Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог (а.с.129 т.2) просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 328 кв.м. по [ADDRESS] що належить їй на праві постійного користування згідно державного акту серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999 року шляхом: - визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради №14/28 від 22.09.2011 р. «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення присадибної ділянки гр. [PERSON].», - визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради №32/33 від 20.12.2012 р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 22.09.2011 р. №14/28», - визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради №40/29 від 25.07.2013 р. «Про продаж у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]», - визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради №19/12 від 24.06.2004 р. «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 1000 кв.м.», - визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради №19/13 від 24.06.2004 р. «Про передачу у приватну власність шляхом викупу земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1327 кв.м.», - визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2327 кв.м. по [ADDRESS] виданого гр. [PERSON] 11.08.2004 р. частково площею 328 кв.м., - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки по [ADDRESS] кадастровий номер 0710400000:05:029:0058, здійснену реєстратором 22.07.2013 року, та реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 0710400000:05:029:0025, - зобов'язати відповідача [PERSON] знести кам'яну огорожу по межі відповідно до державного акту на постійне користування серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999 року, виданого на ім'я [PERSON] Ухвалою суду від 08.04.2014 р. залишено без розгляду за заявою представника позивача позов в частині вимоги про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2327 кв.м. по [ADDRESS] що виданий [PERSON] 11.08.2004 р., в частині земельної ділянки площею 328 кв.м. Ухвалою суду від 10.05.2014 р. залишено без розгляду за заявою представника позивача позов в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішень Ковельської міської ради №19/12 та 19/13 від 24.06.2004 року "Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 1000 кв.м." та "Про передачу у приватну власність шляхом викупу земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1327 кв.м." Ухвалою суду від 19.06.2014 р. залишено без розгляду за заявою представника позивача позов в частині вимог про визнання незаконними та скасування рішень Ковельської міської ради №14/28 від 22.09.2011 року "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення присадибної ділянки [PERSON]." та №32/33 від 20.12.2012 р. "Про внесення змін до рішення міської ради від 22.09.2011 р. №14/28". Таким чином вирішенню підлягали позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 328 кв.м. по [ADDRESS] що належить їй на праві постійного користування згідно державного акту серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999 року шляхом : - визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради №40/29 від 25.07.2013 р. «Про продаж у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS]», - скасування державної реєстрації земельної ділянки по [ADDRESS] кадастровий номер 0710400000:05:029:0058, здійснену реєстратором 22.07.2013 року, та реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 0710400000:05:029:0025, - зобов'язання відповідача [PERSON] знести кам'яну огорожу по межі відповідно до державного акту на постійне користування серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999 року, виданого на ім'я [PERSON] Позовні вимоги мотивовано тим, що 25 липня 2013 року Ковельською міською радою прийнято рішення №40/29, яким затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 323 кв.м. по [ADDRESS] в м.Ковелі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у власність шляхом викупу. Однак, вказана земельна ділянка входить до складу земель, які надані їй у постійне користування згідно рішення №5/15 від 25.11.1998 року та державного акту на право постійного користування землею серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999 р., у встановленому законом порядку у неї не вилучалась, а тому не може бути надана відповідачці у власність. Крім того, незаконність вказаного рішення мотивована його прийняттям під час дії ухвали Луцького міськрайонного суду про заборону міській раді вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки. Також по периметру спірної земельної ділянки відповідачкою встановлено кам'яну огорожу, що перешкоджає використанню землі за призначенням, та підлягає перенесенню. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] (а.с. 160 т.1), в якому просить зобов'язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,0470 га по [ADDRESS], кадастровий номер 0710400000:05:029:0033, шляхом перенесення огорожі за межі даної земельної ділянки. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачкою безпідставною встановлено на її земельній ділянці кам'яну огорожу, яка перешкоджає використанню земельної ділянки за призначенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первинний позов підтримала повністю та пояснила, що проживає в [ADDRESS] понад шістдесят років, ця земля є її батьківщиною, батько також все життя користувався цією землею, проводив газопровід до будинку. У 1998 році вона дала згоду на вилучення в неї 1380 кв.м. землі, з якої 1000 кв.м. було надана її дочці - позивачу у справі [PERSON] у користування, а 380 кв.м. призначалось для облаштування проїзду. У 2004 році відповідач [PERSON] придбала обманом сусідній житловий будинок по [ADDRESS] та без виготовлення будь-яких документів неправомірно отримала земельну ділянку площею 2658 кв.м., в тому числі і на правах оренди спірну земельну ділянку. Внаслідок таких дій відбулось захоплення землі її дочки [PERSON] та змінились конфігурації суміжних земельних ділянок, якщо раніше межа була прямою, то на даний час вона ламана. Вважає, що рішення Ковельської міської ради про продаж спірної земельної ділянки [PERSON] порушує її права та права її дочки [PERSON], а тому просить його скасувати, також просить зобов'язати [PERSON] знести кам'яну огорожу, яка знаходиться на її землі. Представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила, що рішенням Ковельської міської ради №5/15 від 25.11.1998 року [PERSON]. надано в постійне користування 1000 кв.м. за рахунок вилучених у [PERSON] земель, також зобов'язано перенести існуючий газопровід від [ADDRESS] який проходив по наданій їй земельній ділянці. Після придбання [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] та отримання спірної земельної ділянки в оренду, виявилось, що газопровід знаходиться на її території. Це сталось у зв'язку з тим, що [PERSON] без виготовлення проекту відводу та погодження меж із суміжними землекористувачами надали у власність і в оренду землю площею, якої в натурі не було, внаслідок чого остання захопила землі позивачки та [PERSON] Оскаржуваним рішенням Ковельської міської ради №40/29 від 25.07.2013 р. у власність [PERSON] фактично продається земельна ділянка, яка належить позивачці на праві постійного користування, що не відповідає положенням земельного законодавства. Крім того, підлягає знесенню кам'яна огорожа, встановлена відповідачкою по всьому периметру спірної земельної ділянки, як така що перешкоджає позивачу користуватись належною їй землею. Представник позивача [PERSON] та [PERSON] первинний позов підтримали повністю з підстав вище вказаних. Позивач [PERSON] в судових засіданнях участі не приймала, подала письмові пояснення по справі, в яких просить її вимоги задовольнити з підстав аналогічних тим, що викладені представником [PERSON] Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] заявлений нею позов підтримала повністю та пояснила, що земельна ділянка площею 0,0470 га по [ADDRESS], кадастровий номер 0710400000:05:029:0033 належить їй на праві власності згідно договору дарування від 16 жовтня 2007 року та є суміжною із землями, якими користується відповідачка [PERSON] та земельною ділянкою, що перебуває у постійному користуванні позивачки [PERSON] Відповідачкою [PERSON] по периметру земель, якими вона користується встановлено кам'яну огорожу, частина цієї огорожі знаходиться на її землі, що порушує її права, як власника. Просить суд зобов'язати відповідача перенести огорожу за межі її земельної ділянки. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, [PERSON] при вирішенні справи покладається на розсуд суду, з приводу позовних вимог пояснив, що є суміжним землекористувачем із [PERSON], згідно державного акту на право власності йому належить 1000 кв.м., однак фактично він користується близько 1400 кв.м. землі, при цьому межі земельної ділянки погоджував із [PERSON] Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти первісного позову заперечили та пояснили, що починаючи з 2004 року [PERSON] та [PERSON] неодноразово звертались до судів з різноманітними позовами з приводу права на володіння спірною земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона входить в межі земельної ділянки площею 1000 кв.м., яка надана [PERSON]. по [ADDRESS] в постійне користування згідно державного акту серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999 р. Однак, рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлена безпідставність вимог позивачів, окрім того вирішено питання про межі земельних ділянок. Рішенням Ковельської міської ради від 22.09.2012 р. №14/28 [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки орієнтовною площею 331 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку з метою передачі у власність шляхом викупу. Дане рішення міської ради було предметом оскарження та залишено судовими інстанціями в силі. Рішенням ради №40/29 від 25.07.2013 р., яке оскаржується позивачкою, проект відводу затверджено, грошову оцінку землі погоджено, кошти за землю сплачені. Вважає, що підстави для скасування вказаного рішення органу місцевого самоврядування відсутні. Також вказує на безпідставність тверджень позивачки щодо прийняття оскаржуваного рішення під час дії ухвали суду про забезпечення позову, оскільки ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 21.06.2013 року заходи забезпечення позову, якими заборонялось вчиняти будь-які дії із спірною земельною ділянкою, скасовані. Вимоги про знесення кам'яної огорожі вважає також безпідставними, оскільки огорожа встановлена по визначеній судами межі. Позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] відповідач [PERSON] та її представник заперечили, посилаючись на необхідність застосування строків позовної давності, оскільки [PERSON] набула право власності на землю у 2007 році, огорожа вже стояла, будь-яких претензій [PERSON] не висловлювала, окрім того, з іншої сторони ділянки [PERSON] встановила огорожу таким чином, що зменшила надану їй у власність земельну ділянку, надавши [PERSON] можливість користуватись нею. Крім того, просять врахувати ту обставину, що огорожа встановлена по межі визначеній в порядку виконання судового рішення. Представник відповідача - Ковельської міської ради Куптій Г. проти позовів заперечив, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про безпідставність заявленого [PERSON]. первісного позову, який задоволенню не підлягає, та про обґрунтованість позову третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], який слід задовольнити в повному обсязі. Так, предметом первісного позову є матеріально-правова вимога про захист права власності шляхом визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради від 25.07.2013 року №40/29 «Про продаж у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку по [ADDRESS]», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 323 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у власність шляхом викупу, затверджено вартість викупу та передано у приватну власність [PERSON] шляхом викупу земельну ділянку площею 323 кв.м. (кадастровий номер 0710400000:05:029:0058) (а.с. 186 , т.2). Підставою позову виступають обґрунтування щодо входження вказаної земельної ділянки в межі земельної ділянки площею 1000 кв.м., яка надана позивачу [PERSON]. у постійне користування згідно рішення Ковельської міської ради від 25.11.1998 року №5/15 та на яку видано державний акт про право постійного користування від 20.05.1999 р., зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №8. Як визначено статтею 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом вказаної правової норми надана може бути лише земля, що не перебуває у законному користуванні чи власності іншої особи. Відповідно до ст. 128 Земельного Кодексу України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу. Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Отже, підлягає вирішенню питання чи порушені органом місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного рішення права позивача як власника (землекористувача). Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Згідно оригіналів інвентаризаційних справ домоволодінь по [ADDRESS] у будинку [NUMBER] проживала сім'я [PERSON], у їх фактичному користуванні знаходилась земельна ділянка площею 2823 кв.м. 31 березня 2004 року відповідач [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] у спадкоємця [PERSON] [PERSON].(а.с.73 т.2). Домоволодіння [NUMBER] належало [PERSON], для будівництва надано 600 кв.м., у його фактичному користуванні перебувало 1928 кв.м. землі (а.с.258 т.1) Згідно свідоцтва про право на спадщину від 30.10.1979 р. право власності на будинок перейшло до [PERSON] (а.с.259,261 т.1). Рішенням Ковельської міської ради №364 від 19.12.1996 року [PERSON] як власнику будинку по [ADDRESS] надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер 0710400000:05:029:0022 (а.с.261 т.1) Рішенням Ковельської міської ради від 25.11.1998 року №5/15 із фактичного користування [PERSON] було вилучено земельну ділянку площею 1380 кв.м. в [ADDRESS], з яких 1000 кв.м. передано її дочці [PERSON]. у постійне користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 380 кв.м. залишено для влаштування проїзду (а.с.45 т.3) Рішенням Ковельської міської ради від 28.12.1999 року №5/14 на підставі ст.17 чинного на той час Земельного Кодексу [PERSON] безоплатно передана у власність земельна ділянка розміром 1000 кв.м. по [ADDRESS]. На зазначені земельні ділянки [PERSON] видано два державних акти: державний акт на право постійного користування землею від 20.05.1999 р. зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №8, та державний акт на право приватної власності на землю від 31.12.1999 р. зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на земельні ділянки за №1219 ( оригінали а.с.46-83 т.3 справи [NUMBER]-344/09) Рішенням виконкому Ковельської міської ради від 20.11.2003 р. №494 адресний номер земельної ділянки, переданої [PERSON] у постійне користування змінено з [ADDRESS] на [ADDRESS] 09 жовтня 2007 року [PERSON] продала [PERSON] належну їй згідно державного акту на право власності від 31.12.1999 р. земельну ділянку площею 1000 кв.м. (а.с.165 т.3) Рішенням Ковельської міської ради №18/25 від 22.04.2004 року [PERSON] надано в оренду земельну ділянку по [ADDRESS] площею 926 кв.м., яка складається з двох частин, одна з яких має кадастровий номер 0710400000:05:029:0033. 16.11.2006 р. між [PERSON] та УГГ «Волиньгаз» укладено договір про встановлення сервітуту для ремонту та обслуговування газопроводу (а.с.86-116 т.3 справи 1-344/09) на даній земельній ділянці. 26.12.2006 року [PERSON] набула право власності на дану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу укладеного з Ковельською міською радою, що підтверджується державним актом на право власності від 14.06.2007 року. (а.с.45 т.3 справи 1-344/09). А 16.10.2007 року подарувала її [PERSON] згідно договору дарування (а.с.152 т.3) 21 липня 2004 року [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 504 кв.м. з кадастровим номером на даний час 0710400000:05:029:0026, шляхом укладення з Ковельською міською радою договору купівлі-продажу (а.с.3-134 т.3 справи 1-344/09). В свою чергу [PERSON] , як власнику житлового будинку по [ADDRESS], рішеннями Ковельської міської ради №19/12 та №19/13 від 24.06.2004 р. передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку площею 1000 кв.м. та шляхом викупу 1327 кв.м. На дані земельні ділянки видано один державний акт на право власності серії ВЛ №073886 від 11.08.2004 року, кадастровий номер земельної ділянки 0710400000:05:029:0025 (а.с.270 т.1) (рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі №2-112/08 від 28.05.2008 року, що набрало законної сили 15.10.2008 р. - а.с.177-182 т.1, підтверджена законність рішень Ковельської міської ради №19/12 та №19/13 від 24.06.2004 р). Рішенням Ковельської міської ради №15/14 від 26.06.2004 р. [PERSON] надано в оренду земельну ділянку площею 331 кв.м. по [ADDRESS] (спірна земельна ділянка), кадастровий номер орендованої земельної ділянки 0710400000:05:029:0042. Після чого розпочинаються судові тяжби, підставою позову в яких вступає входження спірної земельної ділянки у межі земельної ділянки [PERSON] наданої їй у постійне користування. Рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі за позовом [PERSON], [PERSON]. до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Ковельська міська рада, про відновлення межових знаків та стягнення моральної шкоди, яке набрало законної сили 10 серпня 2005 року (а.с.163-165 т.1), встановлені обставини, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме - [PERSON] рішенням Ковельської міської ради №15/14 від 26.06.2004 р. надано в оренду земельну ділянку площею 331 кв.м. із вільних земель, які призначені для проїзду, з іншої частини проїзду землю в оренду протягом місця надано [PERSON]. За орендованою [PERSON] земельною ділянкою знаходиться земельна ділянка надана [PERSON]. у постійне користування Рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі (2-30/08) за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог Ковельська міська рада, про відновлення межових знаків, усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, стягнення моральної шкоди, та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, яке набрало законної сили 10 грудня 2008 року (а.с.167-176,т.1) встановлені обставини, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме - надана [PERSON] в оренду земельна ділянка площею 331 кв.м. не входить в межі земельної ділянки наданої [PERSON]. в постійне користування чи у власність. Рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі №2-112/08 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Ковельської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними рішень Ковельської міської ради та державного акту про право власності на землю, договору купівлі-продажу житлового будинку, що набрало законної сили 15 жовтня 2008 р. ( а.с.177-182 т.1) встановлені обставини, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме - права [PERSON], [PERSON], [PERSON] при наданні [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 2327 кв.м. не порушені, позивачі не наділені будь-якими правами щодо цієї земельної ділянки. Рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі №2-583/10 (а.с.183-189 т.1) за позовом [PERSON], [PERSON] до Ковельської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним рішення Ковельської міської ради № 45/38 від 29.12.2008 року та договору оренди землі від 05.01.2009 р., яке набрало законної сили 29 листопада 2010 року, встановлені обставини, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме - земельна ділянка площею 331 кв.м., яка передана [PERSON] в оренду рішенням № 45/38 від 29.12.2008 року, не входить в межі земельної ділянки [PERSON], яка надана їй в постійне користування. Після доведення судами правомірності дій органу місцевого самоврядування по наданню [PERSON] в оренду вільної земельної ділянки, яка не обтяжена правами інших осіб, їй рішенням Ковельської міської ради №14/28 від 22.09.2011 р. надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 331 кв.м. по [ADDRESS] в м.Ковелі для розширення присадибної ділянки з метою передачі у власність шляхом викупу за рахунок раніше орендованої землі. Вказане рішення Ковельської міської ради було оскаржено [PERSON]. до суду. Рішенням Старовижівського районного суду у справі за позовом [PERSON] до Ковельської міської ради, третя особа без самостійних вимог [PERSON], про визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради №14/28 від 22.09.2011 р., у задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 25 грудня 2012 р., ним встановлені обставини, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме - [PERSON] як орендар спірної земельної ділянки площею 331 кв.м. набула переважне право на отримання її у власність шляхом викупу, і ця земельна ділянка не входить в межі земельної ділянки площею 1000 кв.м. за державним актом [PERSON] (а.с.195-198 т.1). До аналогічного висновку дійшов Волинський окружний адміністративний суд у справі за позовом Ковельського міжрайонного прокурора до Ковельської міської ради про скасування рішення №14/28 від 22.09.2011р. (а.с.199-205 т.1). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] починаючи з 2004 року користується спірною земельною ділянкою на умовах оренди, дана земельна ділянка не входить в межі земельної ділянки позивачки [PERSON], рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки з метою передачі у власність шляхом викупу, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення №40/29 від 25.07.2013 р. про продаж землі у власність, відповідає вимогам законодавства. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову. В силу ст. 3 ЦПК України захисту підлягають лише порушені, невизнані чи оспорювані права. А оскаржуваним рішенням Ковельської міської ради права позивача не порушені. Безпідставними є і посилання позивача на те, що оскаржуване рішення Ковельської міської ради прийнято під час дії забезпечення позову у виді заборони органу місцевого самоврядування вчиняти будь-які дії із спірною землею. Так, ухвалою Луцького міськрайонного суду від 26.12.2011 р. вжито заходи забезпечення позову [PERSON], [PERSON] до ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Технічне бюро кадастру», [PERSON] про скасування технічної документації та визнання неправомірними дій, шляхом заборони Ковельській міській раді вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 331 кв.м. по [ADDRESS] в м.Ковелі (а.с.21 т.1). Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 22.04.2013 р. у задоволенні позову відмовлено (а.с.208 т.1). В силу ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання рішенням законної сили. Таким чином, застосовані ухвалою Луцького міськрайонного суду від 26.12.2011 р. заходи забезпечення позову втратили дію 22 квітня 2013 року. Окрім того, ухвалою Старовижівського районного суду від 21.06.2013 року (а.с.211 т.1) вказані заходи забезпечення позову додатково скасовані. Викладене свідчить про відсутність будь-яких заборон для прийняття Ковельською міською радою 25.07.2013 року відповідного рішення. Вимоги позивача про скасування державної реєстрації земельної ділянки по [ADDRESS] кадастровий номер 0710400000:05:029:0058, здійснену реєстратором 22.07.2013 року, та реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 0710400000:05:029:0025, та зобов'язання відповідача [PERSON] знести кам'яну огорожу по межі відповідно до державного акту на постійне користування серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999 року, виданого на ім'я [PERSON], є похідними від вирішеної судом першої позовної вимоги, а тому задоволенню також не підлягають. Не спростовують висновків суду посилання позивачів на рішення Апеляційного суду Волинської області у справі №2-1521/10 за позовом Ковельської міської ради до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею із скасуванням його державної реєстрації, зобов'язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку з поновленням межі земельної ділянки відповідно до державного акту на право власності, та за позовом Ковельського міжрайонного прокурора і інтересах держави в особі Ковельської міської ради до [PERSON], третя особа на стороні відповідача Ковельський міський відділ Волинської регіональної філії Центру ДЗК, про визнання недійсним державного акту на право постійного користування та скасування його реєстрації, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, яке набрало законної сили 27 січня 2011 року( а.с.90 т.1) та яким встановлено, що позивачу [PERSON]. видано два державні акти на дві різні земельні ділянки, одна в користування, одна у власність. У визнанні недійсним державного акту про право постійного користування відмовлено. Оскільки даним рішенням не встановлено, що спірна земельна ділянка площею 323 кв.м., яка продається [PERSON] у власність, входить в межі земельної ділянки, яка надана позивачу [PERSON]. у користування, а також не встановлено, де саме знаходяться земельні ділянки, на які видано два державних акти. Безпідставними є посилання позивача на сплату податку за дві земельні ділянки по [ADDRESS], що на думку позивача повинно свідчити про наявність у неї права на дві земель ділянки. Оскільки, згідно листа начальника Ковельської ОДПІ від 16.02.2012 р. (а.с.216 т.1) [PERSON]. в період з 2000 по 2006 рік сплачувала податок за одну земельну ділянку, а лише з 2007 року почала сплачувати податок за дві земель ділянки. Хоча, судом встановлено, що вже у 2007 році [PERSON]. продала земельну ділянку, яка належала їй на праві власності. Безпідставними є посилання позивача на різноманітні технічні документації, які виготовлялись на власні замовлення чи на замовлення правоохоронних органів, в яких відображено дві земельні ділянки позивачки та накладання на них спірної земельної ділянки. Оскільки за своїм призначенням вони не є землевпорядною документацією передбаченою Законом України «Про землеустрій», не проходили процедури затвердження органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, виготовлялись без дослідження всіх документів обох сторін спору, носили однобічний характер та ґрунтувались на поясненнях однієї сторони - замовника. Так, відповідно до діючого законодавства, встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а не на підставі не затвердженої органами місцевого самоврядування технічної документації із землеустрою щодо виносу земельної ділянки в натуру. З огляду на викладене відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України недопустимими є наступні докази сторони позивача: - технічна документація із землеустрою щодо виносу земельної ділянки в натуру, яка знаходиться в постійному користуванні [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] ([ADDRESS]) за 2012 рік (а.с.9-24, а.с.110 т.1,а.с.235-250 т.3), - технічна документація із землеустрою щодо виносу земельної ділянки в натуру, яка знаходиться в постійному користуванні [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] ([ADDRESS]) за 2011 рік (а.с.215-223 т.3), - технічна документація по інвентаризації земель [PERSON]. по [ADDRESS] (а.с.218,219 т.1), яка згідно листа ДП ДЗК (а.с.217 т.1) взагалі не виготовлялась. Необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи є посилання представників позивача на відомості, внесені в публічну карту про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0710400000:05:029:0001 (постійне користування [PERSON].) - а.с.89,т.1. Так, з матеріалів справи та оригіналів документів, які слугували підставою видачі позивачу [PERSON]. державних актів на право користування та на право власності (а.с.46-85 т.3 справи 1-344/09) вбачається, що проект відведення земельних ділянок не виготовлявся, технічний звіт по виконанню проектно-вишукувальних робіт містить до кожного державного акту однаковий план земельної ділянки із вказівкою на її примикання до проїзду, однаковий збірний план, на якому землі [PERSON]., [PERSON] та землі будинковолодіння [NUMBER] (на даний час [PERSON].) розділені проїздом, однакові відомості вирахування координат точок теодолітного ходу. В самих державних актах вказано, що сторона АБ ( в акті на право користування) розміром 38,60, та сторона ВГ (в акті на право власності) розміром 38,0 примикає до проїзду. Як встановлено в судовому засіданні іншого проїзду ніж позначено на абрисі земельних ділянок між сторонами у справі немає. У державному акті на право власності [PERSON], який видано 11.08.2004 року ( а.с. 270 т.1) на земельну ділянку з кадастровим номером 0710400000:05:029:0025, по межі від «Б» до «Г» вказані землі міської ради (проїзд). В судовому засіданні свідок [PERSON], [PERSON] , [PERSON] підтвердили ту обставину, що [PERSON] надавалась одна земельна ділянка саме так, як це зображено на абрисі (а.с.56 т.3 справи 1-344/09), проїзд планувався на прохання [PERSON] та [PERSON], хоча фактично не був облаштований, одна його частина була надана згодом в оренду [PERSON] ( спірна земельна ділянка), інша частина - надана в оренду, а пізніше у власність шляхом викупу [PERSON] (кадастровий номер 0710400000:05:029:0033). У виданому [PERSON] державному акті на право власності на землю з кадастровим номером 0710400000:05:029:0033 так і зазначено, що від точки «Г» до точки «Д» - землі міської ради (проїзд), а примикають до них від точки «В» до точки «Г» землі [PERSON] (вона ж [PERSON]) по вул.. [ADDRESS]. (а.с.45 т.3 справи 1-344/09). В технічній документації на земельну ділянку площею 504 кв.м. з кадастровим номером 0710400000:05:029:0026, яка придбана [PERSON] 21 липня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу укладення з Ковельською міською радою (а.с.129 т.3 справи 1-344/09) суміжним землекористувачем зліва по межі «АБ» вказана [PERSON] вул..[ADDRESS]. В оригіналі проекту забудови земельної ділянки індивідуальним житловим будинком від 08.08.1999 року забудовнику [PERSON] вказано, що будівництво проводиться на земельній ділянці, яка надана в постійне користування згідно рішення Ковельської міської ради від 25.11.1998 року №5/15, в той же час схема земельної ділянки повністю відповідає конфігурації та розмірам, визначених у державному акті на право власності. З правої сторони до ділянки примикає садиба по [ADDRESS] ([PERSON].), а зверху відображений схематично проїзд. По даному проїзду проходить газопровід низького тиску (а.с. 29-35 т.3. справи 1-344/09). Свідок [PERSON] підтвердив, що при видачі державного акту на право власності не вилучив у [PERSON] державний акт на постійне користування, хоча видавався він на одну і ту саму земельну ділянку, за що був визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.167 КК України (1960 р.) (а.с.213-214 т.1). Експерти [PERSON] та [PERSON], будучи допитаними в судовому засіданні, пояснили, що за змістом технічної документації до державних актів на постійне користування та на право власності, виданих позивачу [PERSON]., можна дійти висновку, що це одна і та сама земельна ділянка, однак ідентифікувати її з прив'язкою до місцевості неможливо, оскільки в документації не вказаний початок теодолітного ходу, вихідна точка. Однак, не зважаючи на те, що ідентифікувати земельні ділянки на місцевості неможливо, у 2007 році на замовлення [PERSON] виготовляється технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . В якій вже встановлено місце знаходження земельної ділянки, яку [PERSON] продала [PERSON] використовуючи державний акт на право власності від 31.12.1999 року. При цьому кадастровий номер земельної ділянки визначений 0710400000:05:029:0006 (а.с.162-171 т.3). А у 2012 році на замовлення представника позивача [PERSON] ДП «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовляє технічну документацію із землеустрою щодо виносу земельної ділянки в натуру, яка знаходиться в постійному користуванні громадянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] із вказівкою на державний акт про право користування від 20.05.1999 р.(а.с.9-24, а.с.110 т.1), в якій визначає точки координат та вносить дані до Геодезійної інформаційної системи, вказуючи на кадастровий номер земельної ділянки 0710400000:05:029:0001 (а.с.83-88 а.с.1). В судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що технічна документація за таких умов могла бути виготовлена на ту земельну ділянку, яку вказав сам замовник. При цьому організація, яка виготовила технічну документацію не несе відповідальності за ідентичність земельної ділянки на місцевості. Ці дані перевіряються під час затвердження документації органами місцевого самоврядування відповідно до вимог Земельного Кодексу України, а також присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру. В той же час судом встановлено, що обидві вище вказані документації органами місцевого самоврядування не затверджені (а.с.83-88 а.с.1,а.с.162-171 т.3 ), а у реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 0710400000:05:029:0001 та 0710400000:05:029:0006 відмовлено - протоколи проведення перевірки документації із землеустрою від 06.12.2011 р.,05.01.2012 р. (а.с.72-75 т.4), лист Державного агентства земельних ресурсів України від 04.03.2013 р. (а.с.224 т.1) про підтвердження відмови у реєстрації земельних ділянок з такими кадастровими номерами. Уповноваженими органами відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 0710400000:05:029:0001 до єдиної інформаційної системи не вносились. Так, згідно кадастрового плану із Геодезійної інформаційної системи з додатками (а.с.83-88 а.с.1) дана інформація є неактивною (додаток №2), відомості про систему координат цієї ділянки вніс [PERSON] у 2012 році під час виготовлення технічної документації (а.с.9-24 т.1), яка визнана судом недопустимим доказом. В судовому засіданні спеціаліст [PERSON] пояснила, що термін «не активна» не передбачений в нормативних документах, які регулюють роботу інформаційної системи, однак він використовується практичними працівниками, оскільки перевірити відповідність технічної документації можна лише після внесення даних в єдину систему, для внесення даних використовується обраний кадастровий номер, якщо виявляються помилки, кадастровий номер не присвоюється, а в системі відмічається як неактивний. Не зважаючи на те, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] не затверджена, у реєстрації ділянки з кадастровим номером 0710400000:05:029:0006 відмовлено, [PERSON] видано державний акт на придбану у [PERSON] земельну ділянку площею 1000 кв.м. вже із кадастровим номером 0710400000:05:029:0053 (а.с. 131 т.3) . Визначені точки координат, які дають можливість ідентифікувати земельну ділянку на місцевості. Це в свою чергу стало приводом для позивача [PERSON] стверджувати, що якщо державою ( уповноважені особи якої видали [PERSON] державний акт на право власності на землю) визначено місце знаходження земельної ділянки, яка надавалась їй у власність згідно державного акту від 31.12.1999 р., а державний акт на право постійного користування від 20.05.1999 р., який не скасований і є чинним, виданий на земельну ділянку, яка межує із землями [PERSON], то необхідної площі в 2000 кв.м. не вистачає. Така позиція позивача спростована судом вище наведеними доказами. А порушення посадовими особами державної влади порядку видачі, зберігання державних актів на право власності, користування на землю, затвердження технічної документації із землеустрою не можуть вплинути на законні права відповідача [PERSON] на користування та володіння землею не обтяженою правами інших осіб. Саме таку позицію висловив Європейський суд з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, вказавши, що «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». При цьому судом встановлено, що між спірною земельною ділянкою, яка передається у власність відповідачу [PERSON], та земельною ділянкою, яка належить третій особі без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] по [ADDRESS] та яка є крайньою на цій вулиці, наявні 2000 кв.м. З них близько 1000 кв.м. знаходиться у власності [PERSON], близько 600 кв.м. у фактичному користуванні [PERSON] та 400 кв.м. у фактичному користуванні [PERSON] Дані обставини визнали в судовому засіданні сторони, третя особа [PERSON] та доведено судовою комплексною земельно-технічною експертизою від 23.06.2008 року (а.с.250-256 т.1, а.с 129 т.3). Що стосується покликань позивача на висновок судової земельно-технічної експертизи №30930/3-ЮШ від 11.01.2014 р. (а.с.132-181 т.2) проведеної в рамках кримінального провадження №120130201110000334, яким встановлено зміщення земельної ділянки [PERSON] у 2004 році в сторону земельної ділянки [PERSON] на 285 кв.м., що на думку позивача свідчить про входження усього проїзду в державний акт [PERSON] та відповідно про входження спірної земельної ділянки площею 331 кв.м. в державний акт [PERSON] на праві постійного користування. То, наведений висновок є сумнівним з точки зору достовірності зазначених в ньому фактів, зокрема: - у самому висновку вказано, що використовуються технічні документації за 2011-2012 роки із землеустрою щодо виносу в натуру земельної ділянки [PERSON], яка перебуває в постійному користуванні та у приватній власності, однак ці технічні документації визнані судом недопустимим доказом, - об'єктом дослідження є ділянка [NUMBER], яка належить [PERSON]. на праві постійного користування та ділянка [NUMBER] яка належала [PERSON] на праві власності і продана [PERSON] Однак, будучи допитаним в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив, що визначити на місцевості місце знаходження земельних ділянок наданих [PERSON]. у постійне користування та власність не представляється можливим, тому ним використовувалась технічна документація про яку зазначено вище і яка визнана судом недопустимим доказом, - в судовому засіданні експерт визнав те, що дав невірну оцінку технічній документації відповідача [PERSON], не врахував наявність відомостей обчислення площі земельної ділянки, відомостей обробки теодолітного ходу та вирахування координат, експлікацію земель згідно форми 6-зем, використав нормативно-правову базу, яка не підлягала застосуванню. Висновок щодо зміщення земельної ділянки [PERSON] в сторону земель [PERSON]ще у 2004 році зроблено на підставі фрагменту генерального плану м.Ковель за 2011 рік, схематичного плану кварталу №65 за 1964 рік, копії опорного плану м.Ковель за 1979 рік, витягу із збірного кадастрового плану за 1995 рік. Однак, згідно вимог ст. 107 Земельного Кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Земельно-кадастрова документація - це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень,територій з особливими природоохоронними, рекреаційними і заповідними режимами, земельних ділянок, власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, їх кількість, якість, економічна цінність та вартість, розподіл земель по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах та інших адміністративно-територіальних утвореннях. Відповідно до ст..55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі. Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі . Експерт же використовував схеми, які не відносяться до земельно-кадастрової документації. Крім того перевіряючи розміри земельної ділянки [PERSON], не проаналізував чому та за рахунок яких земель відбулось збільшення земель [PERSON] ( спадкоємець [PERSON]) з 1919 кв.м. у 1964 р. до 2698 кв.м. у 1995 році, а потім зменшення до 2430 у 2004 р., що свідчить про односторонній підхід при дослідженні. Не відповідає висновок експерта і належним чином завіреному фрагменту генерального плану м.Ковеля (а.с.297 т.1), стереотопографічним зйомкам станом на 1979 рік та 1995 рік, на підставі яких відображають відомості в генеральному плані (а.с.37-38 т.4), з яких вбачається що конфігурація суміжних земель та їх приблизні розміри не змінились. Експертом не враховано використання сторонами земель, які на схемах знаходяться з лівої сторони та відмічені як пашня. Будучи допитаним в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що використані ним схеми та плани не є документацією, яка визначає межі земельних ділянок, користуючись нею він мав намір прослідкувати історичне виникнення конфлікту. Свідок [PERSON] також підтвердила суду, що на підставі використаної експертом документації неможливо відновити дійсні межі спірних земельних ділянок, оскільки усі зйомки та плани є приблизним відображення дійсних об'єктів. Крім того, експертом не прийнято до уваги ту обставину, що наявність у власників домоволодінь [ADDRESS] у фактичному користуванні земельних ділянок різної площі не робило їх автоматично законними землекористувачами. Так, відповідно до діючого на той час земельного законодавства як [PERSON], так і [PERSON] на праві користування виділено було лише по 600 кв.м., а наступним власника будинків [PERSON] та [PERSON] передано безоплатно у власність по 1000 кв.м., решту земель вони викупили у Ковельської міської ради. Посилання в рішенні Ковельської міської ради від 25.11.1998 року №5/15 про вилучення із земель [PERSON] 1380 кв.м. в [ADDRESS] з метою надання їх в користування [PERSON]. свідчило лише про фактичне використання [PERSON] земель в розмірі більшому, ніж надано їй у власність ( на той час на праві власності належало лише 1000 кв.м.). Не спростовують висновків суду про безпідставність заявленого первісного позову і посилання позивача на ту обставину, що земельна ділянка, по якій її дідом [PERSON] прокладено газопровід була у 1998 році передана їй у постійне користування. Оскільки така позиція позивача не відповідає письмовим доказам у справі, зокрема проект забудови земельної ділянки наданої [PERSON]. у постійне користування містить позначення газопроводу на земельній ділянці, яка призначена для проїзду. [PERSON] отримуючи в оренду, а згодом у власність іншу частину проїзду, укладала договір сервітуту для обслуговування газопроводу (а.с.86-116 т.3 справи 1-344/09). Згідно листів УГГ «Волинь газ» (а.с.35,36 т.3) демонтаж газопроводу здійснено з орендованої [PERSON] ділянки, що свідчить про проходження газопроводу саме по земельній ділянці, яка відмічена як проїзд, і яка, як встановлена всіма судовими інстанціями, не входить в межі земельної ділянки, наданої у 1998 році [PERSON]. у користування. Вирішуючи позов третьої особи із самостійними вимоги, суд враховує наступне: Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0470 га по [ADDRESS], кадастровий номер 0710400000:05:029:0033 (а.с. 162,т.1 - державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК №959331 від 13.01.2012 р.). Виникло у [PERSON] таке право власності на підставі договору дарування від 16.10.2007 року, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 926 кв.м., яка складається з двох частин, одна з яких площею 0,0470 га, кадастровий номер 0710400000:05:029:0033 (а.с.152 т.3). В свою чергу [PERSON] дана земельна ділянка належала на праві власності згідно договору купівлі-продажу з Ковельською міською радою від 26.12.2006 року та державного акту серії ВЛ №545770 від 14.06.2007 року (а.с.153 т.3). Відповідно до ст..391 ЦК України одним із способів захисту права власності є право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка, якою фактично користується відповідач [PERSON] є суміжною земельною ділянкою із західної сторони з земельною ділянкою [PERSON] ( від точки «Г» до точки «Д» а.с. 153 т.3). Починаючи з 2004 року [PERSON] користувалась даною земельною ділянкою на правах орендаря. Площа орендованої земельної ділянки з кадастровим номером становила 331 кв.м. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду справи визнала ту обставину, що вся належна їй на праві власності та праві оренди територія відгороджена від суміжних землекористувачів - сім'ї [PERSON], кам'яним парканом. Межі, по яких встановлений паркан у 2006 році, до даного часу не змінились. Рішенням Ковельської міської ради №40/29 від 25.07.2013 р. у власність [PERSON] за рахунок орендованої землі пропонується лише 323 кв.м. (а.с.72-124 т.3), а паркан стоїть по межі 331 кв.м. В додатках до висновку судової комісійної земельно-технічної експертизи від 23.06.2008 року (а.с.255,256 т.1), та в додатках до висновку судової земельно-технічної експертизи від 11.01.2014 року (а.с.178,180,181) відмічено, що паркан частково проходить по земельній ділянці 0710400000:05:029:0033, яка належить [PERSON], відгороджуючи незначну частину ділянки приблизною площею 4,1 кв.м. Викладене свідчить про порушення прав третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], як власника землі та необхідність їх відновлення шляхом зобов'язання відповідача усунути створені перешкоди. Не спростовують висновків суду посилання відповідача на ту обставину, що паркан зі сторони третьої особи із самостійними вимогами встановлено у 2006 році на виконання рішення суду від 06.04.2006 року (а.с. 120 т.3 та матеріали справи 2-30/08). Оскільки належить паркан відповідачу [PERSON], а тому на ній лежить обов'язок не порушувати права суміжних землевласників. Не підлягає задоволенню вимога сторони відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки порушення прав позивача як власника триває у часі (саме таку позицію висловив Верховний Суд України аналізуючи деякі питання застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] судові витрати по справі, які полягають у сплаченому останньою в 2013 році судовому зборі при зверненні до суду, в розмірі 229,40 грн. Судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом відшкодуванню не підлягають у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання щодо застосованих заходів забезпечення первісного позову суд враховує таке: ухвалою суду від 04.11.2013 року первісний позов забезпечено шляхом заборони Ковельській міській раді вчиняти дії щодо оформлення та відчуження земельної ділянки по [ADDRESS], кадастровий номер 0710400000:05:029:0058, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання рішенням законної сили, проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи те, що у задоволенні первісного позову відмовлено, суд вважає необхідним вирішити при ухваленні рішення питання щодо вжитих заходів забезпечення позову, скасувавши їх.

Outcome: approved