Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

11 березня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача в якому зазначив, що заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2016 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно. Також, 21 листопада 2018 року заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області змінено спосіб стягнення аліментів з нього на користь відповідача на утримання їх доньки [PERSON] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Після розірвання шлюбу з [PERSON] позивач одружився вдруге із [PERSON] та від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на якого відповідно до рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30.01.2020 року сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що з урахуванням обставин, що виникли в даний час, а саме те, що на даний час він ніде не працює, його сімейний та матеріальний стани суттєво змінилися, він може сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку. На підставі зазначеного просив суд зменшити розмір аліментів, визначених до стягнення з нього рішенням суду від 21 листопада 2018 року, в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до виповнення повноліття доньки. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить наступного. Судом встановлено, що у сторін в період шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 311 (а.с.25). Згодом шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано та згідно заочного рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2016 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі, в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 24 грудня 2015 року і до повноліття дитини, про що 22.01.2018 року видано виконавчий лист по справі 470/1208/15-ц (а.с.9-11). Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року було змінено спосіб стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання їх доньки [PERSON] на 1/4 частину його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12-13). 26 березня 2016 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінив прізвище на « [PERSON] », від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні (а.с.14,15). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2020 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 04.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). У відповідності до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 вказаного вище Закону України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України та згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 СК України "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини"). Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька чи зміна його сімейного стану, може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. На підставі наданих суду письмових доказів було встановлено, що у позивача відбулися певні зміни у сімейному стані, а саме окрім [PERSON] він має ще малолітнього сина від іншого шлюбу [PERSON] , відносно якого також має аліментні зобов`язання. За такого, враховуючи зміни сімейного стану позивача, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved