Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач Дніпровський державний аграрно-економічний університет(надалі університет) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за час навчання, мотивуючи свій позов тим, що 01.08.2016 року між університетом та відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця [PERSON] за напрямом підготовки "Облік і оподаткування". Згідно договору на університет покладався обов`язок надати освітню послугу, а [PERSON] зобов`язалася щорічно своєчасно вносити оплату у розмірі 6800 гривень. В зв`язку з невиконанням вимог навчального плану та умов договору 31.08.2017 року [PERSON] відраховано з числа студентів, кошти за навчання були сплачені частково, а саме в сумі 3400 гривень, заборгованість по оплаті послуг навчання за 2016-2017 навчальний рік складає 3400гривень. Через неналежне виконання умов договору, нараховано пеню за час прострочення оплати за навчання в розмірі 3359,15 гривень, 3 % річних від простроченої суми, сума інфляційних втрат за час прострочення з 01.03.2017 року по 31.05.2020 року становить 975,80 гривень. Загальна заборгованість [PERSON] з штрафними санкціями складає 8066,94гривень, вказану суму позивач і просить стягнути з відповідача. В судове засідання від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позову, вказала, що не має жодних боргів перед навчальним закладом, оскільки не отримувала послуг навчання у 2017 році та відповідно не сплачувала кошти за це. Стверджувала, що договором передбачено оплату за навчання протягом року, вказана умова була нею виконана та сплачено 3400 гривень за навчання у 2016 році, в подальшому вона самостійно вирішила не продовжувати навчання, а тому і не повинна сплачувати будь-які кошти. Вважає позов безпідставним, крім того позивач пропустив строки позовної давності, також їй не були повернуті її особисті документи про освіту, які напевно зберігаються в університеті. Просила з задоволенні позову відмовити. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 01 серпня 2016 року між Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом та [PERSON] укладений договір про надання освітніх послуг, за умовами якого університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги з підготовки фахівця за спеціальністю 071"Облік і оподаткування", термін навчання з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року, вартість одного року навчання складає 6800 гривень, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 10200 гривень, замовник вносить плату щороку, безготівково не пізніше ніж початок наступного року. Договором передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, зокрема передбачено, що за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 2 облікових ставок НБУ несплаченої суми за кожен день прострочення(а.с.7). Відповідно до наказу №2083 від 23.08.2016 року Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету [PERSON] зараховано з 01 вересня 2016 року студентом першого курсу факультету обліку і фінансів за спеціальністю 071 "Облік і оподаткування", ступінь освіти магістр, заочної форми навчання(а.с.8). Згідно наказу №2302 від 31.08.2017 року Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету [PERSON] відраховано з 31.08.2017 року зі складу студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору(а.с.9). Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет був перейменований на Дніпровський державний аграрно-економічний університет, відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України(а.с.13). Із довідки про розрахунок заборгованості по оплаті за навчання №72 від 11.06.2020 року вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 3400 гривень, пеня за прострочення оплати за навчання - 3359,15 гривень; 3% річних - 331,99 гривень, інфляційні втрати за період з 01.03.2017 року по 31.05.2020 становлять 975,80 гривень(а.с.5-6). Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами). Згідно ч.2 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу, у строки та в порядку, що встановлені договором. Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі та підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не знаходить підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності, оскільки договір між університетом та [PERSON] був розірваний 31.08.2017 року, а позовна заява до суду надійшла23 червня 2020 року, тобто в межах строку передбаченого ст.257 ЦК України, інших умов договором не було передбачено. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved