Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 05.12.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4074/82/30779 згідно якого банк надав [PERSON], а останній отримав суму кредиту у розмірі - 15000 доларів США, зі сплатою 14,0 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків в строк до 04.12.2016 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 05.12.2006 року, за яким [PERSON] передала банку в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. [PERSON] систематично порушував терміни сплати кредиту і відсотків за користування кредитом. Претензію банку з вимогою дострокового виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, відповідачами залишено без задоволення. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] достроково заборгованість за Кредитним договором № 014/4074/82/30779 від 05 грудня 2006 року, яка станом на 06.12.2013 року становить 10 117,25 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 80 867,17 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 5 067,89 доларів США , що становить 40 507,64 грн.; заборгованість по сплаті відсотків - 511,49 доларів США, що становить 4 088,34 грн.; пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 4 537,87 доларів США, що становить 36 271,19 грн. та звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 96,50 кв.м, житловою площею 61,20 кв.м, що знаходиться за адресою Закарпатська область, [ADDRESS] та належить [PERSON] ([INFO] р. нар., уродж. с. Антонівка Ужгородського району Закарпатської області, ідент. номер [NUMBER]) на праві приватної власності на підставі купівлі-продажу посвідченого Першою Ужгородською держнтоконторою, 05.08.1993 року за реєстром № 3-7845, зареєстрованого в КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» за № 6074 в книзі №51 - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та задовольнити за рахунок предмету іпотеки майнові вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9, код СДРПОУ 14305909) за Кредитним договором № 014/4074/82/30779 від 05 грудня 2006 року в розмірі 10 117,25 доларів США , що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 80 867,17 гривень. Посилаючись на викладені вище обставини, а також на норми ст.ст. 526,590,611,615,1050 ЦК України та положення ст. ст.33,39 ЗУ «Про іпотеку» згідно яких іпотекодержатель ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо боржником будуть порушені умови кредитного договору, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору № 014/4074/82/30779 від 05 грудня 2006 року в розмірі 10 117,25 доларів США ,що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 80 867,17 гривень та звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 96,50 кв.м, житловою площею 61,20 кв.м, що знаходиться за адресою Закарпатська область, [ADDRESS] та належить [PERSON] ([INFO] р. нар., уродж. с. Антонівка Ужгородського району Закарпатської області, ідент. номер [NUMBER]) на праві приватної власності на підставі купівлі-продажу посвідченого Першою Ужгородською держнтоконторою, 05.08.1993 року за реєстром № 3-7845, зареєстрованого в КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» за № 6074 в книзі №51 - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та задовольнити за рахунок предмету іпотеки майнові вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9, код СДРПОУ 14305909) за Кредитним договором № 014/4074/82/30779 від 05 грудня 2006 року в розмірі 10 117,25 доларів США , що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 80 867,17 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснив, що банк надав відповідачу кредит. Банк надсилав відповідачам вимогу дострокового виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, яку відповідачами залишено без задоволення. Пеня нарахована за період з 15.12.2010 року до часу подання позову до суду, тобто за три роки, яка нарахована на прострочену суму заборгованість по тілу і відсотках. Станом на 15.03.2010 року по тілу кредиту заборгованості не було, існувала переплата по тілу кредиту до 15.09.2013 року, проте відповідач був зобов'язаний сплачувати відсотки щомісячно. З 15.09.2013 року у відповідача виникла прострочка по тілу кредиту і відсотках. Відповідач сплатив останній раз відсотки 23.03.2010 року 65,54 долари США і потім 06.08.2012 року - 160 доларів США. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема пояснив, що він постійно вносив гроші в рахунок погашення кредиту та щодня ходив у банк. Визнав борг у сумі 5067,89 доларів США та відсотки в сумі 511,49 доларів США. Розмір пені не визнав, мотивуючи тим, що начальник відділення банку повідомив його, що у нього є переплата і запропонував йому тимчасово припинити плату за кредитом, а тому вважає, що заборгованість по кредиту винкла не з його вини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у письмових запереченнях. Пояснила, що відповідач [PERSON] ходив у банк платити гроші, а являється боржником. Відповідач [PERSON] вийшов із графіку погашення кредиту. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що нарахування пені - це умисна дія банку. Банк зобов'язаний турбувати клієнтів якщо є наявна заборгованість. В частині звернення стягнення на предмет іпотеки наголосив на тому, що діє ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому просив у цій частині відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідачів та представника відповідачів, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 05.12.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4074/82/30779 згідно якого банк надав [PERSON], а останній отримав суму кредиту у розмірі - 15000 доларів США, зі сплатою 14,0 % річних за користування кредитними коштами, строком на 120 місяців, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків в строк до 04.12.2016 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, що стверджується кредитним договором №014/4074/82/30779 від 05.12.2006 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. / а.с. 6-10/. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору відповідачу [PERSON] надавався споживчий кредит у розмірі - 15000,00 доларів США. Відповідно до меморіального валютного ордеру №4/82/30779 від 05.12.2006 року, відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 15 000,00 доларів США. /а.с. 13/ Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримав кошти від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Однак, у порушення умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом на 06.12.2013 року в нього утворилась заборгованість перед кредитором в сумі 10 117,25 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року ( 1 долар США - 7,9930 грн.) становить 80 867,17 гривень, з яких: - заборгованість по кредиту - 5 067,89 доларів США що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 40 507,64 грн.; заборгованість по сплаті відсотків - 511,49 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 4 088,34 гривень; пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 4 537,87 доларів США , що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 36 271,19 грн. , що стверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором /а.с. 16-17/ Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Грошові зобов'язання між сторонами виникли в іноземній валюті, що узгоджується з нормами Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (ч. 2 ст. 2, ч. 2 ст. 5),Закону України «Про банки і банківську діяльність» (ст. 19, ч. 1, 2 ст. 47, ст.ст. 49, 55), ч. 2 ст.192, ч. 3 ст.533 ЦК України. Згідно п.1.3 кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язувався здійснювати погашення кредиту згідно графіку погашення кредиту. Згідно п.3.1 кредитного договору банк надав відповідачу [PERSON] кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов кредитного договору №014/4074/82/30779 від 05.12.2006 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався надавати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Так як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконував належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів. Статтею 1048 ЦК України встановлено право позикодавця (Банку) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Відповідно до розділу 9 вказаного кредитного договору у разі порушення відповідачем [PERSON] строків повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом , позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань. Приписами ч.3 ст. 549 ЦК України встановлено, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Як встановлено судом, розрахунок пені позивачем здійснено за період з 15.12.2010 року по грудень 2013 року в сумі 4 537,87 доларів США, тобто за три роки, що стверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором /а.с. 16-17/ Враховуючи те, що позивач звернувся з позовною заявою до суду 04.04.2014 року, зважаючи на вищенаведені положення ЦК України, суд вважає за необхідне застосувати до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовну давність в один рік та стягнути з відповідача пеню за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків в сумі 505,36 доларів США , що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 4039 гривень 34 коп. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору №014/4074/82/30779 від 05.12.2006 року заборгованості в розмірі 10 117,25 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року ( 1 долар США - 7,9930 грн.) становить 80 867,17 гривень підлягають до часткового задоволення, а саме в сумі 6 084,74 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року ( 1 долар США - 7,9930 грн.) становить 48 635, 33 гривень, з яких: - заборгованість по кредиту - 5 067,89 доларів США що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 40 507,64 грн.; заборгованість по сплаті відсотків - 511,49 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 4 088,34 гривень; пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 505,36 доларів США , що згідно офіційного курсу НБУ cтаном на 06.12.2013 року становить 4039 ,34 грн. Щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає, що вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №014/4074/82/30779 від 05.12.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 05.12.2006 року посвідчений приватним нотаріусом УМНО [PERSON], за яким [PERSON] передала банку в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 96,50 кв.м. належний їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою Ужгородською держнтоконторою, 05.08.1993 року за реєстром № 3-7845, зареєстрованого в КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» за № 6074 в книзі №51/а.с. 11-12/ Предметом іпотеки є житловий будинок. Згідно п. 1.3 договору іпотеки - заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 251 000 гривень. Загальна вартість предмету іпотеки складає 209 840 гривень згідно витягу КП " Ужгородське БТІ" . Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Також важливим є врахування положення ч.3 ст. 39 Закону № 898-IV, згідно з якою суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Зважаючи на положення ч.3 ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" , враховуючи що прострочена заборгованість за кредитним договором в сумі 48 635, 33 гривень є не співмірною з вартістю предмета іпотеки в сумі 209 840 гривень, порушення допущене боржником основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, а тому суд приходить до переконання, що в частині вимог звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити з цих підстав. Разом з тим, слід звернути увагу на те, що 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Суд констатує, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. У відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав чинності 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу"» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З урахуванням отримання позичальником [PERSON] кредиту в іноземній валюті, у забезпечення його виконання його дружина [PERSON] передала в іпотеку житловий будинок, загальна площа якого не перевищує 250 кв.м., це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника та іпотекодавця , наявна реєстрація їх у вказаному будинку, відсутні докази наявності іншого нерухомого житлового майна у вказаних осіб , а тому з врахуванням викладеного вимоги банку про звернення стягнення на спірний будинок не підлягають до задоволення. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів змагальності сторін, розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з мотивів викладених вище. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До складу судових витрат, відповідно до статті 79 ЦПК України, віднесено витрати на правову допомогу. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial