Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

30.06.2016 [PERSON] звернувся із позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» про захист прав споживачів. В обґрунтування позову позивач вказував на те, що згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року у справі № 826/16447/15 визнано незаконною та скасовано постанову КМУ від 29.04.2015 року № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», а визначені нею норми споживання газу є такими, що не підлягали застосуванню. На виконання вказаного судового рішення проведено перерахунок вартості фактично спожитого, але не оплаченого споживачами без лічильників газу за період з 06.05.2015 року по 31.01.2016 року. По домогосподарству позивача внаслідок такого перерахунку заборгованість за спожитий газ станом на 01.04.2016 року склала 1030,92 грн. Позивач вказує, що нарахована йому відповідачем заборгованість, а також вимоги погасити дану заборгованість та погрози відключити позивача від газопостачання у разі непогашення боргу є незаконними. Крім того, 29.06.2016 року позивач звернувся до відповідача з проханням встановити йому лічильник обліку газу коштом відповідача у відповідності до Закону. Однак, відповідач порадив позивачу встановити лічильник власним коштом або продовжувати споживати газ без лічильника, що на думку позивача є порушенням положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI від 16.06.2011 року. Позивач вказує, що незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у його душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок порушення його прав та оцінює цю шкоду в 2000 грн. Позивач також вказує, що під час оплати ним послуг за газопостачання в банківських установах та відділенні пошти йому доводилось додатково ще сплачувати комісії банку та за послуги пошти, що вважає порушенням його прав, як споживача, яке полягає у ненаданні йому відповідачем повної інформації щодо вартості послуг за газопостачання з врахуванням комісії банківських установ. Враховуючи наведене вище, уточнені та збільшені позовні вимоги, позивач просить суд: зобовязати відповідача припинити вимоги до нього щодо сплати за газ понад субсидію; застосувати під час розгляду справи положення ч. 3 ст. 8 ЦПК України; зобовязати відповідача встановити позивачу лічильник газу у відповідності до законодавства; визнати порушенням прав споживача неповідомлення позивачу дійсної вартості за послугу газопостачання з урахуванням комісії банку та стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, вказує на те, що вони не є належними відповідачами по даній справі, оскільки поставкою газу з 01.07.2015 для споживачів займається ТОВ «Хмельницькгаз збуд». Представник відповідача визнала тільки той факт, що ними надаються послуги щодо встановлення лічильників у квартирах споживачів, проте вказала, що згідно із ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» обовязок по встановленню лічильника газу для позивача у відповідача є до 01.01.2018, тому вказана позовна вимога є безпідставною та передчасною. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. В судовому засіданні, яке відбулося 11.01.2017 позивач та його представник підтримали заявлений позов із викладених у ньому підстав, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та заявили клопотання про залучення у якості відповідача ТОВ «Хмельницькгаз збуд», проте не змогли пояснити, які із заявлених позовних вимог будуть стосуватися ТОВ «Хмельницькгаз збуд». Представник позивача в даному судовому засіданні визнала, що позовні вимоги є узагальненими, а тому, для залучення відповідачем ТОВ «Хмельницькгаз збуд» слід уточнити позовні вимоги у даній справі та попросила для цього оголосити перерву у судовому засіданні. В судове засідання, яке відбулося 25.01.2017 представник позивача не зявилася, уточнені позовні вимоги не надала. В судове засідання, яке відбулося 06.02.2017 позивач та його представник не зявилися, уточнені позовні вимоги не надали. В судове засідання, яке відбулося 21.02.2017 представник позивача не зявилася, причини неявки не повідомила, уточнених позовних вимог не надала. Позивач в судовому засіданні 21.02.2017 підтримав первісні позовні вимоги та просив їх задовольнити, про що зазначив в судових дебатах. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] є споживачем природного газу, в його квартирі проживають три особи, лічильник газу відсутній, з газових приладів наявна лише газова плита. До 31.01.2016 року облік газу в помешканні позивача здійснювався відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою КМУ № 619 від 08.06.1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». В січні 2016 року позивачу за період з 06.05.2015 року по 31.01.2016 року було здійснено відповідачем перерахунок обсягу спожитого природного газу з розрахунку 9 м. куб. на одну особу на місяць, замість 4,5 м. куб., як це було встановлено постановою КМУ № 237 від 29.04.2015 року, яку визнано незаконною та нечинною постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року. Починаючи з 01.02.2016 року, облік спожитого природного газу в помешканні позивача здійснюється відповідно до норм споживання, затверджених постановою КМУ № 203 від 23.03.2016 року «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», з розрахунку 7.1 м. куб. на одну особу на місяць. Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог\~ст. 10 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що правовідносини з постачання, в тому числі фізичним особам, енергетичних ресурсів регулюються статтею 714 ЦК України, Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року; постановою КМУ № 619 від 08.06.1996 року "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників". Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктами 11, 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246\~(далі - Правила) споживач, у разі відсутності лічильників газу, зобов'язаний щомісячно вносити плату за надані послуги з постачання природного газу згідно діючих тарифів на газ та відповідно до встановлених законодавством норм споживання. Плата за надані послуги повинна вноситися абонентом не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяця. Норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників в період виникнення спірних правовідносин, тобто з 06.05.2015 року по 31.01.2016 року, регулювалися\~ Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 року № 619. Постановою КМУ №237 від 29.04.2015\~рік до норм споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року № 619,\~були внесені зміни, якими зменшено норми споживання природного газу населенням. Так, у графі «Норма споживання» цифри «6», «9» і «18» змінено відповідно цифрами «3», «4,5» і «9»; в абзаці першому пункту 5 приміток до норм цифру «9» замінено на цифру «4,5». Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року, адміністративний позов позивачів був задоволений повністю: визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників"від 29 квітня 2015 року № 237; зобов'язано Кабінет Міністрів України, відповідно до частини 11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання постановою суду законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину даної постанови суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено. При цьому суд приймає до уваги те, що під час касаційного перегляду постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року у даній справи, даючи оцінку законності та обґрунтованості прийнятих судами першої та апеляційної інстанції судових рішень, Вищій адміністративний суд України зазначив, що з огляду на те, що проект регуляторного акту (оспорювана постанова КМУ) не був у жодний спосіб оприлюднений, за умови відсутності аналізу регуляторного впливу акту та погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, а також зважаючи на порушення відповідачем принципу передбачуваності, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку, що наведені порушення, допущені Кабінетом Міністрів України під час прийняття спірної постанови, у сукупності є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. За таких обставин, з огляду на визнання\~постанови КМУ № 237 від 29.04.2015 року\~незаконною та нечинною з моменту її прийняття, за спірний період (з 06.05.2015 року по січень 2016 рік) мали діяти норми споживання газу для населення у разі відсутності лічильника, які визначені\~Постановою КМУ № 619 від 08.06.1996 року\~в редакції станом на 06.08.2014 року. Таким чином, відповідач обґрунтовано провів позивачу перерахунок за спожитий газ виходячи з норм споживання відповідно до Постанови КМУ № 619 від 08.06.1996 року\~в редакції станом на 06.08.2014 року. Разом з тим, з 1 липня 2015 р. ПАТ «Хмельницькгаз» за рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (Далі - НКРЕКП) - Постановою №1640 від 28.05.2015 р., анульовано дію ліцензії щодо надання послуг з газопостачання всім категоріям споживачів. Для побутових споживачів, що проживають у м. Хмельницькому та Хмельницькій області, гарантованим постачальником газу з 1 липня 2015 р., згідно рішення НКРЕКП - Постанови №1649 від 28.05.2015 р., призначено підприємство ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ». Позивачем позовні вимоги до ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» не сформовані, їх в якості співвідповідача не залучено до розгляду даної справи, хоча судом така можливість надавалася. Щодо позовних вимог позивача про застосування під час розгляду справи положення ч. 3 ст. 8 ЦПК України, суд зазначає наступне. Позивач в позовній заяві не уточнив позовні вимоги в цій частині, проте в судовому засіданні пояснив, що вважає постанови КМУ на підставі яких йому проводять нарахування за спожитий газ такими, що не відповідають Конституції України, а тому просить застосувати ч. 3 ст. 8 ЦПК України. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 8 ЦПК України у разі виникнення у суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта. З наведеної норми видно, що суд має право звернутися до Верховного Суду Україниу разі виникнення у суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України. Разом з тим, у суду відсутні сумніви щодо правомірності прийняття правових актів, які регулюють тарифи за спожитий газ, тому підстав для задоволення вказаної вимоги немає. Більше того, застосування ч. 3 ст. 8 ЦПК України не може бути позовною вимогою до будь якого відповідача, а може бути заявлена тільки в якості клопотання, щодо застосування такої. Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача встановити позивачу лічильник газу у відповідності до законодавства, то така є безпідставною з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, в тому числі для опалення - до 01.01.2012; для підігріву води та приготування їжі - до 01.01.2016; тільки для приготування їжі - до 01.01.2018. Таким чином вказаним вище Законом передбачено, що роботи з безкоштовного встановлення лічильників для категорії населення, що використовує тільки газову плиту, мають бути виконані до 01.01.2018. Отже, у відповідача є час до 01.01.2018 для встановлення лічильника позивачу. Безпідставною та необґрунтованою є вимога позивача визнати порушенням прав споживача неповідомлення йому відповідачем дійсної вартості за послугу газопостачання з урахуванням комісії банку та стягнути за це з відповідача на його користь 2000 грн. моральної шкоди виходячи з наступного. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк є юридичною особою, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку в тому числі і щодо ціни банківських послуг (п. 4 ст. 56.Закону України «Про банки і банківську діяльність). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи в тому числі і щодо ціни (тарифів) фінансових послуг. Фінансові установи зобов'язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому\~Законом України «Про доступ до публічної інформації», надати таку інформацію. З огляду на викладене слід зазначити, що банки в Україні діють, як юридичні особи та здійснюють свою діяльність на підставі ліцензії Національного Банку України, мають виключне право надавати банківські послуги, а їх клієнти мають право доступу до інформації щодо діяльності банку в тому числі і щодо ціни банківських послуг. Таким чином, відповідач, який надавав послуги по газопостачанню позивачу до 01.07.2015 не мав обовязку інформувати позивача про вартість банківських послуг у разі здійснення оплати за послуги газопостачання, надавав лише реквізити на які слід було зарахувати платежі, жодним чином не порушив права позивача, як споживача, а тому відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~ вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed