Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

08 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 1/3 частини домоволодіння за адресою: м. Котовськ, вул. Комсомольська, 28. Відповідачу [PERSON] належить також 1/3 даного домоволодіння. Дворова території знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників будинку. Відповідач створив [PERSON] перешкоди у користуванні дворовою територію, а також земельною ділянкою, якою вона користується. Перешкоди створені шляхом встановлення металевих стовпів, які унеможливлюють [PERSON] вільного доступу до городу. На дворовій території загального користування відповідач самовільно викопав рів для відводу стічних вод з направленням його на город позивачки, таким чином під час опадів стічні води з даху будинку стікають на її город та знімають родючий шар ґрунту. Крім того, відповідач самовільно, без погодження із співвласниками будинку в спільному дворі побудував дерев'яні сараї. На даний час сараї перебувають в занедбаному стані, що сприяє розведенню в них різного роду комах та гризунів. Тому [PERSON]Д просила зобов'язати відповідача демонтувати чотири метри арки для винограду, що встановлена навпроти її городу, а також демонтувати рів для стікання води направлений на її город, та самовільно побудовані дерев'яні сараї позначені літ "Х" та "Ю". Заочним рішенням від 25.11.2015 року позовні вимоги позивачки задоволено частково, зобов'язано відповідача [PERSON] демонтувати металеві стовпи (виноградної арки) довжиною 4 метри, які встановлені повздовж огорожі, що відділяє город [PERSON] від загального двору; знести самовільно побудовані [PERSON] сараї, що розташовані на території домоволодіння по вул. Комсомольська, 28 в м. Котовську Одеської області та позначені на плані під літ. "Х" та "Ю". Ухвалою від 21.01.2015 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Котовського міськрайонного суду від 25.11.2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представники відповідача позовні вимоги не визнали, в своєму запереченні посилалися на те, що спірні будівлі були зведені ще батьками відповідача за згоди співласників даного домоволодіння на момент зведення, до 1970 року. Позивачка ж набула права власності на свою частину домоволодіння лише в 2004 році і на момент прийняття своєї частки будинку в дар, дані бувлі вже були побудовані, і були побудовані зі згоди попереднього власника. Таким чином представник відповідача посилається на положення ст. 42 Земельного Кодексу України, згідно яких угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на житловий будинок і господарські будівлі. Крім того в своєму запереченні представник відповідача вказує на рішення Котовського міськрайонного суду від 11.06.2009 року, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою м. Котовськ, вул. Комсомольська, 28, та яким визначено у користування відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 271 кв.м. (під городом - 150 кв.м. і будівлями 121 кв.м.). Так як площа належної відповідачу частки будинку (1/3) за внутрішніми замірами становить 40,5 кв.м., а площа належної йому частки господарських будівель та споруд складає 48,3 кв.м., то площа спірних сараїв, позн. літ "Х" та "Ю", (12,3 кв.м.) також входить в площу, яка виділена йому під будівлі рішенням Котовського міськрайонного суду від 11.06.2009 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що сторони у справі є сусідами землекористувачами і мешкають у загальному дворі в м. Котовську Одеської області по вул. Комсомольській 28. Прибудинкова територія жилого будинку № 28 по вул. Комсомольській в м. Котовську є двором загального користування. Дворова територія між співвласниками будинку документально Котовською міською радою не закріплялась. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Котовського міськрайонного суду від 11.06.2009 року визначено у користування із спільної прибудинкової земельної ділянки по вул. Комсомольській, 28 в м. Котовську: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- [PERSON] земельну ділянку площею - 271 кв.м. (під городом - 173 кв.м. і будівлями - 98 кв.м.); \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- [PERSON] земельну ділянку площею - 271 кв.м. (під городом - 150 кв.м. і будівлями - 121 кв.м.); \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- [PERSON] земельну ділянку площею - 271 кв.м. (під городом - 142 кв.м. і будівлями - 129 кв.м.); \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- двір площею - 509 кв.м. залишено в їх спільному користуванні.(а.с. 4,5) \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На даний час виник спір з приводу користування двором, який залишився у спільному користуванні співвласників. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За територією двору загального користування знаходяться земельні ділянки [PERSON] та інших співвласників, на яких ними вирощується сільськогосподарська продукція. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] мала вільний доступ до свої земельної ділянки. \~Однак відповідач [PERSON] повздовж огорожі, що відділяє земельну ділянку (город) позивачки [PERSON] від двору загального користування встановив металеві стовпи під виноградну арку, внаслідок чого позивачка [PERSON] не має вільного доступу до свого городу (а.с. 22). Дане також визнано представником відповідача та в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно зі ст.ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника ( користувача ) є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. За частиною 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав, суд вважає доказаним факт порушення відповідачем [PERSON] прав позивачки [PERSON] щодо користування її земельною ділянкою шляхом встановлення виноградної арки навпроти напроти входу на її город та беручи до уваги визнання представником відповідача позову в цій частині, вважає за можливе позовні вимоги щодо знесення частини самовільно встановленої виноградної арки задовольнити. Стосовно позовних вимог в частині демонтування рову для стікання води, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачка наполягає на демонтажу рову для стікання води, проте жодних доказів про існування такого рову суду не надала. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Окрім цього, позивачка вказує, що відповідач [PERSON] в дворі загального користування самовільно, без згоди співвласників домоволодіння побудував дерев'яні сараї (літ. "Х", "Ю"). Судом встановлено, що на підставі договору дарування серія ВВО № 152012 від 25.10.2004 року, позивачка [PERSON] отримала у дар 1/3 частину домоволодіння за адресою м. Котовськ, вул. Комсомольська, 28. (а.с. 18,19) Згідно технічного паспорту домоволодіння складається з: (а.с. 16-17) - житлового будинку А; - прибудов а, а1, а4,а6; - навісів а5, а7, Ж; - літніх кухонь Б, В, Г; - погріб під частиною будівель а8; - сараїв г, М, У, Ф, Х, Ю; - ганку а3; - вбиралень И, Т, Я. (а.с. 16,17) Судом встановлено, що співвласниками даного домоволодіння по 1/3 його частині є [PERSON] та [PERSON]. Домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 0.1357 га. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 120 Земельного Кодексу України в редакції від 25.10.2001 року що набрав чинності з 01.01.2004 року, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, а якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Крім того, як визначено п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. за N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Судом встановлено, що 25.10.2004 року при прийнятті в дарунок майна [PERSON], оглянула останнє, бачила всі господарські будівлі, які були побудовані іншими власниками домоволодіння за адресою вул. Комсомольська, 28, в м. Котовську, погодилася з існуючими будівлями, схвалила оформлення угоди, підписавши її, що було завірено нотаріально. Про наявність угоди щодо користування придомовою територією домоволодіння за вказаною адресою, яка була досягнута ще між попередніми власниками часток домоволодіння, що на теперішній час належать сторонам по справі, повідомив, допитаний в судовому засідані якості свідка [PERSON]. Він також пояснив, що дерев'яні сараї, які позначені літ. "Х,Ю", будувались ще покійними батьками відповідача [PERSON] в період до 1970 року, і домовленість про їх будівництво та місце розташування була обумовлена всіма співласниками доного домоволодіння на момент їх будівництва. Також про існування даної угоди свідчить посилання на неї в згаданому рішенні Котовського міськрайонного суду від 11.06.2009 року, яке набрало законної сили та даний фак не підлягає доказуванню на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України. Доказами про те, що спірні сараї були побудовані ще за попередніх власників даного домоволодіння ( [PERSON], [PERSON] та [PERSON]С.) та за їх домовленості, можуть слугувати облікові документи КП «Котовського МРБТІ та РОН», в яких зафіксовані дані побудови під літ "Х" та "Ю"(а.с.91), а також дозвіл на будівництво сараю та акти огляду будівництва від 03.10.1952 року (а.с.92-94). Дане свідчить про те, що отримавши в дар 1/3 частини домоволодіння по вул. Комсомольській, 28 в м. Котовську, позивачка [PERSON] повинна була керуватися тим порядком користування двором загального користування, який склався ще за попередніх власників даного домоволодіння. Крім того, за змістом частин 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Таким чином, залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат. З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності (користування) яких порушено самочинним будівництвом. За змістом ст. 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року у справі № 6-180цс14, та у постанові від 17.09.2014 р. у справі №6-137цс14, які в силу ч.4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже, єдиною підставою для знесення самочинно побудованих будівель є доведеність факту порушення прав позивача самочинною забудовою. Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. В розумінні п. 26 даної постанови, за самочинне будівництво особу може бути притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Матеріали справи не свідчать, що з приводу самочинного будівництва, яке здійснював відповідач, органами державної влади вчинялися відповідні заходи та відповідача було притягнуто до відповідальності. Крім того, як вже зазначалось вище від особи, яка здійснила самочинне будівництво можна вимагати, окрім знесення, проведення перебудови обєкту самочинного будівництва власними силами чи за рахунок особи; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат. Також, як встановлено, рішенням Котовського міськрайонного суду від 11.06.2009 року визначено у користування із спільної прибудинкової земельної ділянки по вул. Комсомольській, 28 в м. Котовську Паращуку [PERSON] земельну ділянку площею - 271 кв.м. (під городом - 150 кв.м. і будівлями - 121 кв.м.). Згідно технічної документації на вказане домоволодіння плаща частини житлового будинку, яка належить відповідачу [PERSON] складає 40,5 кв.м., площа господарських будівель та споруд (Т, Г, г, У, Е) - 69,1 кв.м. Зважаючи на те, що площа спірних, належних відповідачеві сараїв літ. "Х", "Ю" становить 12,3 кв.м., то в в сумі загальна площа земельної ділянки, яка знаходиться під будівлями, що належать відповідачеві [PERSON] складає 121,9 кв.м., що не на багато відрізняється від розміру встановленого вказаним рішенням Котовського міськрайсуду, що також вказує на відсутність порушення відповідачем прав позивачки на земельну ділянку. Позивачкою також не надано доказів, що діями відповідача порушуються право власності на належну позивачці частку домоволодіння. За таких обставин суд вважає, що знесення дерев'яних сараїв позн. літ. "Х" та "Ю" за вищевказаною адресою в даному випадку є завчасним заходом, у зв'язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial