Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач ТДВ "Об`єднання Дніпроенергобудпром" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свій позов тим, що 21 грудня 2019 року між ТДВ "Об`єднання Дніпроенергобудпром" та відповідачем-працівником товариства був укладений договір безвідсоткової позики коштів, згідно якого [PERSON] отримав позику в сумі 54000 гривень. Умовами договору передбачено щомісячне погашення позики шляхом утримання із суми нарахованої заробітної плати, починаючи з травня 2019 року [PERSON] безпричинно перестав виходити на роботу, в зв`язку з чим був звільнений з роботи з прогули без поважних причин. На момент звільнення, заборгованість за договором позики не погашена в розмірі 42000 гривень, вказану заборгованість позивач і просить стягнути з відповідача. В судове засідання від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових повісток та розміщення інформації про виклик в судове засідання на сайті Судова влада України. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 21 грудня 2019 року між ТДВ "Об`єднання Дніпроенергобудпром" та [PERSON] був укладений договір безвідсоткової позики коштів, згідно якого [PERSON] отримав позику в сумі 54000 гривень. Договором передбачено погашення позики, шляхом проведення відрахувань із заробітної плати [PERSON] (а.с.7-8). Наказом №43/к від 26 червня 2019 року [PERSON] звільнено з ТДВ "Об`єднання Дніпроенергобудпром" за прогули, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України(а.с.9). Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики з дотриманням вимог щодо його форми. Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до розрахунку заборгованості, викладеної позивачем у позові вбачається, що станом на 26 червня 2019 року сума боргу [PERSON] перед ТДВ "Дніпроенергобудпром" становить 42000грн. Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved