна районна аптека №27". 03 серпня 2015 року [PERSON] була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Станом на 11 січня 2017 року [PERSON] нарахована та не виплачена заробітна плата в сумі 10029 гривень 64 копійки. 27 липня 2015 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 5000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 27 липня 2016 року. 03 вересня 2015 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 2000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 03 вересня 2016 року. 09 вересня 2015 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 5000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 09 вересня 2016 року. 04 березня 2016 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 1800 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 05 березня 2017 року. 11 березня 2016 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 1000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 12 березня 2017 року. 12 квітня 2016 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 5000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 12 квітня 2017 року. 27 травня 2016 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 1000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 27 травня 2017 року. Відповідач в порушення умов договорів та ст. 1049 Цивільного кодексу України суми позики не повернув. 08 жовтня 2015 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 8000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 09 жовтня 2016 року. 22 листопада 2015 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 3000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 13 листопада 2016 року. 14 грудня 2015 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 8000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 15 грудня 2016 року. 16 грудня 2015 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 5000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 17 грудня 2016 року. 21 грудня 2015 року між комунальним підприємством „Центральна районна аптека №27" та [PERSON] був укладений договорі позики грошей на суму 1000 гривень. Згідно даного договору, повернення боргу відповідачем мало відбутись в термін до 22 грудня 2016 року. Відповідач в порушення умов договорів та ст. 1049 Цивільного кодексу України суми позики не повернув. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі слід задовольнити. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі Цивільний кодекс України) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договорів з позивачами [PERSON] та [PERSON], які згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковими до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за договорами позики, порушив свої зобов'язання по поверненню сум позики. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі та кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором, а згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином відповідач порушив передбачене статтею 1046 Цивільного кодексу України право позивачів на повернення їм сум позики. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики слід задовольнити. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. ст. 192, 525,526, 536,610,611,612,623,625,629,1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року,

Outcome: approved