Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису за р.№23666, вчинений 27 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за договором кредиту №323/33-К від 04.03.2008 року в сумі 213770,47 доларів США, а саме: заборгованості за кредитом 104757,58 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 109012,89 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 жовтня 2017 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис №23666 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за договором кредиту №323/33-К від 04.03.2008 року в сумі 213770,47 доларів США, а саме: заборгованості за кредитом 104757,58 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 109012,89 доларів США. Позивач вказує, що кредит було надано у грошовій одиниці - гривні в сумі 600000 гривень на підставі відповідних документів, тому сума заборгованості у доларах США є безпідставною. Заборгованість за вказаним кредитом стягнуто за рішенням третейського суду, яке виконувалось в рамках виконавчого провадження. Проте ухвалою апеляційного суду м. Києва був визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий на підставі того рішення. Також позивач зазначає, що існує факт пропуску строку позовної давності з боку банку, що не враховано нотаріусом. Крім того, нотаріус не пересвідчився у відсутності спору між сторонами, і вчинив напис, стягнувши неіснуючу заборгованість, а банком не надсилалось вимог про усунення порушень договору. Також позивач зазначає, що нотаріус вчиняє виконавчий напис лише на нотаріально посвідченій угоді, яка встановлює заборгованість. Натомість вчинено напис на документі, що не посвідчений нотаріально. Згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року №826/20084/14 (залишена в силі ухвалою ВАСУ від 01.11.2017 р.), Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року вирішено скасувати. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б)засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, на думку позивача, нотаріус знав, усвідомлював порядок своїх дій та незаконно здійснив стягнення боргу на підставі пунктів Постанови КМУ №662, яку було скасовано. Щодо строків позовної давності позивач зауважує, що відповідно до умов кредитного договору п. 4.5 у разі невиконання або неналежного виконання позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більш ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. 01.02.2011 року було сплачено останній платіж за кредитом. Аналізуючи норми договору, вбачається, що строк користування кредитом настав 02.04.2011 року. Строк позовної давності спливає 02.04.2014 року. До нотаріуса звернувся банк у жовтні 2017 року. Таким чином, банк звернувся до нотаріуса після спливу строку позовної давності, що є також додатковою підставою для визнання напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, враховуючи вкладене, позивач вважає, що виконавчий напис вчинений із порушенням норм чинного законодавства, із пропуском строку позовної давності, із наявним спором щодо розміру заборгованості. Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.09.2018 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у даній цивільній справі. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документу, а саме виконавчого напису №23666, вчиненого 27.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за договором кредиту №323/33-К від 04.03.2008 року і знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області [PERSON] (провадження ВП 56921687), до заміни його іншим видом заходу забезпечення позову або до його скасування у встановленому законом порядку. 28.09.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.42-50). Позивач у судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності на підставі поданого письмового відзиву, заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно з відзивом, кредитний договір № 323/33-К між Банком та [PERSON] було 04 березня 2008 року. Відповідно до додатку до кредитного договору сторони погодили детальний розпис сукупної вартості кредиту, зазначення реальної процентної ставки та абсолютного здорожчання кредиту, один з екземплярів якого було отримано позичальником в момент підписання, про що свідчить відповідний запис. Внаслідок неналежного виконання обов'язків за кредитним договором у позичальника утворилась заборгованість, у зв'язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» було висунуто вимогу про погашення наявної заборгованості, в якій було повідомлено про розмір наявної заборгованості, а також попереджено про наслідки її невиконання - зокрема, примусове стягнення на предмет іпотеки і пов'язані із цим додаткові витрати. Право вимагати дострокового повернення кредиту також передбачене умовами Кредитного договору. 27.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №23666. Представник відповідача зазначає, що на сьогодні можливість вчинення виконавчого напису прямо передбачена ст. 18 Цивільного кодексу України, ст. 110 ЦПК, главою 14 Закону № 3425-ХІІ, ч. 6 ст. 20 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-ХІІ «Про заставу», ч. 3 ст. 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІУ «Про іпотеку», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (постанова Кабінету Міністрів України № 1172) та іншими законодавчими актами. У відповідності до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Представник відповідача зазначив, що банком були виконані необхідні умови, визначені вказаними нормативно-правовими актами, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначених у виконавчому написі, не є безспірними. Після отримання вимоги про усунення порушень, позивач заперечень щодо правильності нарахування процентів після ухвалення судового рішення не подавала, їх розмір не оспорювала. Позивачем не надано доказів того, що на час вчинення виконавчого напису сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом. Свого розрахунку позивач не надала. На думку представника відповідача, виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку позовної давності, з дотриманням 30-денного строку з моменту повідомлення боржника про заборгованість у відповідності до положень ст. 1050 ЦК України. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог представник відповідача просить відмовити. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, від нього до суду надійшли копії документів, які були надані для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Третя особа у судове засідання не зявився приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області [PERSON] у судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 04.03.2008 року між сторонами був укладений договір кредиту №323/33-К, копія якого додана до матеріалів справи, що також не заперечується сторонами (а.с.13-15). Відповідно до умов укладеного договору п.1.1 кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 600000 (шістсот тисяч) гривень зі сплатою 14,5% процентів річних та встановленим договором графіком погашення суми основної заборгованості, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 03 березня 2018 року. Згідно з п.1.2 договору кредит надається позичальнику на поточні потреби. Відповідно до п.1.3 договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань за договором кредитор укладає в день укладення цього договору з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно житловий будинок загальною площею 208,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцево, вул. Гагаріна, б.60а, заставною вартістю 1000000 (один мільйон) гривень (а.с.13-15). 01.09.2017 року представником ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу [PERSON] за вих. № 104496 було направлено вимогу про усунення порушень, у якій зазначено, що станом на 28 липня 2017 року загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором складає 267692,43 гривень, а саме: за кредитом 104757,58 гривень; за відсотками 109012,89 гривень; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 25258,45 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 28663,51 гривень. Додатково повідомлено, що у разі невиконання викладеної вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» розпочне захист охоронюваних прав кредитора відповідно до ст. 16,18 ЦК України шляхом подачі до суду цивільного позову/вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с.20). 27.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис р.№23666 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за договором кредиту №323/33-К від 04.03.2008 року в сумі 213770,47 доларів США, а саме: заборгованості за кредитом 104757,58 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 109012,89 доларів США (а.с.12). На підставі вказаного виконавчого напису 03.08.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області [PERSON] було відкрито виконавче провадження ВП №56921687 (а.с.26). 03.08.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження в сумі 6351834,43 гривень (а.с.27). Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог, а також заперечення представника відповідача, суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтями 87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ (ст.18 ЦК України,\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Згідно положень глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що нотаріусом неправильно застосовано при вчиненні виконавчого напису вищевказану норму постанови КМУ, з підстав що на момент вчинення виконавчого напису 27 жовтня 2017 року вона була скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України, оскільки виконання цієї постанови апеляційного суду було зупинено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 квітня 2017 року до закінчення касаційного розгляду. Касаційний розгляд закінчено постановленням ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, якою постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін. Тобто, вчиняючи виконавчий напис 27 жовтня 2017 року, нотаріус обґрунтовано керувався пунктом 2 Постанови КМУ №1172. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями подаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Судом встановлено, що 01.09.2017 року представником ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу [PERSON] за вих. № 104496 було направлено вимогу про усунення порушень, у якій зазначено, що станом на 28 липня 2017 року загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором складає 267692,43 гривень. Вказаною вимогою позивача попереджено про те, що у разі невиконання даної вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» розпочне захист охоронюваних прав кредитора відповідно до ст. 16,18 ЦК України шляхом подачі до суду цивільного позову/вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с.20). Як вбачається з наданої копії виконавчого напису, останній вчинений нотаріусом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за договором кредиту №323/33-К від 04.03.2008 року в сумі 213770,47 доларів США, а саме: заборгованості за кредитом 104757,58 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 109012,89 доларів США (а.с.12). При цьому з наданих приватним нотаріусом до суду копій документів вбачається, що для вчинення виконавчого напису йому, серед інших документів, була надана вимога про усунення порушень від 01.09.2017 року, направлена на адресу позивача, згідно з якою сума заборгованості позивачки станом на 28.07.2017 року складає 267692,43 гривні. Таким чином, з огляду на викладене, стягнута за виконавчим написом сума заборгованості не відповідає сумі, зазначеній у направленій позивачу вимозі про усунення порушень. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановив належним чином безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та не врахував, що наявність зазначених вище розбіжностей свідчить про спірний характер заборгованості. Щодо посилань позивача на пропуск строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до п.3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). У пунктах 91-93 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Суд встановив, що останній платіж за вказаним кредитним договором здійснений позивачем 01.02.2011 року. Виконавчий напис вчинений нотаріусом за зверненням відповідача 27 жовтня 2017 року за період з 21 листопада 2014 року по 28 липня 2017 року. Таким чином, починаючи з 02.04.2011 року, банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права. Відповідно до пунктів 4.4, 4.5 договору кредиту у разі порушення умов п. п. 3.8.1-3.8.7 цього договору, як то непогашення кредиту та процентів протягом більше 60 календарних днів, строк користування вважається таким, що сплив, та позичальник повинен сплатити кредит протягом 1 робочого дня разом із відсотками, штрафними санкціями. Судом встановлено, що жодного щомісячного платежу на виконання кредитного договору, кінцевий строк погашення кредиту за яким настав 02 квітня 2011 року, позивач не вносила, і позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була, суд приходить до висновку, що з дня виникнення права вимоги на стягнення вказаної заборгованості минуло більше трьох років, що виключає можливість її стягнення за виконавчим написом. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2014 року постійно діючим Третейським судом при асоціації українських банків було ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно вказаного рішення заборгованість розраховано станом на 13.08.2014 року, позовні вимоги предявлені у серпні 2014 року (а.с.18-19). Тобто відповідачем було реалізоване право на захист порушених прав шляхом звернення до третейського суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості, однак це право було реалізовано вже після спливу строку позовної давності. Отже, встановивши, що відповідачем пропущена позовна давність, про застосування якої заявив позивач, суд обґрунтовано доходить висновку про те, що позовні вимоги є цілком законними та обґрунтованими, а оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом поза межами строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Зважаючи на вищевикладене, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд доходить висновку, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без дотриманням вимог чинного законодавства, за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, поза межами встановленого законодавством строку позовної давності, тому позовні вимоги [PERSON] суд вважає цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved