Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила: визнати недійсним договір кредиту № 800000436, укладений 11.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством " Альфа - Банк " ( назву банку змінено на Публічне акціонерне товариство " Альфа - Банк " ( надалі ПАТ " Альфа - Банк " ) та [PERSON]; визнати недійсним договір кредиту № 800000437, укладений 11.06.2007 року між ПАТ " Альфа - Банк " та [PERSON]; визнати недійсним договір іпотеки № 800000436 - И, укладений 11.06.2007 року між ПАТ " Альфа - Банк " та [PERSON]; визнати недійсним договір іпотеки № 800000437 - И, укладений 11.06.2007 року між ПАТ " Альфа - Банк " та [PERSON]; в порядку застосування недійсності договору іпотеки № 800000436 - И, укладеного 11.06.2007 року між ПАТ " Альфа - Банк " та [PERSON]: виключити з Державного реєстру іпотек запис за № 5112857 від 11.06.2007 року про державну реєстрацію договору іпотеки № 800000436 - И від 11.06.2007 року стосовно квартири [ADDRESS]; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 1552 від 11.06.2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 800000436 - И від 11.06.2007 року стосовно квартири [ADDRESS]; виключити з Державного реєстру іпотек запис за № 5112891 від 11.06.2007 року про державну реєстрацію договору іпотеки № 800000436 - И від 11.06.2007 року стосовно квартири [ADDRESS]; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 1553 від 11.06.2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 800000436 - И від 11.06.2007 року стосовно квартири [ADDRESS]; в порядку застосування недійсності договору іпотеки № 800000437 - И, укладеного 11.06.2007 року між ПАТ " Альфа - Банк " та [PERSON]: виключити з Державного реєстру іпотек запис за № 5112959 від 11.06.2007 року про державну реєстрацію договору іпотеки № 800000437 - И від 11.06.2007 року стосовно квартири [ADDRESS]; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 1554 від 11.06.2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 800000437 - И від 11.06.2007 року стосовно квартири [ADDRESS]; виключити з Державного реєстру іпотек запис за № 5112967 від 11.06.2007 року про державну реєстрацію договору іпотеки № 800000437 - И від 11.06.2007 року стосовно квартири [ADDRESS]; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 1555 від 11.06.2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 800000437 - И від 11.06.2007 року стосовно квартири [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовує тим, що 11.06.2007 року між ЗАТ " Альфа - Банк " та нею ( [PERSON] ) було укладено кредитний договір № 800000346, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит в сумі 194 638, 00 доларів США, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок, з повним терміном повернення кредиту 11.06.2022 року. 11.06.2007 року між ЗАТ " Альфа - Банк " та нею ( [PERSON] ) було укладено кредитний договір № 800000347, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит в сумі 34 000, 00 доларів США, шляхом надання кредиту в готівковій формі через касу банку, з повним терміном повернення кредиту 11.06.2022 року. Надумку позивача вищезазначений кредитний договір повинен бути визнаний недійсним на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України, так як він укладений в порушення Декрету КМУ " Про систему валютного регулювання і валютного контролю ", оскільки отримання індивідуальної ліцензії є обов'язковою умовою для правомірності видачі та одержання кредиту незалежно від суми грошових коштів, які надаються банком, та строку їх повернення позичальником. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Суд, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Провіряючи обставини по справі судом встановлено, що 11.06.2007 року між позивачкою ( [PERSON] ) та відповідачем ( ПАТ " Альфа - Банк " ), було укладено кредитний договір № 800000436, згідно якого їй було надано кредит у розмір 194 638, 00 доларів США, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок, вона ж у свою чергу зобов'язалася повертати отриманий кредит ( 11.06.2022 року ) сплатити відсотки за користування кредитом на підставі відсоткової ставки у розмірі 12, 00 % річних і виконати свої зобов'язання згідно з даним договором в повному обсязі у встановлений договором термін, а в разі порушення зобов'язання, крім сплати всіх нарахованих відсотків, комісій, можливих штрафних санкцій у строк визначений договором, сплачує пеню ( а.с.10-17 ). 11 червня 2007 року між позивачкою ( [PERSON] ) та відповідачем ( ПАТ " Альфа - Банк " ), було укладено договір іпотеки № 800000436 - И, згідно якого [PERSON], для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед ПАТ " Альфа - Банк " за кредитним договором № 800000436 від 11.06.2007 року, передала в заставу належне їй на праві власності майно: квартиру [ADDRESS] 11 червня 2007 року між позивачкою ( [PERSON] ) та відповідачем ( ПАТ " Альфа - Банк " ), було укладено кредитний договір № 8000004376, згідно якого їй було надано кредит у розмір 34 000, 00 доларів США, шляхом надання кредитних коштів в готівковій формі через касу банку, вона ж у свою чергу зобов'язалася повертати отриманий кредиту ( 11.06.2022 року ) сплатити відсотки за користування кредитом на підставі відсоткової ставки у розмірі 12, 25 % річних і виконати свої зобов'язання згідно з даним договором в повному обсязі у встановлений договором термін, а в разі порушення зобов'язання, крім сплати всіх нарахованих відсотків, комісій, можливих штрафних санкцій у строк визначений договором, сплачує пеню ( а.с.18-25 ). 11 червня 2007 року між позивачкою ( [PERSON] ) та відповідачем ( ПАТ " Альфа - Банк " ), було укладено договір іпотеки № 800000437 - И, згідно якого [PERSON], для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед ПАТ " Альфа - Банк " за кредитним договором № 800000436 від 11.06.2007 року, передала в заставу належне їй на праві власності майно: квартиру [ADDRESS] Відповідачем у повному обсязі були виконані зобов'язання за кредитними договорами. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом ( ч. 3 ст.533 ЦК України ). Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті ( ч. 2 ст. 524 ЦК України ). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі ст. ст. 47, 49 Закону України " Про банки та банківську діяльність " та Глави 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій ( затвердженого постановою Правління НБУ від 17 липня 2001р. за № 275 ), банки мають право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті на території України на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Пунктом 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України " Про систему валютного регулювання і валютного контролю " передбачено право банку на підставі письмового дозволу ( генеральної ліцензії ) здійснювати валютні операції, в т.ч. надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам, та відповідно вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті. Посилання позивача на відсутність у банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, як на підставу для задоволення позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору не ґрунтуються на законі. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В п.п. " в ", " г " ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України " Про систему валютного регулювання і валютного контролю " зазначено, що індивідуальної ліцензії потребує така операція, як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Чинним законодавством не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу ( затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. за № 483 ), використання іноземної валюти, як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк ( ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями ). Судом достовірно встановлено, що на час укладання оспорюваних між ЗАТ " Альфа - Банк " та [PERSON] кредитних договорів, відповідач мав банківську ліцензію за № 61 від 03.12.2001 року, а також дозвіл за № 61-4 від 31.05.2002 року - ліцензія разом з відповідним дозволом надавала відповідачу право здійснювати на території України операції з іноземною валютою, в тому числі і надавати фізичним та юридичним особам кредити в іноземній валюті, при цьому наявності в уповноваженому банку індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції не потребується. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 60 ЦПК України ). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України. Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. З урахуванням обставин справи, суд вважає, що зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ч.1 ст.215 ЦК України, не підлягає визнанню незаконним. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд ( ч.3 ст.6 ЦК України ). Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається із вищезазначених кредитних договорів, між ЗАТ " Альфа - Банк " та [PERSON] було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо його предмету - надання кредиту саме в еквіваленті - долари США, про що свідчать підписи обох сторін у договорах. Таким чином, при укладенні вищезазначених кредитних договорів в іноземній валюті ( долар США ) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором ( перш за все [PERSON] ) повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України - гривні до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому сторони повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цими договорами. Зміст вищезазначених кредитних договорів не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ч.1 ст.215 ЦК України, не підлягають визнанню недійсними. Отже, позивачкою не доведено та не надано доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді, які б стали підставою для визнання правочину ( кредитних договорів, та договорів іпотеки ) недійсним. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed