Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 12 лютого 2019 року вони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Гніванської міської ради Тиврівського районну Вінницької області, актовий запис № 06. В них є спільна дитина: син - [PERSON] , [INFO] . Після одруження сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Чоловік перервав будь-які відносини з ними, не спілкується, ухиляється від добровільної сплати аліментів, працює на Вінницькій дистанції колії - бригадир колії. Вона вважає, за необхідне звернутися до суду з даною позовною заявою з метою примусового стягнення аліментів, на утримання неї та дитини. Вважає за необхідне просити суд стягувати з відповідача аліменти у розмірі тридцяти відсотків від усіх видів доходів відповідача на утримання їхнього сина [PERSON] . Оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років, та немає можливості працювати, вона має право на аліменти на її утримання до досягнення дитиною віку трьох років (ст. 84 СК України). Аліменти на її утримання вона бажає стягувати у розмірі 15 відсотків від усіх видів його доходів. Повідомляє, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж самого відповідача з тим самим предметом позову та з тих самих підстав заходи досудового врегулювання не вживалися. Просить стягувати з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний податковий номер [NUMBER] , аліменти на її користь, на утримання дитини, сина - [PERSON] [INFO] , у розмірі тридцяти відсотків від усіх видів його доходів щомісячно починаючи з дати подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний податковий номер [NUMBER] аліменти у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків від усіх видів його доходів щомісячно, на її користь на її утримання, з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною сином [PERSON] віку трьох років, [INFO] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Пояснила, що вона не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У неї власної нерухомості, транспортних засобів не має. Проживає в будинку батьків. Отримує допомогу на дитину в сумі 860 грн., інших доходів не має. До декретної відпустки працювала в "Укрзалізниця" Вінницької дистанції колії. Вони з дитиною здорові. Інших утриманців не має. У вересні 2016 року [PERSON] дав їй 10000 грн. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали. [PERSON] показав, що він власної нерухомості і транспортних засобів немає. Він здоровий, інших утриманців нема, його заробітна плата в місяць, може бути і 5000 грн. Інших доходів нема. Сімейні відносини між ним і позивачкою припинені в жовтні 2019 року. Дитина проживає з позивачкою. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). мають спільну дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.4). Дитина проживає та перебуває на утриманні позивачки, що стверджується довідкою Гніванського КП "Гніваньводопостач" № 3426 від 13.01.2019 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.11.2019 року (а.с. 6,7). Відповідно до ст. 180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком обох батьків. Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 даної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 року" від 14.11.2019 року № 294-ІХ прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років на даний час становить 1779 грн. в місяць, з 1 липня - 1859 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов`язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Крім того, відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] знаходиться на обліку в УПСЗН, отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн, що стверджується довідкою Тиврівського УПСЗН № 238 від 05.11.2019 року (а.с.5). Відповідач [PERSON] працездатний, молодого віку, інших утриманців не має. Працює в АТ Укрзалізниця РФ ПЗЗ Виробничій підрозділ Вінницька дистанція колії, що стверджується довідкою АТ "Українська залізниця" № 20 від 04.03.2020 року, його середня зарплата з урахуванням премій приблизно становить 10785,83 грн. За наведених обставин, враховуючи, що позивачка [PERSON] не працює, доглядає за дитиною [PERSON] , [INFO] , відповідач також молодого віку, працездатний, офіційно працевлаштований, суд вважає за можливе позов задоволити частково, визначивши аліменти на дитину в розмірі 22 % відсотків з усіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дитини та на утримання позивачки - 8%, щомісячно, що є обґрунтованим. Доказів про те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному позивачем, суду не надано. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка від сплати судового збору у даній справі звільнена. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд присуджує судовий збір з відповідача з врахуванням мінімального розміру судового збору.

Outcome: approved