Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути банківський депозитний вклад в розмірі 8400 доларів США та відсотки в розмірі 2700 доларів США. Вимоги обґрунтував тим, що 1.10.2010 між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» № 002-28509-011010. Згідно з п.1.2 договору сума вкладу складає 8490 доларів США. Згідно з п.1.3 договору, строк вкладу по 30.12.2010 включно. Згідно з п.1.4 процентна ставка на суму вкладу становить 9,5 % річних. Згідно з п.2.1, п.3.2 договору відповідачем було відкрито депозитний рахунок та рахунок вкладника для зарахування нарахованих щомісячно відсотків за користування депозитними коштами. Про отримання відповідачем коштів в розмірі 8400 доларів США свідчить приходний касовий ордер № 25544862 від 1.10.2010. 27.01.2011 договір було пролонговано без відома позивача, номер договору 007-28509-270111. Відсотки за користування депозитними коштами востаннє отримував у квітні 2011 року. На звернення від 19.10.2011, 4.01.2013 відповідач 26.10.2011 відмовив у наданні примірника пролонгованого договору. З 10.10.2011 неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення вкладу, на що отримав відповідь, що позивач забрав свій вклад та рекомендацію звернутися до правоохоронних органів. У березні 2012 з питання неповернення вкладу звертався до прокуратури м.Біла Церква. Було порушено кримінальну справу № 1003/12022/12 за ст.ст. 191 ч.5, 366 ч.2, 358 ч.ч.3,4, щодо працівників банку, 30.07.2013 справа була розглянута Білоцерківським міськрайонним судом, позивач брав участь як свідок. Заяви позивача до банку від 4.01.2013 та 1.06.2013 щодо повернення вкладу відповідач залишив без відповіді. За період з 1.05.2011 (дата припинення сплати відсотків) по 18.09.2014 (дата звернення до суду) банк зобовязаний виплатити відсотки за користування депозитом в розмірі 2700 доларів США (8400 дол. х 9,5% : 365дн. х 1235дн.). Відповідно до вимог законодавства, банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу заявника. Зобовязання повинні виконуватись належним чином. Неповернення вкладу є прямим порушенням права власності позивача та розпорядження своїм майном (коштами). Обмеження у видачі вкладу можливе лише у випадках, встановлених законом і на підставі судового рішення. В судовому засідання представник позивача підтримав вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе на підставі наявних у справі доказів постановити заочне рішення. Суд заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 1.10.2010 між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» № 002-28509-011010. Згідно з п.1.2 договору сума вкладу складає 8490 доларів США. Згідно з п.1.3 договору, строк вкладу по 30.12.2010 включно. Згідно з п.1.4 процентна ставка на суму вкладу становить 9,5 % річних. Згідно з п.2.1, п.3.2 договору відповідачем було відкрито депозитний рахунок та рахунок вкладника для зарахування нарахованих щомісячно відсотків за користування депозитними коштами. Згідно з п.3.1 договору, проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня який передує його поповненню або списанню з рахунку з інших підстав. П.3.5 передбачає умови продовження дії договору вкладу. Про отримання відповідачем коштів в розмірі 8490 доларів США свідчить приходний касовий ордер № 25544862 від 1.10.2010. На звернення позивача, які надійшли на адресу банку 19.10.2011 та 4.01.2013, відповідач надав відповідь про те, що взаємовідносини, що діяли між сторонами, згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 007-28509-270111 від 27.01.2011, припинені по закінченню терміну дії вкладу, а саме 27.04.2011. Після вищевказаної дати не існує будь-яких взаємовідносин щодо банківського вкладу. У разі невизнання зазначених обставин та їх спростування рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Зі свого боку, з метою захисту прав клієнтів, банк звернувся з відповідною заявою до прокуратури м.Біла Церква, відповідно до якої 30.06.2011 порушена кримінальна справа. Відповідно до умов договору № 007-28509-270111 від 27.01.2011, який укладено в двох примірниках та підписано сторонами, як вбачається з відповіді банку, вкладник підтвердив, що один з екземплярів переданий йому. На запит позивача, примірник чи то копія договору йому надані не були. 1.06.2013 позивач направив письмову заяву до АТ «Дельта Банк» щодо шахрайських дій з боку співробітників банку та надання йому відповіді щодо терміну відшкодування по договору банківського вкладу. 30.07.2013 Білоцерківським міськрайонним судом по кримінальній справі № 1003/12022/12 винесено вирок щодо працівників банку за ст.ст. 191 ч.5, 366 ч.2, 358 ч.ч.3,4 КК України, зокрема і по факту використання грошей, внесених на депозитний рахунок, згідно з договором від 1.10.2010 № 002-28509-011010 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий», укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк». Потерпілим у справі визнане ПАТ «Дельта Банк». [PERSON] брав участь у справі як свідок. Тому, питання про відшкодування йому заподіяної шкоди не вирішувалося. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як зазначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи викладене, відповідач зобовязаний повернути суму вкладу позивачу в розмірі, зазначеному в позові 8400 доларів США, підтвердження повернення коштів позивачу відповідач не надав. Відповідно до ст.625 ЦК України, на яку посилається позивач, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як визнав позивач, востаннє він отримував відсотки за користування депозитом у квітні 2011 року, тому просить стягнути відсотки, встановлені договором в розмірі 9,5 %, за період з 1.05.2011 (дата припинення сплати відсотків) по 18.09.2014 (дата звернення до суду) в розмірі 2700 доларів США. Проте, умовами договору передбачено нарахування зазначених відсотків до дня який передує поповненню рахунку або списанню коштів з рахунку з інших підстав. Відповідач стверджує, що договір був пролонгований лише до 27.04.2011, позивач не заперечує проти факту отримання ним відсотків за користування депозитом до кінця квітня 2011 року. Надсилав вимогу про повернення депозиту, яка надійшла до банку 19.10.2011, що вбачається з відповіді банку заявнику. Тому, суд вважає, що за період з 1.05.2011 по 18.09.2014, який зазначений позивачем, процентна ставка на суму вкладу в розмірі 9,5% до стягнення не підлягає. Три проценти річних від простроченої суми становить 852,66 доларів США. Три відсотки річних за 365 днів становить 252 долари США (8400 х 3% : 100%), а за 1235 днів - 852,66 доларів США (1235 х 252 : 365). Таким чином, вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Позивач відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», та до ст. 5 ч. 1 п. 17 Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає до стягнення з відповідача. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 626, 638, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст. 2, 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст.ст. 1, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved