Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], [PERSON], які діють в свох інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], треті особи на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області та Служба у справах дітей Вінницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, мотивуючи позовні вимоги тим, що 20.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 037-2008-1574. Кредитний договір передбачає надання позивачем відповідачу [PERSON] грошових коштів (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п.п. 1.1 п. 1 кредитного договору), а саме сума кредиту - 51 000 швейцарських франків, термін кредиту - 156 місяців, дата погашення кредиту - 10 травня 2021 року, базова процентна ставка - 9,95 % процентів річних. Отримавши 51 000 швейцарських франків на свій поточний рахунок [NUMBER], відповідач [PERSON] за дані кошти купляє на міжбанківській валютній біржі 48 543 доларів США 69 центів та отримує їх через касу позивача. Про дані обставини вказує виписка по рахунку відповідача [PERSON] за 22.05.2008 року, заява на купівлю іноземної валюти від 22.05.2008 року та заяви на видачу готівки від 22.05.2008 року. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язана здійснювати погашення основної суми кредиту та сплачувати проценти не пізніше 10-го числа наступного за звітнім місяцем. Відповідно до п. 2.5. кредитного договору сплата відповідачем [PERSON] заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (додаток №2), який є невід'ємною частиною кредитного договору. Однак, відповідачем [PERSON], в порушення своїх зобов'язань, визначених п. 2.4.-2.5 кредитного договору, не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором. У зв'язку із невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся до Бершадського районного суду Вінницької області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 27.09.2010 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області у справі № 2-517/2010 року позов було задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] та поручителя солідарно на корить позивача по кредитному договору № 037-2008- 1574 від 20.05.2008 року, забезпеченим договором поруки № б/н від 20.05.2008 року заборгованість в сумі 423 659 грн. 05 коп., з яких 371 925 грн. 55 коп. - заборгованість по кредиту, 47 730 грн. 52 коп. - сума несплачених процентів, 4 002 грн. 98 коп. - сума підвищених процентів за користування кредитом, судовий збір у розмірі 1950 грн.00 коп. Дане рішення набрало законної сили 13.12.2010 року. Розрахунок боргу, за яким ухвалювалось дане рішення, проводився станом на 16.04.2010 року. 21.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено також і договір іпотеки, посвідчений 21.05.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2581. Предметом цього договору є надання відповідачем [PERSON] позивачу в іпотеку квартири [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2008 року, посвідченого 20.05.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2556, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за № 2904814, що підтверджується витягом № 5950868 від 20.05.2008 року, та зареєстровано у КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 21.05.2008 року в реєстровій книзі № 455 за реєстровим № 37. За даним договором іпотекою в повному обсязі забезпечується виконання всіх зобов'язань відповідача [PERSON], що випливають та походять з кредитного договору № 037-2008-1574 від 20.05.2008 року. Відповідач [PERSON] з 12.02.2009 року, а відповідач [PERSON] з 14.12.2010 року (після дати набрання рішенням суду законної сили) відмовилися погашати заборгованість по кредитному договору і розраховуватись за отриманий кредит. Станом на 19.03.2014 року на підставі кредитного договору № 037-2008-1574 від 20.05.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] розмір заборгованості становить 81 745 швейцарських франків, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 13 998,61 швейцарських франків, сума дострокового стягнення кредиту - 35 695,49 швейцарських франків, несплачені базові відсотки - 22 125,15 швейцарських франків, несплачені підвищені відсотки - 9 925,75 швейцарських франків. Даний борг в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ станом на 19.03.2014 р. з розрахунку 11,3847 грн. за 1 швейцарський франк становить - 930 642 грн. 30 коп. з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 159 369 грн. 98 коп., сума дострокового стягнення кредиту - 406 382 грн. 45 коп. несплачені базові відсотки - 251 888 грн. 20 коп., несплачені підвищені відсотки - 113 001 грн. 69 коп. Вважає, що оскільки зобов'язання відповідачем не виконуються, банк набуває право звернення стягнення на предмет застави. 29.03.2013 року відповідачам була надіслана письмова вимога добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Однак відповідачі житлове приміщення не звільнили. Оскільки наявність осіб, зареєстрованих та мешкаючих у кв. [ADDRESS], на яку звертається стягнення, перешкоджатиме реалізації предмета іпотеки, є необхідність виселення відповідачів із квартири та зняття їх з реєстраційного обліку. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09.08.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" та [PERSON], посвідчений 21.05.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2581, а саме на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2008 року, посвідченого 20.05.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2556; зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2904814, та зареєстрованого в КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 21.05.2008 року в реєстровій книзі № 455 за реєстровим № 37, для задоволення вимог ПАТ "Універсал Банк", що виникли на підставі кредитного договору № 037-2008-1574 від 20.05.2008 року, укладеного між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON], в розмірі 81 745,00 швейцарських франків, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 13 998,61 швейцарських франків, сума дострокового стягнення кредиту - 35 695,49 швейцарських франків, несплачені базові відсотки - 22 125,15 швейцарських франків, несплачені підвищені відсотки - 9 925,75 швейцарських франків. Весь борг в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ станом на 19.03.2043 р. з розрахунку 11,3847 грн. за 1 швейцарський франк становить - 930 642 грн. 30 коп. з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 159 369 грн. 98 коп., сума дострокового стягнення кредиту - 406 382 грн. 45 коп. несплачені базові відсотки - 251 888 грн. 20 коп., несплачені підвищені відсотки - 113 001 грн. 69 коп., у тому числі для задоволення вимог по рішенню Бершадського районного суду Вінницької області від 27.09.2010 року по справі № 2-517/2010 р. на загальну суму 425 609 грн. 05 коп. Предмет іпотеки реалізувати шляхом проведення прилюдних торгів; за відсутності пріоритету та розміру вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; за початковою ціною, що буде визначена згідно незалежної експертної оцінки при виконанні даного рішення. Виселити та зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Представник позивача Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" - Нижник Д.П. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з наведених у позові підстав. Крім того, зазначив, що відповідачами жодних доказів на спростування позовних вимог до суду не надано, також відповідачами не надано жодних доказів того, що у відповідачів не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно. Просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Качановецький П.П. в судовому засіданні пояснив, що заперечує проти задоволення позову в частині зняття відповідачів з реєстрації, оскільки дана вимога не відповідає нормам діючого законодавства. Зазначив, що рішення суду про виселення відповідачів буде підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку. При вирішенні позову в іншій частині покладається на розсуд суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради Манзюк Н.В. в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності та врахувати при розгляді справи інтереси дітей. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовна заява є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що 20.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 037-2008-1574, який передбачає надання позивачем відповідачу [PERSON] грошових коштів (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п.п. 1.1 п. 1 кредитного договору), а саме сума кредиту - 51 000 швейцарських франків, термін кредиту - 156 місяців, дата погашення кредиту - 10 травня 2021 року, базова процентна ставка - 9,95 % процентів річних. Відповідно до умов договору, отримавши 51 000 швейцарських франків на свій поточний рахунок [NUMBER], відповідач [PERSON] за дані кошти купляє на міжбанківській валютній біржі 48 543 доларів США 69 центів та отримує їх через касу позивача. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язана здійснювати погашення основної суми кредиту та сплачувати проценти не пізніше 10-го числа наступного за звітнім місяцем. Відповідно до п. 2.5. кредитного договору сплата відповідачем [PERSON] заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (додаток №2), який є невід'ємною частиною кредитного договору. У зв'язку із невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся до Бершадського районного суду Вінницької області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 27.09.2010 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області у справі № 2-517/2010 року позов було задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] та поручителя [PERSON] солідарно на корить позивача по кредитному договору № 037-2008- 1574 від 20.05.2008 року, забезпеченим договором поруки № б/н від 20.05.2008 року заборгованість в сумі 423 659 грн. 05 коп., з яких 371 925 грн. 55 коп. - заборгованість по кредиту, 47 730 грн. 52 коп. - сума несплачених процентів, 4 002 грн. 98 коп. - сума підвищених процентів за користування кредитом, судовий збір у розмірі 1950 грн.00 коп. Дане рішення набрало законної сили 13.12.2010 року. Розрахунок боргу, за яким ухвалювалось дане рішення, проводився станом на 16.04.2010 року. 21.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено також і договір іпотеки, посвідчений 21.05.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2581. Предметом даного договору є надання відповідачем [PERSON] позивачу в іпотеку квартири [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2008 року, посвідченого 20.05.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2556, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за № 2904814, що підтверджується витягом № 5950868 від 20.05.2008 року, та зареєстровано у КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 21.05.2008 року в реєстровій книзі № 455 за реєстровим № 37. За даним договором іпотекою в повному обсязі забезпечується виконання всіх зобов'язань відповідача [PERSON], що випливають та походять з кредитного договору № 037-2008-1574 від 20.05.2008 року. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами договору. Взяті на себе зобов'язання відповідачі своєчасно не виконують, у зв'язку з чим станом на 19.03.2014 року на підставі кредитного договору № 037-2008-1574 від 20.05.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] розмір заборгованості становить 81 745 швейцарських франків, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 13 998,61 швейцарських франків, сума дострокового стягнення кредиту - 35 695,49 швейцарських франків, несплачені базові відсотки - 22 125,15 швейцарських франків, несплачені підвищені відсотки - 9 925,75 швейцарських франків. Даний борг в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ станом на 19.03.2014 р. з розрахунку 11,3847 грн. за 1 швейцарський франк становить - 930 642 грн. 30 коп. з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 159 369 грн. 98 коп., сума дострокового стягнення кредиту - 406 382 грн. 45 коп. несплачені базові відсотки - 251 888 грн. 20 коп., несплачені підвищені відсотки - 113 001 грн. 69 коп. 29.03.2013 року позивачем була надіслана відповідачам вимога про звільнення квартири [ADDRESS] протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Як вбачається з поштового повідомлення відповідачами дану вимогу було отримано 17.04.2013 року, однак у зазначений строк відповідачі квартиру не звільнили. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 572 ЦК України, ст.1 Закону України "Про заставу", ч. 5 ст.3 Закону України "Про іпотеку" кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст.33 Закону України "Про іпотеку", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст.7 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 33, статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхам застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку". При цьому суд звертає увагу, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором - стягнення заборгованості, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю, який не є позичальником належить виключно позивачеві. Відповідно до ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. На підставі викладеного, враховуючи, що позичальником не було виконано зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки та з урахуванням вимог ст.ст. 7, 33, 39 Закону України "Про іпотеку", суд приходить до висновку, що позов в частині звернення стягнення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09.08.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" та [PERSON], є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про виселення відповідачів з квартири (предмету іпотеки, суд вважає, що вона є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 та 3 статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно роз'яснень, наданих у п. п. 9, 43, 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві (частина 1 статті 20 ЦК України, статті 3,4 ЦПК України). При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діє з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України). Згідно із частиною 1 та 2 статті 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на переданий в іпотеку будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частиною 4 статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно з ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки МКП "Житлово-експлуатаційна контора №7" від 23.05.2014 року №1122, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано п'ять осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 29.03.2013 року позивач надіслав відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимогу вих. №13/3-9/004 про звільнення та виселення з житлового приміщення, в якому зазначив розмір заборгованості перед банком та попередив відповідачів, що в разі незвільнення житлової квартири [ADDRESS] протягом одного місяця з дня отримання вимоги примусове виселення буде здійснено на підставі рішення суду. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства, суд зазначає, що для виселення мешканців у судовому порядку на підставі рішення суду із житлового будинку чи іншого житлового приміщення, що є предметом іпотеки і на яке звернуто стягнення, обов'язковою передумовою є надіслання іпотекодержателем всім мешканцям письмової вимоги про необхідність добровільного звільнення житлового будинку чи іншого житлового приміщення, виселення можливе лише у разі відмови мешканців добровільно звільнити у вказаний місячний або інший погоджений між сторонами строк житловий будинок чи інше житлове приміщення. Оскільки, відповідачам було надіслано письмову вимогу про необхідність добровільного звільнення житлового приміщення, як вбачається з поштового повідомлення, відповідачами дану вимогу було отримано, однак відповідачі на даний час приміщення не звільнили, суд приходить до висновку, що позовна вимога про виселення відповідачів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд вважає, що вона є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Цей закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, тому положення його статті 7 підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, так як дане питання врегульовано Законом України від 11.12.2003 року №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і додаткового вирішення не потребує. Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] в якій він просить в позовних вимогах відмовити на підставі п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, як вбачається з матеріалів справи, жодних доказів того, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, відповідачами до суду не надано, клопотання про витребуваня таких доказів судом відповідачами не заявлялися. Крім того, відповідачами жодних доказів на спростування позовних вимог до суду не надано. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial