Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Шахтою «Новодзержинська», а потім з товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Матрони Московської». При проходженні медичного огляду 31.08.2000 року у нього було вперше виявлено захворювання: хронічна вертеброгена попереково - крижова радикулопатія в стадії субремісії з легким м'язово - тонічним синдромом. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання відповідною комісією було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та його пов'язано з умовами виробництва на підприємстві відповідача. Цим же актом підтверджено й вину відповідача, що виражається в незабезпеченні його засобами індивідуального захисту. Згідно висновку МСЕК від 31.08.2000 року позивачу з 01.09.2000 року була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 25 % за сукупністю, безстроково, з них 20% первинно по професійному захворюванню - хронічна вертеброгена попереково - крижова радикулопатія в стадії субремісії з легким м'язово - тонічним синдромом, без встановлення групи інвалідності. У зв'язку з отриманням професійного захворювання він відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до втрати звичайних для нього життєвих зв'язків, докладанні додаткових зусиль для організації свого життя. Пошкодженням здоров'я йому заподіяно моральні страждання, на відшкодування яких він просить стягнути 20 000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву, в якій заявлені вимоги не визнав, оскільки вважає їх необґрунтованими, при цьому просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач у період часу з 09.08.1980 року по 16.08.2006 року знаходився в трудових відносинах з ДП «Шахтою «Новодзержинська», згодом з товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім. Святої Матрони Московської». Однак 18.08.2006 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням у зв'язку з досягненням пенсійного віку (а.с. 4-6). Згідно довідки МСЕК № 024787 серії 2-18АВ від 31.08.2000 року (а.с.10) позивачу було встановлено 25% втрати працездатності від професійного захворювання за сукупністю безстроково, з них 20% первинно по професійному захворюванню - хронічна вертеброгена попереково - крижова радикулопатія в стадії субремісії з легким м'язово - тонічним синдромом, без встановлення групи інвалідності. З огляду на це суд зазначає наступне. Згідно до ч.4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення Основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійного захворювання або іншого пошкодження здоров'я були неможливими. В судовому засіданні встановлено, що саме через шкідливі та небезпечні умови праці позивач отримав професійні захворювання внаслідок яких пошкоджено його здоров'я, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону праці" (в редакції станом на день нещасного випадку та встановлення втрати працездатності), відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. На час виникнення спірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, передбачена п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472. Відповідно до якого, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Виходячи з цього, суд вважає, що при визначенні межі розміру моральної шкоди, яку слід відшкодувати на користь позивача, для проведення розрахунку необхідно врахувати такий розмір мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи - 1218грн. 00 коп. відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік". Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров'я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникло професійне захворювання - хронічна вертеброгена попереково - крижова радикулопатія в стадії субремісії з легким м'язово - тонічним синдромом. Позивач постійно знаходиться на лікуванні, йому встановлена стійка втрата працездатності, він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоров'я. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial