Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

В квітні 2019 року позивач акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] суму боргу за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2013 року по березень 2019 року в розмірі 19 478,71 гривень. В зв`язку з невиконанням обов`язків по оплаті за отримані комунальні послуги, відповідно до чинного законодавства просили також стягнути нараховані: інфляційні втрати 7 870,97 гривень та 3% річних 1 345,92 гривень та сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 гривень. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження на 21 червня 2019 року. 21 червня 2019 року у зв`язку з неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 27 вересня 2019 року. 27 вересня 2019 року у зв`язку з неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 14 листопада 2019 року Представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» надав суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи були повідомлені своєчасно та належним чином, на день розгляду справи від них не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідачів, який належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із зазначеним, 14 листопада 2019 року судом постановлена ухвала про розгляд справи у заочному порядку. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аналізуючи все в сукупності, суд розглянувши справу за наявними у справі матеріалами приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та ч.2 ст.108 Цивільного кодексу України з 16.03.2017 року є правонаступником Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль». В результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що пов`язані зі зміною типу товариства у відповідності до\~Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року №514-VI\~змінено найменування товариства на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що 14 травня 2018 року внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідачам, за адресою: [ADDRESS] , де вони зареєстровані та мешкають, в опалювальний сезон поставлялася теплова енергія відповідно до тарифів на теплову енергію, установлених діючим законодавством. Позивач, виконуючи свої обов`язки, постійно поставляв відповідачам теплову енергію у вигляді централізованого опалення, а відповідачі оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснювали, в результаті чого заборгованість з жовтня 2013 року по березень 2019 року становить 19 418,71 гривень. Таким чином, між сторонами про справі виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.64,67,68 Житлового Кодексу України, відповідно до яких споживачі житлово - комунальних послуг зобов`язані оплачувати послуги в строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 32 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" від 24.06.2004 року, плата за комунальні послуги нараховується щомісячно. Відповідно до ст.\~68\~Житлового кодексу\~України строки оплати встановлено також - щомісячно. Відповідно до ст.16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 26 червня 2004 року порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст.19 цього ж закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В силу ст.634 ЦК України та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" сторонами фактично укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. Відповідно до правової позиції Верховного суду України з цього питання споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги в повному обсязі, якщо вони фактично користувались ними. За змістом частини 1 статті\~901, частини 1 статті\~903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються\~Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч.2\~ст.3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Частиною 1\~статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ч.ч.1,2\~ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 частини першої\~статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20\~цього Закон\~у обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини 3\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачами не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших нормативно-правових актів. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння змін його умов не допускається (ст.525 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тому, з відповідачів підлягає стягнення сума заборгованості за надання житлово-комунальні послуги з централізованого опалення. Крім того, за положеннями ст.ст.525,\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї матеріальної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Крім того, слід зазначити, що\~ст.625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.2\~ст.625 ЦК України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, при цьому суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на діючих нормах закону, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1921,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved