Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що [INFO] року помер [PERSON], який приходився йому, [PERSON], дідом по батькові. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, яку прийняла дружина першого та відповідно його, [PERSON], баба - [PERSON], фактично, у відповідності до діючого на той час законодавства. Інші спадкоємці - дочка померлого [PERSON] не мала наміру спадщини приймати, отож відмовилась від неї, надавши нотаріусу заяву відповідного змісту, інша дочка - [PERSON], його, [PERSON], мати, померла ще до смерті батька, а саме 15 серпня 1991 року. До складу спадщини увійшла частка житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], який належав до суспільної групи колгоспний двір, та який належав його членам, як співвласникам спільної сумісної власності. [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті спадщина також відкрилась за законом, оскільки остання особистого розпорядження на випадок своєї смерті не зробила. До кола спадкоємців увійшли - дочка спадкодавця [PERSON], яка від своєї частки у спадковому майні відмовилась та діти померлої [PERSON] за правом представлення - він, [PERSON], та [PERSON], (остання надала нотаріусу заяву про відмову від належної їй частки на користь її брата, тобто його, позивача, у справі). Своє право на спадкування він, [PERSON] використав, надавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті баби. Проте реалізувати свої спадкові права позивач позбавлений можливості, оскільки 13.10.2015 року постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його, [PERSON], ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], так як вказаний об'єкт нерухомості увійшов до суспільної групи колгоспний двір, тобто він є спільною сумісною власністю його членів, відтак неможливо визначити, яка частка у ньому померлого. Окрім цього, в Свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, номер житлового будинку зазначено дев'ять, а в реєстрації КП «ВООБТІ» номер двадцять два, що також позбавляє можливості встановити належність майна спадкодавцеві відповідно до правовстановлюючого документа. Ураховуючи наведені обставини, а також те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, однак його, [PERSON], право оспорюється та не визнається, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] В судове засідання позивач та його представник не з'явились, в заяві, яку адресували суду зазначили, що позовні вимоги в заявленому обсязі підтримують, просили суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідач - сільський голова Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій вказав на визнання позовних вимог, не заперечував щодо задоволення позову, розгляд справи просив проводити за відсутності представника сільської ради. Прийнявши до уваги, що сторони скористались наданим їм правом, що врегульоване ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності сторін, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. [INFO] року в селі Славна Липовецького району Вінницької області померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина. У відповідності до п.24 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 р. N 7 судом було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлої [PERSON] №74/2015, згідно яких судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористався онук померлої - позивач у справі [PERSON] за правом представлення по закону, так як [INFO] року померла його мати [PERSON], що доведено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Інші спадкоємці: дочка померлої [PERSON] та дочка померлої [PERSON], тобіж сестра позивача [PERSON] від спадщини після смерті [PERSON] відмовились на користь [PERSON], подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви відповідного змісту. Встановлені судом обставини вказують на те, що позивач є єдиним спадкоємцем на майно [PERSON] Проте постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 13.10.2015 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], так як вказаний об'єкт нерухомості увійшов до суспільної групи колгоспний двір, відтак належить його членам, тобто є спільною сумісною власністю, відтак визначити яка частка належить померлій неможливо. Окрім цього у Свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння зазначено номер житлового будинку №9, а в реєстрації КП «ВООБТІ» номер житлового будинку значиться як №9, що позбавляє можливості ідентифікувати об'єкт нерухомості. Позивач, вважаючи, що у даному випадку порушуються його охоронювані законом права, а тому звернувся до суду за їх захистом із даним позовом. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами цього спору регулюються нормами ЦК України, щодо спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], а що стосується вирішення питання колгоспного двору та успадкування часток членів цього двору спадщина після яких відкрилась до 01.01.2004 року, то відповідними правилами ЦК УРСР. За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Як убачається із Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння за №9 виданого 29.06.1989 року виконкомом Славнянської сільської Ради народних депутатів, цілий житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого являється [PERSON]. Як слідує із довідки виданої виконавчим комітетом Славнянської сільської ради від 19.10.2015 року за №02-22/209, житловий будинок, в якому проживав [PERSON], значиться по сільській раді за №22. Згідно довідки цього ж органу місцевого самоврядування, членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 року були: [PERSON] - голова двору, та члени: [PERSON], [PERSON] та її син [PERSON] Приймаючи до уваги наявність рівних часток членів у майні, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, станом на 15 квітня 1991 року та які не втратили права на частку в цьому майні, суд дійшов висновку, що частки в житловому будинку, що розташований в [ADDRESS], становили по ? кожному. Аналізуючи здобуті у справі докази судом також встановлено, що [INFO] року в селі Славна Липовецького району померла [PERSON], в підтвердження чого слугує свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Згідно отриманої відповіді із Державного нотаріального архіву Вінницької області, що знаходиться серед матеріалів справи, Спадкова Справа після її смерті не заводилась. У той же час довідки видані виконавчим комітетом Славнянської сільської ради вказують на те, що по смерті [PERSON] спадщину було прийнято фактично шляхом вступу в управління та володіння спадковим майно, а саме: батьком [PERSON], матір'ю [PERSON] та неповнолітнім сином спадкодавця [PERSON] Отож, фактично успадкована частка членами колгоспного двору була між ними розподілена порівну, як між спадкоємцями, відтак їх розмір після успадкування частки померлої склав по 1/3 кожному. [INFO] року в селі Славна Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], в підтвердження чого слугує свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Надана Державним нотаріальним архівом Вінницької області інформація підтверджує відсутність Спадкової справи до майна померлого [PERSON], однак як слідує з довідки виданої виконавчим комітетом Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 19.10.2015 року за №02-22/206, після смерті чоловіка [PERSON] спадщину прийняла фактично його дружина [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а також неповнолітній [PERSON] Правилами ст.529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. В силу правил ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини, відповідно до якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зібрані у справі докази вказують на те, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], отож спадкове майно у вигляді житлового будинку, що становив суспільну групу колгоспний двір розподілилось між обома членами цього двору порівну, відтак їх частки у колгоспному дворі з урахуванням успадкованих часток по смерті [PERSON] склали по ? кожному. Як вже зазначалось [INFO] року померла [PERSON], її єдиним спадкоємцем є позивач, факт родинних відносин доведено матеріалами справи, спадщину прийняв у визначеному законодавцем порядку, отож і частку житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], у розмірі ? частки, що становила у майні колгоспного двору. У той же час він і є останнім членом колгоспного двору, його частка становить ? цього майна як було встановлено вище. З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк. За правилами ст.1268 ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, частка якого увійшла до складу спадкового майна, та яке прийняв позивач, однак за обставин, що були встановлені в ході судового розгляду, тобто невірного трактування норм ЦК УРСР та їх застосування до спадкування за законом, тому суд задовільняє позовні вимоги частково. На підставі ст. ст. 120, 121, 123, 525, 526, 548, 549 ЦК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 - 1223, 1268 -1270 ЦК України,

Outcome: partial