Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

17 лютого 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовувала тим, що 20 липня 2013 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 809. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Під час вагітності сімейні стосунки погіршились, відповідач покинув дружину і сина у пологовому будинку та пішов із сім`ї, це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Наразі, відповідач проживає однією сім`єю з іншою жінкою. Через зраду її та їх новонародженої дитини, спільне життя з відповідачем вважає неможливим і таким, що суперечить інтересам її та дитини. Майнового спору не має. Також в своїй позовній заяві просила позов задовольнити, повернути їй дівоче прізвище " [PERSON] ". Визначити місце реєстрації та/або проживання дитини [PERSON] за місцем проживання матері, стягнути із відповідача на свою користь судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. 14 квітня 2021 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. справу передано до Броварського міськрайонного суду Київської області за територіальною підсудністю. 01 червня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання до розгляду на 21 липня 2021 року. 26.08.2021 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому він позовні вимоги визнає та просить суд їх задовольнити. Також не заперечує проти повернення позивачу її дівочого прізвища "[PERSON]". Проте заперечував стягнення з нього судових витрат в частині професійної правничої допомоги. Мотивував це тим, що позивач не надала копії розрахунку вартості наданої правничої допомоги, звіту адвоката про витрати, понесені у зв`язку з наданням послуг, акту приймання-передачі наданих послуг та документів на підтвердження фактичної оплати цих послуг в заявленому розмірі. Тому вважає дані заявлені витрати не підтвердженими і такими, що не підлягають задоволенню. Просив суму витрат зменшити до 100,00 грн. 28 серпня 2021 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просила шлюб між нею та відповідачем розірвати та повернути їй дівоче прізвище "[PERSON]". Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач через свого представника подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач у змісті відзиву зазначив, що не заперечує про розгляд справи у його відсутності. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2013 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 809. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, сімейно-шлюбні стосунки припинені і поновлені бути не можуть. Позивач наполягала на розірванні шлюбу та просила їх задовольнити, продовжувати подальше спільне життя не бажає. Відповідач до судового засідання подав відзив на позовну заяв, в якій проти задоволення позову не заперечував. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно до ст. 16 закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 року за №2398 - VI, державну реєстрацію зміни прізвища проводить відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи за місцем її проживання за наявності в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану відповідних актових записів цивільного стану та відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Враховуючи вищевикладені норми можливо повернути позивачу дошлюбне прізвище " [PERSON] ", а не дівочого прізвища " [PERSON] " - відмовити. Щоб повернути собі колишнє прізвище, після розірвання шлюбу в органах ДРАЦС відповідно до статей 106-107 Сімейного кодексу України зацікавлена особа повинна звернутися в ДРАЦС і написати заяву, щодо свого наміру повернути прізвище, яке він або вона носила до шлюбу. Враховуючи вищевикладене та ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, а також враховуючи вимоги закону щодо зміни прізвища при розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим, у поверненні дівочого прізвища " [PERSON] " - відмовити.

Outcome: approved