Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області з зазначеним позовом до Скитківської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року померла [PERSON], яка приходилась йому бабушкою. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим [PERSON] за життя - 22.05.2013 року, який був посвідчений секретарем Скитківської сільської ради Липовецького району 22.05.2013 року та зареєстрований в реєстрі за №29. Вказаний заповіт спадкодавцем при житті не змінювався та не скасовувався. Відповідно до наведеного правочину, [PERSON] заповіла своєму внукові [PERSON] поміж іншого майна цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Позивач спадщину у визначений законодавцем строк прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок позивачеві було відмовлено державним нотаріусом, оскільки даний будинок належить колгоспному двору, а тому належить його членам на праві сумісної власності, тобто встановити яка частка зазначеного будинку належить покійній не представляється можливим. Ураховуючи те, що за наведених обставин він, [PERSON], позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, тому просив суд визнати за ним право власності по спадкуванню за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на житловий будинок з усіма господарськими будівлями, які розташовані в [ADDRESS], який покійна заповідала йому. 20.05.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просили суд визнати за кожним із них право власності на 1/4 частки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], мотивуючи його тим, що будинок, який померла [INFO] року [PERSON] заповіла своєму онукові [PERSON], належить до суспільної групи - колгоспний двір, а відтак є спільною сумісною власністю членів колгоспного двору до яких поміж позивача увійшли вони, відповідачі, відтак задоволення позову позивача позбавляє їх права власності на даний об'єкт нерухомості, тому просили суд здійснити захист порушених прав у спосіб, що передбачений чинним законодавством шляхом визнання за ними права власності на належні їм частки в об'єкті нерухомості. Ухвалою суду від 22 травня 2014 року зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним та об'єднано справи в одне провадження. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій зменшив свої позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, зустрічний позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Відповідач Скитківська сільська рада надали суду заяву, в якій просили суд розглянути справу без участі їх представника, не заперечували щодо задоволення позову [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом про визнання права власності за позивачем на 1/2 частку житлового будинку визнали, не заперечували стосовно задоволення вказаних позовних вимог. Свої вимоги за зустрічним позовом підтримали просили їх задовольнити у обсязі, що вказані у зустрічній позовній заяві. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що унормовані ст.169 ЦПК України, а тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку про таке. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] (а.с.3). 22 травня 2013 року, ще за життя, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла поміж іншого належного їй на праві власності майна, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] своєму внукові [PERSON]. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Скитківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, 22.05.2013 року та зареєстрований в реєстрі за №29. Згідно відомостей сільської ради, наведений вище заповіт не змінювався та не скасовувався спадкодавцем за його життя, на що вказує відмітка зроблена секретарем сільської ради 23.12.2013 року на зворотному боці заповіту. На виконання положень визначених у п.24 постанови ПВС України за №7 від 30.05.2008 року, судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Відповідно до яких, судом було з'ясовано, що своїм правом на спадкування після смерті бабусі скористався позивач та син спадкодавця [PERSON], подавши заяви у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини нотаріусу, будучи спадкоємцями за заповітом вчиненим 22.05.2013 року. Інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні за наявності заповіту відсутні. Однак, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2014 року №02-31/166, винесеною державним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], який залишився після смерті [PERSON], в зв'язку з тим, що даний будинок належить колгоспному двору, а тому належить його членам на праві сумісної власності, тобто встановити яка частка зазначеного будинку належала [PERSON] не представляється можливим. В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як убачається із свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, що видане 06 травня 1990 року на підставі рішення виконкому Скитківської сільської ради народних депутатів від 07.02.1990 року за №6, житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] дійсно належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого є Голованчук Олена Касянівна. Вказане свідоцтво було зареєстроване у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на той час в органах БТІ. Встановлені судом обставини, щодо належності спірного житлового будинку до суспільної групи колгоспний двір підтверджуються також технічним паспортом на житловий будинок та довідками виданими виконавчим комітетом Скитківської сільської ради за №468 від 22.11.2013 року, №129 від 10.04.2014 року, №183 від 22.05.2014 року, в силу яких констатовано, що житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] має статус майна, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: голова [PERSON], членами: син [PERSON], невістка [PERSON], внук [PERSON] та які не втратили свого права на частки в спільній сумісній власності. За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із здобутих у справі доказів судом було встановлено, що житловий будинок за [ADDRESS] належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON], яка померла [INFO] року, членами: син [PERSON], невістка [PERSON], внук [PERSON] та, які не втратили свого права на частки в спільній сумісній власності на момент припинення існування колгоспного двору. Відтак зазначений об'єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю вказаних осіб, частки яких є рівними, оскільки іншого не було встановлено між ними, отже кожному із співвласників належало по 1/4 ідеальній частці цього майна. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк. Судом встановлено, що позивач спадщину після смерті бабці [PERSON] прийняв шляхом звернення до нотаріуса у шестимісячний строк, відтак є таким, що спадщину прийняв, інших спадкоємців, які б мали право на спадкування частки житлового будинку, в силу ст.1241 ЦК України, судом не встановлено та з матеріалів Спадкової справи не вбачається, а отже позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлої у виді частки на оспорюваний житловий будинок. Вищезгаданий заповіт спадкодавцем не було змінено та не було скасовано. Факт належності спадкодавцю частки житлового будинку за [ADDRESS] доведено належними та допустимими доказами. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п.23 постанови ПВС України за №7 від 30.05.2008 року, судам було надано роз'яснення, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовом підлягають до задоволення. На підставі ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234,, 1241, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved