Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

23.04.2014 року позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту, накладеного Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, автомобіль, що належить на праві власності [PERSON] (65038, [ADDRESS] ІПН [NUMBER]), а саме: марка TOYOTA, модель LEXUS, рік випуску - 1998, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: к. [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Свої вимоги мотивував тим, що 07.08.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № OD42AА00000424, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав останньому кредит у розмірі 39 655,80 дол. США з кінцевим терміном повернення 05.08.2011 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки: TOYOTA, модель LEXUS, рік випуску - 1998, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: к. [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Позивач зазначає, що 08.07.2011 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по цивільній № 2-4037/11 про звернення стягнення на вищезазначений автомобіль. Проте, як вказує позивач, Банк не може виконати рішення суду та звернути стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості, оскільки на вказаний автомобіль було накладено арешти другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, першим та другим Малиновським відділом державної виконавчої служби. Однак, позивач вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» має пріоритетне право щодо вищезазначеного предмету застави, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, про час, дату та місце розгляду сповіщався належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, розгляд справи просив провести без участі представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Представник відповідачів Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відповідач [PERSON], та представники третіх осіб у судове засідання не з'явились про час дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи ПАТ «Марфін Банк», який є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк», у судовому засіданні позов вважала необґрунтованим, у його задоволенні просила відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника третьої особи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутись до суду з позовом про звільнення заставного майна з-під арешту В судовому засіданні встановлено, що 07.08.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № OD42AА00000424, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав останньому кредит у розмірі 39 655,80 дол. США з кінцевим терміном повернення 05.08.2011 року. У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки: TOYOTA, модель LEXUS, рік випуску - 1998, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: к. [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі не виконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про заставу» застава це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі не виконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно ч.1 ст. 3 ЗУ «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди , перевезення вантажу тощо. Частина 1 ст. 575 ЦК України встановлює, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 19 ЗУ «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, (а у випадку передбаченому законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Крім того суд звертає увагу на те, що заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 08 липня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № OD42АА00000424 від 07.08.2008 року, яка складає 57572,68 доларів США, що станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ( 100доларів США=797,08 грн.) становить 458900,3 гривень, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль : Leхus модель Lx 470, 1998 року випуску, ТЗ легковий, № кузова \\шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], який зареєстрований за адресою [ADDRESS], шляхом продажу вказаного автомобілю позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку ворганах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк"всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В даному випадку обставиною, що перешкоджає належним чином виконати рішення суду, є те, що вказаний автомобіль було накладено арешти другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, першим та другим Малиновським відділом державної виконавчої служби. При винесенні рішення суд бере до уваги, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2011 року не виконано і не втратило своєї законної сили. Судове рішення (постанова, ухвала) - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому. Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд. Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця. Таким чином, суд вважає, що накладення арешту на автомобіль марки TOYOTA, модель LEXUS, рік випуску - 1998, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: к. [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] порушує право позивача на звернення стягнення для задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави в порядку, передбаченому Законом України «Про заставу» та умовами договору застави транспортного засобу. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з - під арешту. Відповідно до ст. 572 ЦК України та ч .2 ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави, а у відповідності до ч. 1 ст. 21 цього Закону реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором. Таким чином, за наявності договору застави транспортного засобу, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк» має право у разі не виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в заставу майно. З огляду на зазначені обставини, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про необхідність звільнення заставленого майна з - під арешту, оскільки в іншому випадку будуть порушені права заставодержателя. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 243, 60 гривень. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заявлені відповідно до чинного законодавства, а від так підлягають задоволенню. Виходячи з вищевкладенного та

Outcome: approved