Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У квітні 2021 року АТ "МетаБанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позову вказано, що 19.03.2012 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області задоволено вимоги ПАТ "МетаБанк", правонаступником якого є АТ "МетаБанк", стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 61343,25 грн. та судові витрати. Рішення суду про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості до цього часу не виконано. Посилаючись на викладене, позивач просить про стягнення з відповідачів інфляційних втрат в сумі 9876,29 грн. та 3% річних в сумі 4802,81 грн., розрахунок яких проведено станом на 31.03.2021 р. Представник позивача, приймаючи участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав з підстав у ньому викладених. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні обставини, викладені у позові не заперечувала, проте вважала, що позовні вимоги до неї особисто задоволені бути не можуть, оскільки безпосередньо кредитні кошти не отримувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся неодноразово, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Правом подання відзиву на позовну заяви відповідачі не скористалися. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON] , вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.03.2012 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 1419/367/2012о задоволено позовні вимоги ПАТ "МетаБанк", стягнуто з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 63201037492А від 08.07.2008 року в загальному розмірі 61343,25 грн. та по 442,45 грн. судового збору з кожного. 03.05.2012 року Новоодеським районним судом Миколаївської області за заявою АТ "МетаБанк» видано відповідні виконавчі листи. Згідно до інформації Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.06.2021 року, на виконанні у відділі перебували виконавчі листи щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості на користь ПАТ "МетаБанк", але 18.11.2020 року, за заявою АТ "МетаБанк", виконавчі провадження було закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження". Стягнення за виконавчими провадженнями за період перебування на виконанні виконавчих документів не здійснювалося. Станом на 14.06.2021 року, зазначені виконавчі листи повторно на виконання не надходили та на виконанні не перебувають. Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 23.07.2021 року, на примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження № 63856039 та № 63855172 від 08.12.2020 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ "МетаБанк" заборгованость за кредитним договором в загальному розмірі 61343,25 грн. Стягнень по вказаним виконавчим провадженням з моменту відкриття не проводилося. Згідно з дослідженим у судовому засіданні розрахунком, проведеного АТ "МетаБанк" розрахунку, сума інфляційних втрат у звязку із несплатою боргу відповідачами на користь Банку за період з травня 2018 року по березень 2021 року становить 9876,29 грн., а сума за ставкою 3% річних за період з 01.05.2018 року по 31.03.2021 року, згідно ст. 625 ЦК України, становить 4802,81 грн. Відповідачами вказаний розрахунок не спростовано. Рішення суду про стягнення з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 63201037492А від 08.07.2008 року в загальному розмірі 61343,25 грн. на користь позивача не виконано. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до правової позиції, сформованої Великою Палатою Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672-16-ц, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідачів на користь позивача, інфляційних втрат та 3% річних, розрахованих у зв`язку із невиконанням взятого на себе зобов`язання. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів, на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позову, в рівних частках.

Outcome: approved