Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач є власником 58/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] є онукою позивача. Вона зареєстрована за даною адресою, проте з 2014 року добровільно не проживає в даному домоволодінні, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, її особистих речей в домоволодінні не має, і взагалі домоволодінням вона не цікавиться, але в добровільному порядку з реєстрації не знімається. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили та не чинять, вона добровільно визначила собі інше місце проживання і жилим приміщенням не користуються. За таких обставин, позивач просила суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала, пояснивши, що відповідач не проживає в будинку з 2014 року без поважних причин, з нею, як бабусею, з того часу не спілкується. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Третьою особою надано заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 58/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.7-8). Разом з нею у спірному домоволодінні зареєстрована, між іншим, відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 16.08.2019 та довідкою, виданою головою квартального комітету 01.08.2019 (а.с.10,11). Відповідач [PERSON] залишається зареєстрованою в домоволодінні [ADDRESS] ), утім в ньому не мешкає без поважних причин, особистих речей в ньому не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими доказами та показами допитаних у судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON] суду показала, що багато років є сусідкою позивача. [PERSON] онука [PERSON] . Проте, з 2014 року вона не проживає з бабусею, не спілкується, виїхала з батьком добровільно. Перешкод у користуванні будинком їй ніколи не чинили. Свідок [PERSON] суду показала, що до 11-12 років [PERSON] проживала з бабусею. Після смерті її матері, вона добровільно з`їхала до батька. З 2014 року вона не спілкується з ними, не приїжджає, її речі у будинку відсутні. Перешкод у користуванні будинком їй не чинять. Жодних витрат по утриманню будинку вона не несе. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратила право користування спірним житлом. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, то суд враховує, що під час розгляду справи, позивач просила віднести судові витрати на її рахунок.

Outcome: approved