Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить : [PERSON], [INFO] визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Курилівську сільську раду зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог вказане наступне. Позивач є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 18.04.2015 р. її знайома, [PERSON], звернулася до позивача з проханням зареєструвати її у зв'язку з необхідністю відновлення документів, що позивачка і зробила, зареєструвавши [PERSON] за вказаною вище адресою. Як вказано у позові, в грудні 2015 року [PERSON] виїхала по новому місцю роботи до Російської Федерації, і попросила її не виписувати у зв'язку з можливим поверненням на Україну, але з грудня 2015 року позивач не має відомостей про місцезнаходження [PERSON] Крім того, позивач вказує на те, що враховуючи, що [PERSON] виїхала за межі України, вона не може подати заяву про зняття з реєстрації, вона не визнана безвісно відсутньою або померлою, і будь-якого іншого способу захистити свої права , як у власника у неї немає. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, просить задовольнити позовні вимоги, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Третя особа також не з'явилася до суду, звернувшись до суду з заявою, у якій міститься прохання про розгляд справи без присутності свого представника, а також вказавши, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідач також в судове засідання не з'явилася. Судове повідомлення повернулося до суду з позначкою «за незапитом». 2 В судове засідання, призначене на 6.04.2017 р., відповідач також не з'явилася, судова повістка повернулась з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судові повістки направлялися відповідачу відповідно до ст. 74 ЦПК України на адресу, отриману судом в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім того, у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Як зазначено у ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати свої процесуальні обов'язки. Таким чином, явка до суду є процесуальним обов'язком сторін. При таких обставинах суд вважає необхідним розглядати справу заочно, оскільки неодноразове відкладення розгляду справи може потягнути за собою порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч.1 ст. 224 ЦПК України. Приймаючи до уваги доводи позивача та третьої особи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою:[ADDRESS] Згідно договору дарування квартири від 15 жовтня 2009 року, [PERSON] прийняла безоплатно у власність як дарунок квартиру, розташовану за адресою:[ADDRESS] (а.с.6). Як вказано у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно Куп'янського бюро технічної інвентаризації [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 частка квартири за адресою: [ADDRESS], дата реєстрації права власності - 11.01.2010 р. (а.с.7). Згідно акту про факт не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 8.02.2017 р., затвердженого Курилівським сільським головою, мешканець [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з грудня 2015 року, проживає у Росії (а.с.8). 3 У довідці про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданій власнику [PERSON], за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області [PERSON]. [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з квітня 2014 року (а.с.13). Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в квітні 2014 року у житловому приміщенні, а саме, у квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності з 11.01.2010 р, , але не проживає у вказаній квартирі з грудня 2015 року, тобто більше одного року Суд вважає, що [PERSON] не виявляє інтересу до житла, де вона зареєстрована, з питання порушення своїх прав до органів внутрішніх справ не зверталась, оскільки будь-яких відомостей, яки б спростовували це, суду не надано. Крім того, даних щодо домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період її непроживання суду також не надано. У відповідності до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. 4 Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Аналізуючи вищевказані норми закону, які регламентують процедуру позбавлення права користування жилим приміщенням, суд вважає, що законодавством передбачений певний порядок, який захищає право власників жилих приміщень шляхом предявлення вимог про усунення відповідних перешкод, у даному випадку, у користуванні власністю, тобто жилим приміщенням- квартирою. Згідно ст.7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. У суду не викликає сумніву те, що реєстрація відповідача у належному позивачу на праві власності житловому будинку створює позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності. Виходячи з наведених вище норм цивільного законодавства. суд вважає необхідним вирішити питання про усунення відповідних перешкод у користуванні [PERSON] своєю власністю, оскільки в судовому засіданні встановлено наявність обмежень у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а саме, квартирою. На думку суду, це не тягне за собою порушень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, враховуючи положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, згідно яких суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Таким чином, відповідач підлягає подальшому зняттю з реєстраційного обліку. Разом з цим, виходячи зі змісту ст.35 ЦПК України, не передбачено покладення певних обов'язків на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, вчиняти певні дії. Тому в частині зобов'язання 3-ї особи вчинити певні дії позивачу необхідно відмовити. Враховуючи положення Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд вважає необхідним вирішити питання про подальше зняття з реєстрації відповідача, що на думку суду, не потягне порушення ч.1 ст.11 ЦПК України та прав позивача При таких обставинах, виходячи зі змісту всіх вказаних вище норм закону, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Outcome: partial