Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач в особі начальника Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради Катриченко О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, щ втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 16 червня 2014 року працівниками ТОВ "Житлокомцентр" був складений акт, про те, що [PERSON] з лютого 2012 року не проживає за місцем реєстрації у кімнаті [ADDRESS]. При цьому, у спірній кімнаті окрім відповідача ніхто зареєстрованим не значиться та не проживає. Не проживання відповідача у спірній кімнаті свідчить про те, що він втратив інтерес до помешкання, має інше помешкання, не здійснює оплату комунальних платежів. Вирішити питання мирним шляхом не надається можливим, оскільки місце знаходження відповідача не відомо. У судове засідання представник позивача по довіреності Коваленко Р.А. надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. При цьому вказав, що проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про місце і час розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, про причину неявки не повідомив. Суд, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, постановляє заочне рішення. Представники третіх осіб у судове засідання надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи, заслухавши свідків, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. До такого висновку суд дійшов з наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, будинок [ADDRESS] значиться на балансовому обліку Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради (а.с. 4). Згідно виписки з фінансово-особового рахунку № [NUMBER] (а.с. 5), у кімнаті [ADDRESS] з 17 вересня 2004 року по теперішній час зареєстрований [PERSON] З акту , який складений майстром дільниці № 1 [PERSON] та засвідчений директором ТОВ "Житлокомцентр" (а.с. 6), вбачається, що наймач [PERSON] з лютого 2012 року не проживає в кімнаті [ADDRESS], місце мешкання останнього невідомо, комунальні послуги не сплачує. З наданої до матеріалів справи довідки про заборгованість та інформації про стан особового рахунку відкритого на відповідача (а.с. 7-8) вбачається, що з квітня 2013 року по липень 2014 року заборгованість [PERSON] становить 2620,59 грн, яка складається з: утримання будинків та територій - 1291,79 грн., вода та водовідведення - 276,88 грн., електроенергія - 1051,92 грн. Відповідно до вимог ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженим в установленому порядку тарифами (ст. 162 ЖК). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм, наймач, член сім`ї наймача (колишній член) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що поважних причин не проживання відповідача у період з лютого 2012 року по час звернення позивача до суду (липень 2014 року) не надано. Не проживання відповідача за місцем реєстрації протягом тривалого часу свідчить про відсутність зацікавленості з його сторони щодо майнових прав користуванням даним житлом. Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ст. 7, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Допитана у суді свідок [PERSON] пояснила, що вона працює майстром дільниці на якій розташований будинок [ADDRESS] [PERSON] Свідок [PERSON] суду вказав, що він проживає в кімнаті [ADDRESS]. [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] не проживає з лютого 2014 року, ця кімната стоїть відкритою, нарахування по комунальним послугам відповідач не сплачує, за спірною адресою не з'являється, його місце знаходження невідоме. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень , крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ на має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатній обсяг доказів, які підтверджують, що відповідач не проживає у спірному помешканні понад 6 місяців без поважних причин, і у відповідності зі ст. 71 ЖК України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ґрунтуючись на вищевказаному, аналізуючи зібрані в справі докази, вивчивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved