Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

23.11.2016р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що у нього з [PERSON] (далі - відповідач) був укладений кредитний договір б/н від 25.10.2012р., за якою остання отримала кредит у розмірі 8 507 грн. 81 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 08.11.2016р. у неї перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 14 747 грн. 73 коп., з якої: 5 159 грн. 55 коп. - заборгованість за кредитом; 2 616 грн. 91 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 159 грн. 50 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 1 811 грн. 77 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог вказуючи на те, що сплатила суму заборгованості, а розрахунок кредитної заборгованості наданий позивачем не відповідає дійсності, при цьому вказуючи на те, що нею з позивачем не погоджувалися відсотки в розмірі 18% річних. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач у простій письмовій формі 09.09.2018р. уклали кредитний договір № SAMDN50000023348166, який складається із заяви відповідача, "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умов та правил), "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку". В подальшому 25.10.2012р. сторони уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов в правил надання продукту кредитних карт (далі - генеральна угода), згідно якої сторони домовилися про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору № SAMDN50000023348166 від 09.09.2008р., яка станом на 25.10.2012р. становила 9 527 грн. 82 коп. (п. 1.1.2. генеральної угоди). Згідно п. 2.1. генеральної угоди, позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 8 507 грн. 82 коп. на термін 36 місяців, з 25.10.2012р. по 31.10.2015р. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 8 507 грн. 82 коп., а відповідач зобов'язалася повернути кредит, сплачувати відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у зазначені в Заяві та Умовах и правилах строки. Погашення заборгованості відбувається с 1 по 25 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в сумі 308 грн. 66 коп. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2015р. Крім того, п. 1.3.3. генеральної угоди передбачено, що починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,15% від суми залишку несплаченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення. Пунктами 1.3.3. та 2.2. генеральної угоди також визначено, що за порушення відповідачем строків погашення заборгованості, зазначених у цій генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, по зобов'язанням строк яких настав, відповідач на 32 день сплачує позивачу штраф в сумі 1 811 грн. 77 коп. Відповідач суму кредиту отримала та зобов'язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором, не виконала, у зв'язку з чим у останньої перед кредитором виникла заборгованість. Згідно розрахунку позивача станом на 08.11.2016р. у відповідача за кредитним договором наявна заборгованість в розмірі 14 747 грн. 73 коп., з якої: 5 159 грн. 55 коп. - заборгованість за кредитом; 2 616 грн. 91 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 159 грн. 50 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 1 811 грн. 77 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди. На спростування вказаного розрахунку відповідачем надано ряд квитанцій про сплату заборгованості по кредити, проте з виписки з рахунку відповідача за період з 01.01.1999р. по 16.01.2017р. вбачається, що надані відповідачем квитанції під час розрахунку заборгованості враховані, про що в судовому засіданні не заперечувала відповідач. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення відповідачем було здійснено 28.02.2014р. в сумі 310 грн. 00 коп. Після цього, відповідач в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно д статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Щодо заперечень відповідача щодо розміру відсотків слід зазначити, що згідно п. 2.1. генеральної угоди визначено відсотки в розмір 1,5% за місяць, які фактично становлять 18% річних. Беручи до уваги, що з моменту укладення кредитного договору, ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку, та у неї у зв'язку з неналежним виконанням взятого на себе перед банком зобов'язання утворилась заборгованість за кредитним договором, відповідач не звернулася з заявою про застосування строків позовної давності, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, а з вищевикладеного слідує, що позовні вимоги в частині стягнення 5 159 грн. 55 коп. - заборгованість за кредитом, 2 616 грн. 91 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 159 грн. 50 коп. - заборгованість за пенею та комісією є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 1 811 грн. 77 коп. слід зазначити наступне. Згідно п. 1.3.3. генеральної угоди передбачено, що починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,15% від суми залишку несплаченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення. В свою чергу, п.п. 1.3.3. та 2.2. генеральної угоди також визначено, що за порушення відповідачем строків погашення заборгованості, зазначених у цій генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, по зобов'язанням строк яких настав, відповідач на 32 день сплачує позивачу штраф в сумі 1 811 грн. 77 коп. З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача наданого позивачем слідує, що за одні і ті ж порушення строків виконання грошових зобов'язань щодо повернення суми кредиту позивачем до відповідача застосовано цивільно-правову відповідальність як у виді пені, так і у виді штрафу. Наявність даних фактичних обставин справи не узгоджується із висновком Верховного Суду України від 21.10.2015р у справі за № 6-2003цс15, яким визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу є необґрунтованими, не відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак не підлягають задоволенню. Отже, в сукупності вищевикладеного слідує, що задоволенню підлягають позовні вимоги в сумі 12 935 грн. 96 коп., в тому числі 5 159 грн. 55 коп. - заборгованість за кредитом; 2 616 грн. 91 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 159 грн. 50 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 208 грн. 64 коп. (87,71%).

Outcome: partial