Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] Зазначила, що її батько [PERSON], [INFO] був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] помер. Труп [PERSON] на судово-медичне освідчення не возили через відсутність коштів на автотранспортні витрати та несприятливі погодні умови. У січні 2017 року [PERSON] звернулася в Шаргородський РВ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області з заявою про поновлення актового запису про смерть батька, але їй було відмовлено через відсутність лікарського свідоцтва про смерть. Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідно для оформлення спадщини. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що і в заяві. Представник заінтересованої особи - Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з'явився. Від начальника відділу Магдалюк Л.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Шаргородського РВ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечує (а.с.12). Вислухавши пояснення заявника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пленум ВСУ у п.1 постанови №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз'яснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У пункті 13 постанови Пленуму ВС №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначив, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] по день смерті, яка сталася [INFO] року проживав в [ADDRESS] Захоронений на сільському кладовищі. Зазначений факт в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], які кожен окремо суду пояснили, що були добре знайомі з покійним [PERSON], який [INFO] року помер у своєму будинку в с. Довжок Шаргородського району і захоронений на сільському кладовищі. Згідно довідки Мурафської сільської ради №343 від 25.01.2017 року [PERSON] захоронений на кладовищі в селі Довжок Шаргородського району Вінницької області (а.с.5). Шаргородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відмовив у реєстрації смерті [PERSON] через відсутність лікарського свідоцтва про смерть (а.с.6). Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника [PERSON], оскільки дозволяє їй реалізувати право на отримання спадщини. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Outcome: approved