Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому вказувало, що 04 червня 2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 4500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем, станом на 31 травня 2018 року, у відповідача виникла заборгованість в сумі 109938 гривень 90 копійок, а саме: 4497 гривень 82 копійки - заборгованість за кредитом, 105441 гривня 08 копійок - заборгованість за відсотками за період з 04 червня 2010 року по 29 січня 2018 року. В позові АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з [PERSON] на його користь вказану суму. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач правом на подання суду відзиву на позов не скористався. Вивчивши матеріали справи суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що 04 червня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 4500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В заяві на отримання кредиту [PERSON] своїм підписом підтвердив той факт, що він був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, та надав згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами та правилами складає кредитний договір. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка, за розрахунком позивача, станом на 31 травня 2018 року, становить 109938 гривень 90 копійок, а саме: 4497 гривень 82 копійки - заборгованість за кредитом, 105441 гривня 08 копійок - заборгованість за відсотками за період з 04 червня 2010 року по 29 січня 2018 року. За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки. Як вбачається із наданої позивачем довідки, строк дії виданої відповідачу картки - останній день серпня 2016 року. Із розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що останній платіж на погашення кредиту був здійснений ним 25 жовтня 2015 року. Надані Банком письмові докази на підтвердження факту укладання кредитного договору, розміру заборгованості, відповідач не спростував, від участі у судовому засіданні самоусунувся. Отже, вказані письмові докази підтверджують як факт укладання сторонами кредитного договору, так і факт неналежного виконання позичальником своїх обов`язків із повернення кредиту. Розмір заборгованості підтверджується витягом із особового рахунку позичальника, в якому відображені всі банківські операції за кредитом. Розрахунок скріплено печаткою банку і підписом посадової особи, є належним і допустимим доказом у розумінні ст. 77, 78, 95 ЦПК України. Надані банком розрахунки заборгованості відповідачем також не спростовані. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відтак, у межах строку кредитування відповідач повинен був повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 вересня 2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування Банком після 31 серпня 2016 року на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів після закінчення строку дії кредитної картки до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним. За вказаних обставин передбачених законом підстав для стягнення з позичальника на користь Банку процентів, нарахованих після 31 серпня 2016 року, не має. Таким чином із відповідача на користь Банку підлягає стягненню 34456 гривень 48 копійок, а саме: 4497 гривень 82 копійки - заборгованість за кредитом, 29958 гривень 66 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 552 гривні 21 копійки.

Outcome: partial