Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державної Казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, шляхом списання коштів з Державного бюджету України, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.2013 року постановою Вінницького міського суду від 24.12.2013 по справі за №127/7232/13 його, [PERSON] було визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді сорока годин громадських робіт. Оскільки вказана постанова суду, як вважає позивач в своїй заяві, була прийнята незаконно, він 28.01.2014 року звернувся до суду з апеляційною скаргою. Постановою апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2014 року апеляційна скарга була задоволена а саме: 1.Постанова судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2013 по справі за №127/28533/13-п за статтею 172 КУпАП була скасована. 2. Адміністративне провадження відносно нього, [PERSON] за статтею 173 КУпАП було закрито в зв'язку з відсутності в його діях адміністративного правопорушення. Крім того, як зазначає позивач в своїй заяві, внаслідок незаконно накладеним на нього адміністративного стягнення, було принижено його честь, гідність та ділову репутацію. В зв'язку з чим позивач зазнав моральних хвилювань та страждань. Зокрема були порушенні нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунки з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Його почали сторонитися знайомі та родичі, сусіди перестали вітатися з ним. Така постійна психічна напруга, завдає йому - [PERSON] значних моральних страждань та шкоду, яку він оцінює в 5 308 грн., а також йому є завданою матеріальна шкода , яка становить 2047 грн.76 коп. . Дану суму матеріальної та моральної шкоди, позивач [PERSON] просить стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав на підставах викладених у позові. Суду додав, що матеріальна шкода визначена ним у позові складається з витрат на проїзд до апеляційного суду, прокуратури для подачі скарг на суддю Прокопчук, витрат на проїзд до кваліфікаційної комісії в м.Києві, куди ним було подано скаргу на суддю за постановлення незаконної постанови, а також витрат на копіювання скарг поданих до прокуратури, копіювання постанови для подачі до апеляційної інстанції та витрати на поштові відправлення. Моральну шкоду аргументує тим, що винесенням незаконної постанови було порушено його право на повагу до його честі, гідності та ділової репутації. Відповідач в особі Державної Казначейської служби України свого представника до суду не направив. Відповідач двічі належним чином попереджався про день слухання справи, тому за клопотанням сторони позивача судом було винесено ухвалу про проведення слухання справи у відсутність відповідача, в порядку ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, та подані позивачем докази, суд встановив наступне: 24.12.2013 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області Чезгановою А.М. було винесено постанову, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбачено ст. 173 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт . З фабули даної постанови, вбачається, що судом було встановлено, що 25.11.2013 року об 11 год.50 хв. по пров. Цегельному , 8 в м. Вінниця в приміщенні прокуратури м. Вінниці було затримано [PERSON], який голосно висловлювався нецензурними словами на адресу працівників прокуратури, чим порушував громадський порядок та спокій громадян ( а.с. 21). Дані дії [PERSON] були кваліфіковані за ст.173 КУпАП, тобто дрібне хуліганство, а саме нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, що тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк від 40 до 60 годин. В подальшому [PERSON] було подано апеляційну скаргу на вищезазначену постанову суду від 25.11.2013р. , за якою апелянт зазначив, що взагалі не визнає своєї вини, та просив скасувати постанову, а провадження у справі закрити. Свої вимоги апелянт мотивував тим, що протокол відносно нього був складений з порушеннями законодавства та копію протоколу йому видано не було. Крім того, апелянт зазначив, що не був присутнім на розгляді справи в суді, що є порушенням його прав. Також зазначив, що свідки, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні не допитувались ( а.с. 22) . За постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2014 року було вирішено, що апеляційну скаргу [PERSON] слід задоволити частково. Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2013 року, відповідно до якої [PERSON] був визнаний винуватим та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, в наслідок чого на апелянта було накладено адміністративне стягнення у вигляді 40 ( сорока) годин громадських робіт було скасовано. [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням щодо нього. ( а.с. 23) . Дана постанова Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2014 року набула законної сили 26.03.2014 року, оскільки постанова апеляційного суду оскарженню не підлягає . В підставу вимог щодо завдання матеріальної шкоди, позивач зазначає, що в зв»язку з винесенням незаконної постанови від 24.12.2013 року, він був змушений витрачатися на проїзд до апеляційного суду, прокуратури, витрачав кошти на копіювання заяв, скарг, судових документів та витрачався на проїзд в м.Києві до кваліфікаційної комісії та відправку поштових повідомлень. Суду при цьому, позивачем надано квитанції про оплату проїзду на загальну суму 30 грн. в межах Вінниці та Києва, на суму 993,44 грн. на проїзд до Києва, на суму 69,55 грн. на копіювання та на 7 грн.30 коп. на поштові відправлення. Всього позивачем є поданими докази на суму 1100,29 грн. Моральну шкоду аргументує порушенням захисту честі, гідності та ділової репутації, що наступили внаслідок постановлення відносно нього незаконної постанови суду від 24.12.2013 року, яка в подальшому була скасована апеляційною інстанцією і його було визнано невинним. Належним відповідачем за позовними вимогами щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої неправомірними діями суду позивач вважає саме Державну Казначейську службу України і залучення по справі інших відповідачів не бажає. Спірні правовідносини суд вирішує на підставі їх відповідності нормативним положенням ст.ст.22,23,11666,1167 ЦК України. Так, згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка його завдала. За ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана, фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України. Виходячи з вищевказаних нормативних положень, суд враховує, що згідно мотивувальної частини постанові Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2014 року , було зазначено, що вина [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП України підтверджується протоколом ВІ 27 № 006084 про адміністративне правопорушення, рапортом чергового Вінницького ВМ УМВС старшого лейтенанта міліції Куразева П.М. , протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2013 року, поясненнями [PERSON], поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які хоча і не були присутніми в судовому засіданні, разом з цим звертались до міського та апеляційного суду з заявами, в яких відобразили події та обставини, які мали місце 25.11.2013 року і тому суд 1-ої інстанції вірно надав їм оцінку як доказам. Таким чином, у відповідності до постанови Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2014 року було підтверджено, що наведені в апеляції доводи апелянта та невизнання ним вини не повністю спростовують висновки суду 1-ої інстанції про винуватість [PERSON] В постанові Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2014 року зазначено, що суд 1-ої інстанції вірно дійшов до висновку про доведеність вини [PERSON] у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення, навіть при наявності неточностей та незначних процесуальних порушень, які в силу ст.294 КУпАП були з»ясовані при апеляційному розгляді справи. На підставі з»ясованих обставин, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку щодо наявності в діях [PERSON] складу правопорушення за ст.173 КУпАП, однак в зв»язку з його малозначністю звільнив [PERSON] від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Виходячи з вищевикладеного, суд враховує, що у відповідності до встановлених обставин, позивачем не доведено встановлення апеляційною інстанцією відсутності його вини у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП. Незважаючи на те, що судом 2 інстанції було скасовано постанову суду 1-ої інстанції від 24.12.2013 року, суд вважає підтвердженим факт того, що у відповідності до постанови Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2014 року апеляційною інстанцією було встановлено наявність у діях [PERSON] ознак правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП та лише з визнанням малозначності скоєного правопорушення застосовано ст. 22 КУпАП та правопорушнику зроблено усне зауваження. Крім того, суд враховує, що статус суддів закріплено та гарантовано Конституцією України, законами України "Про статус суддів", "Про Конституційний Суд України", "Про судоустрій України". Судді в своїй діяльності є незалежними і підкоряються лише законові. Принцип незалежності судців і судочинства має вирішальне значення для кожної демократичної країни і постановлення судового рішення ґрунтується на аналізі досліджених у суді обставин та внутрішньому переконанні судді у доведеності підстав того чи іншого звернення до суду. З метою забезпечення права на перегляд судових рішень у відповідності до ст.ст.124,129 Конституції України державою гарантується право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції. Вказане право було реалізовано позивачем шляхом подання апеляційної скарги, і за наслідками розгляду даної апеляційної скарги відсутність в діях [PERSON] ознак ст.173 КупАП встановлена не була, що не суперечить висновку суду 1-ої інстанції щодо доведеності обставин викладених у протоколі адміністративного правопорушення та вчинення [PERSON] дій, що кваліфікуються саме за ст.173 КУпАП. Щодо доказів наданих позивачем по понесенню витрат на проїзд до суду та до Кваліфікаційної комісії суддів України, суд також враховує, що вказані витрати понесені за власними поясненнями позивача в зв»язку з реалізацією свого права на захист своїх прав та законних інтересів. При цьому, суду не подані докази виклику позивача до суду чи до Кваліфікаційної комісії суддів України, не надано доказу які саме копії ним виготовлялись за власний рахунок і з якою метою, не подано доказу подання даних копій до суду чи іншого органу, не подано доказ відправлення поштових повідомлень до апеляційного суду чи Кваліфікаційної комісії суддів України. Не є наведеними та поданими докази погіршення відносин позивача з своїм оточенням та не наведено підстав для підтвердження факту приниження його честі, гідності та ділової репутації. Таким чином, враховуючи, що свої вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, позивач грунтує саме на доведеності ним факту визнання його невинуватим у скоєнні правопорушення за ст.173 КУпАП за постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2014 року, суд вважає, що позивач не довів вказаної обставини. При цьому, ствердження позивача щодо його виправдання у скоєнні правопорушення за ст.173 КУпАП спростовуються саме висновками вказаної постанови апеляційної інстанції. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed