Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

До Святошинського районного суду м. Києва із позовом звернувся ПАТ "Райффайзан Банк Аваль" до [PERSON] про стягннення заборгованості. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що 02.07.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" назву якого було змінено на ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/9408/74/57373, згідно якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 87 476,76 доларів США на строк до 02.07.2027 року із процентною ставкою 12,5% річних, який відповідач зобов"язувався виконувати згідно із графіком погашення заборгованості. Позивач вказував, що відповідач належним чином не виконує обов"язки по вказаному кредитному договору, у зв"язку із чим станом на 24.02.2015 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 91902,08 доларів США, що в гривневому еквиваленті за курсом НБУ становить 2 600 021,78 грн, із них:- заборгованість за кредитом 79032.22 доларів США, за курсом НБУ с становить 2 235 917,77 грн., в тому числі, прострочена заборгованість за кредитом 155,38 доларів США, що у гривневому еквивалені складає 4 395,89 грн; - заборгованість за відсотками 6639,81 доларів США, що в гривневому еквиваленті за курсом НБУ складає 187 848,31 грн, в тому числі, прострочена заборгованість за відсотками 6 396,21 доларів США, що у гривневому еквиваленті складає 180 956,57 грн; пеня у розмірі 6 230,05 доларів США, що у гривневому еквиваленті складає 176 255,70 грн. Позивач вказував, що кредитна заборгованість визначена станом на 24.02.2015 року та щоденно збільшується шляхом наразхування штрафних санкцій, які нараховуються згідно умов кредитного договору, а тому просить суд позов задовольнити та стягнути вказану кредитну заборгованість. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги на підставі поданих письмових доказів долучених до справи та просила суд позов задовольнити. Відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання не з"явилась, заяв про поважні причини неявки не подала. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 02.07.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" назву якого було змінено на ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/9408/74/57373, згідно якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 87 476,76 доларів США на строк до 02.07.2027 року із процентною ставкою 12,5% річних( а.с.11-13). Судом встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 24.02.2015 року складає 91902,08 доларів США, що в гривневому еквиваленті за курсом НБУ становиь 2 600 021,78 грн, із них:- заборгованість за кредитом 79032.22 доларів США, за курсом НБУ становить 2 235 917,77 грн., в тому числі, прострочена заборгованість за кредитом 155,38 доларів США, що у гривневому еквивалені складає 4 395,89 грн; - заборгованість за відсотками 6639,81 доларів США, що в гривневому еквиваленті за курсом НБУ складає 187 848,31 грн, в тому числі, прострочена заборгованість за відсотками 6 396,21 доларів США, що у гривневому еквиваленті складає 180 956,57 грн; пеня у розмірі 6 230,05 доларів США, що у гривневому еквиваленті складає 176 255,70 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконував умови кредитного договор, з 2007 року ( а.с.7-10) та в подальшому проводила оплату чергових платежів не в повному обсязі, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у березні 2015 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 24.02.2015 року ( а.с.7-10). Оскільки умовами кредитного договору (пункт 3.1) установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, суд дійшов висноіку, що за пунктом 3.1 кредитного договору погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами, винагородою) повинно здійснюватись позичальником частинами згідно графіку погашення заборгованогсті щомісячно до «15» числа кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно пункту 3 частини першої ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивчем у справі не надано належного та обгрунтованого доказу, щодо наявної заборгованості у відповідача, із зазначенням строку або моменту вимоги, перебіг позовної давності який починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як вбачається із матеріалів справи позивач вказав, що право щодо стягення пені у нього виникло з16.03.2012 року у сумі6230,05 доларів США, які позивач просив стягнути з відповідача. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та обгрунтованими доказами та не повідомлено про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 61 ЦПК України про розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/9408/74/57373 від 02.07.2007 року , з врахуванням періодичності внесення платежів, та початок права вимоги, а тому позов не доведений та задоволенню не підлягає. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 року справа № 6-160цс15. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed