Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, третя особа: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", про зняття арешту з майна, в обгрунтування якого вказав, що державним виконавцем Погорельським М.С. 16.04.2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №56163676 з примусового виконання виконавчого листа № 61-832св17, виданого 11.04.2018 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, про стягнення з нього на користь Миколаївського обласного центру зайнятості 1653,60 грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору за подання касаційної скарги. Постановами державного виконавця Погорельського М.С. від 17.04.2018 року та від 21.05.2018 року було накладено арешт на все майно та грошові кошти позивача та звернуто стягнення на заробітну плату позивача. Виконавчий документ передано на виконання до Миколаївського обласного центру зайнятості. 13.06.2018 року відносно позивача відповідачем було відкрито ще одне виконавче провадження №56589549. 04.07.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень №56163676 та №56589549 у зведене виконавче провадження за №56707886. Станом на день подання позову до суду позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною віком трьох років та відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" отримує одноразову соціальну допомогу у зв'язку з народженням дитини. Згідно ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на такий вид виплати не може бути звернуто. Вважає, що дії державного виконавця не відповідають положенням ст.ст. 34, 52, 59, 68-70 Закону України "Про виконавче провадження", а тому просить суд зняти арешти у зведеному виконавчому провадженні №56707886 (виконавчі провадження № 56163676 та № 565895549), накладені Первомайським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, на картки №4731219110055781 (карта для виплат) та №5363542303269238 (кредитна карта із заборгованістю), відкриті в ПАТ КБ "Приватбанк" та вирішити питання про відшкодування судових витрат. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області - державний виконавець Чувашова А.Ф., в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Підтримала письмові заперечення, які були надані суду в попередніх судових засіданнях, в обгрунтування яких вказано, що з 2018 року на виконанні в Первомайському міськрайонному відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження відносно боржника [PERSON] про стягнення коштів на користь Миколаївського обласного центру зайнятості без урахування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на загальну суму 3042,62 грн. В ході проведення виконавчих дій з метою реального виконання рішення суду на запити державного виконавця не було виявлено інформації про наявність рухомого чи не рухомого майна у власності боржника, тому 17.04.2018 року винесено постанову про арешт коштів боржника, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження. Вважає, що постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства України, тому відсутні підстави для скасування арешту на карткові рахунки у зведеному виконавчому провадженні №56707886, оскільки рішення судів є не виконаними. З урахуванням зазначеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа - АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не направило свого представника, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, матеріали зведеного виконавчого провадження № 56707886, встановивши наступні факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про зняття арешту з майна необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.04.2018 року та 05.06.2018 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області за результатами розгляду цивільних справ №61-832св17 та №22ц/784/787/18 видав виконавчі листи про стягнення з [PERSON] на користь Миколаївського обласного центру зайнятості витрат по стягненню судового збору в сумі 1653,60 грн. та 1389,02 грн. відповідно, що підтверджується матеріалами справи. На підстави вищевказаних виконавчих листів, виданих судом в провадженні Первомайського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження №56707886 про стягнення з боржника [PERSON] судового збору на загальну суму 3042,62 грн. Постановою державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Погорельського М.С. від 17.04.2018 року було накладено арешт на кошти боржника, а саме: на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, які належать [PERSON] В цей же день копія даної постанови була направлена сторонам виконавчого провадження для відома. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Згідно ч. 4 ст. 24 Закону, виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 10 ст. 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Вищевказані наведені норми Закону вказують на виключне право державного виконавця під час примусового виконання рішення у виконавчому провадженні здійснювати стягнення за виконавчими документами в першу чергу на кошти боржника. Тому державний виконавець Погорельський М.С., діючи в межах своїх повноважень, з метою забезпечення реального виконання рішень Верховного Суду та Миколаївського апеляційного суду по цивільним справам №61-832св17 та №22ц/784/787/18 про стягнення з [PERSON] на користь Миколаївського обласного центру зайнятості витрат по стягненню судового збору за подання касаційної та апеляційної скарги в сумі 1653,60 грн. та 1389,02 грн. відповідно, виніс постанову від 17.04.2018 року про арешт коштів боржника [PERSON] За змістом ч. 4 ст. 59 Закону, передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону). Судом встановлено, що зведене виконавче провадження №56707886 про стягнення грошових коштів з [PERSON] в сумі 3042,62 грн. не закінчено, а тому державний виконавець діючи правомірно і в межах Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання рішень суду виніс постанову про арешт коштів боржника від 17.04.2018 року, внаслідок якої заблоковані карткові рахунки №4731219110055781, №5363542303269238 у АТ КБ "Приватбанк", які були відкриті на ім'я боржника. Оскільки рішення суду до теперішнього часу не виконані, тому відсутні підстави для скасування арешту коштів боржника, передбачені ст. 59 Закону. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 447, ч. 1, ч. 2 ст. 449 ЦПК України, ч. 5 ст. 74 Закону визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Однак, позивач [PERSON], отримавши копію постанови про накладення арешту від 17.04.2018 року, не звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відповідно до ст.ст. 447-449 ЦПК України. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу [PERSON] у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed