Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Дашко В.М. 18.11.2020 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості в сумі 16020,43 грн за кредитним договором від 15.04.2010 року. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що свої зобов`язання за вказаним договором від 15.04.2010 року позивач АТ КБ "Приватбанк" виконав, надавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому збільшився до 12000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які розміщені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. 15.04.2010 року відповідач також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду". Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав і станом на 05.10.2020 року допустив заборгованість в сумі 16020,43 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту) в розмірі 12579,13 грн та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3441,30 грн (а.с.1-3). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 01.12.2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу [PERSON] у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України за зареєстрованою у встановленому порядку адресою його проживання належно вручена копія ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів, за наслідком чого відзиву на позовну заяву чи інших клопотань відповідачем суду не представлено. Представник позивача за довіреністю Дашко В.М. заздалегідь подав клопотання про розгляд справи без його участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 15.04.2010 року відповідач [PERSON] уклав з позивачем двосторонній правочин, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. У даній заяві позивачем вказано про власне бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка "Універсальна", та зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною картою в розмірі 1000 грн. (а.с.18). Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 15.04.2010 року (а.с.5-15) за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість перед позивачем в сумі 16020,43 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту) в розмірі 12579,13 грн та заборгованості за простроченими відсотками - 3441,30 грн. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування за Кредитним договором від 15.04.2010 року розмір кредитного ліміту 24.07.2018 року збільшився до 12000 грн (а.с.17). З виписки за договором вбачається, що [PERSON] використовував кошти з карткового рахунку банківських карток з номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] АТ КБ "ПриватБанк" шляхом зняття готівки в банкоматах, оплати товарів та послуг, переказу грошових коштів; а також здійснював поповнення карткового рахунку готівкою, останнє з яких в обсязі представлених станом на 07.10.2020 року відомостей вчинено 04.12.2019 року на суму 1000 грн (а.с.53-64). У відповідності до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц. Отримання вказаного оспорюваного кредиту також ні в який спосіб не заперечено відповідачем. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками з огляду на наступне. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", що підписана відповідачем [PERSON] 15.04.2010 року, тобто у день підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанк, ним відповідно погоджено базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць та процентну ставку на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування в розмірі 3,75% на місяць, розмір пені (1), що нараховується у розмірі базової процентної ставки за договором / 30 за кожен день прострочення кредиту, та пені (2) за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1% від суми загальної заборгованості, але не менше 30 грн. нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 та більше днів, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 50 грн. та більше, а також штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, понад 30 днів в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (а.с.19). Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору (а.с.20-43). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, чого також не становить додана позивачем копія свого наказу від 06.03.2010 року (а.с.44), оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим банком у період часу з моменту виникнення спірних правовідносин сторін з 15.04.2010 року до часу звернення до суду з даним позовом 18.11.2020, тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Відтак надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника. При цьому суд враховує, що роздруківка із сайту не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення позивача, який може вносити відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Вказане узгоджується з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17. З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Клопотань про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із сторін не заявлено. З урахуванням сукупності наведеного суд визначає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 15.04.2010 року в сумі 16020,43 (12579,13 грн + 3441,30 грн) за простроченим тілом кредиту та простроченими процентами за користування кредитом. Пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн. (а.с.4), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved