Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір іпотеки припиненим. В обґрунтування заявленого зазначив наступне. Рішенням суду постановлено стягнути із позичальників всю заборгованість за кредитним договором. Дане рішення суду виконано в повному обсязі. Не дивлячись на це новий кредитор не визнає зобов`язання виконаним у зв`язку із чим порушує права позивача як майнового поручителя за кредитним договором.Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір іпотеки припиненим. В обґрунтування заявленого зазначив наступне. Рішенням суду постановлено стягнути із позичальників всю заборгованість за кредитним договором. Дане рішення суду виконано в повному обсязі. Не дивлячись на це новий кредитор не визнає зобов`язання виконаним у зв`язку із чим порушує права позивача як майнового поручителя за кредитним договором. Третя особа після відкриття провадження у справі звернулась із власними вимогами щодо предмету спору і просить визнати припиненим і кредитний договір. Обґрунтування заявленого позову ідентичні із первісним позовом. Відповідач обидва позови не визнав посилаючись на наступне. Дійсно, рішенням суду з позичальника і його майнового поручителя стягнуто заборгованість за кредитним договором. Однак, у зв`язку із тривалим невиконанням такого рішення суду курс гривні до долара зріс і зарахована сума боргу конвертувалась за актуальними даними і її не вистачило для повного покриття заборгованості. Провадження у справі відкривалось за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (а.с.21), однак в подальшому здійснено перехід до загального позовного провадження (а.с.51, 52). Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними матеріали судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 5 жовтня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Український промисловий банк" укладено кредитний договір за яким надано в борг 12 тисяч доларів США в платне строкове користування (а.с.5-7). 5 жовтня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Український промисловий банк" укладено договір іпотеки як зобов`язання виконання зазначеного раніше кредитного договору. У іпотеку передано об`єкт незавершеного будівництва на земельній ділянці з кадастровим номером 1822087200:02:002:0292 площею 700 кв.м. що за адресою [ADDRESS] (а.с.8-10). 27 травня 2015 року рішенням суду з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 62 499,72 гривень, яка складалась із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 58 510,25 гривень та заборгованості за відсотками в розмірі 3 989,47 гривень. Даним рішенням відмовлено у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.11-14). 27 травня 2016 року державною виконавчою службою вирішено закінчити виконавче провадження по стягненню зазначеної раніше заборгованості за рішенням суду у зв`язку із повним його виконанням (а.с.15-16). 14 липня 2020 року ТОВ "ФК ІНВЕНТ" повідомило [PERSON] та [PERSON] про відступлення прав вимоги за згадуваним раніше кредитним договором, а також сповістило про наявність заборгованості за таким зобов`язанням у загальному розмірі 157 174,44 гривень (а.с.17-18,65-76). 7 серпня 2014 року ПАТ "Дельта Банк" звертався до [PERSON] із досудовою вимогою про виконання умов зобов`язання на загальну суму 5 343,57 доларів США (а.с.91). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомого майна, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. При цьому основним зобов`язанням є зобов`язання боржника за договором позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також інше зобов`язання, що виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Стаття 17 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавцем порядку. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення обох позов з огляду на наступне. Суд вважає, що зобов`язання за кредитним договором виконано боржником у повному обсязі шляхом повного погашення заборгованості під час виконавчого провадження. Рішенням суду, у свій час, з боржника та його майнового поручителя стягувалась уся заборгованість за кредитним зобов`язанням. Та обставина, що під час виконання рішення суду змінився курс долара до гривні зазначених висновків суду не спростовують та не впливають на прийняте рішення. Так, згадуваним рішенням суду не визначалась заборгованість у валюті кредитування, а лише стягнуто уся наявна заборгованість у національній валюті. Рішення суду з даного приводу не оскаржувалось та, відповідно, набуло законної сили, а отже є обов`язковим. Наведені відповідачем правові висновки, суд вважає, не розповсюджуються на дані правовідносини, адже стосувались інших правовідносин. Так, твердження відповідача щодо того, що рішенням суду не змінювались правовідносини, а отже і не змінювалось зобов`язання в частині валюти його виконання, на переконання суду, є голослівними. Згадуваним рішенням суду, яким констатовано факт порушення позичальником та його майновим поручителем умов кредитного зобов`язання вирішено застосувати відповідні правові наслідки передбачені чинним законодавством у вигляду стягнення всієї заборгованості за таким правочином. Одночасно, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, як спосіб задоволення вимог кредитора, відхилені. Таким чином, можна зробити категоричний висновок, що таким судовим вирішено відновити порушенні права кредитора шляхом стягнення як решти заборгованості за кредитом, так і за нарахованими відсотками у національній валюті без будь-якої прив`язки до валюти кредитування. Зміст рішення також дає достатні підстави для висновку, що стягувалась не прострочена заборгованість, а уся наявна за існуючим на той час зобов`язанням. Виконав рішення суду у повному обсязі, суд вважає, боржником було виконано зобов`язання в повному обсязі. Тривале невиконання рішення суду не дає підстав для конвертації заборгованості за актуальним курсом валют, а лише надає право на стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України. Суд задовольняє позови частково, адже підстав для виключення відомостей з державного реєстру обтяжень у заявленому обсязі немає. Так, наведені позивачем номери відповідних записів не збігаються із наявними в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Результати вирішення спору дають підстави суду стягнути з відповідача на користь позивачів понесені останніми та документально підтверджені судові витрати. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved