Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.04.2015 в сумі 13306 грн. 24 коп., що складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8186 грн. 50 коп., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 584 грн. 04 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 в сумі 3425 грн. 88 коп., штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 609 грн. 82 коп. (процентна складова); судових витрат. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] кредитного договору № б/н від 02.04.2015 банком відкрито відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку, розмір кредитного ліміту по якій було збільшено до 4000 гривень. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що її заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складає між ним і Банком кредитний договір. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, на відміну від відповідача, яка свої зобов`язання перед банком не виконувала належним чином, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору банку не надавала у зв`язку із чим утворилася заборгованість на загальну суму 13306 грн. 24 коп. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.06.2020 було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та відзиву на позовну заяву не надала. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Судом встановлено, що 02.04.2015 між ПАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час АТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на суму 4000,00 грн. Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 20), Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с.21) Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 36-45). Відповідач взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а саме 4000,00, що підтверджується також довідкою про зміну умов кредитування (а.с.19), однак відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала не належним чином, порушуючи умови договору щодо здійснення щомісячних платежів, та повернення кредиту допустила утворення заборгованості. Згідно з представленим розрахунком (а.с.11-15), станом на 28.04.2020 заборгованість позичальника за кредитним договором становила 13306 грн. 24 коп., що складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8186 грн. 50 коп., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 584 грн. 04 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 в сумі 3425 грн. 88 коп., штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 609 грн. 82 коп. (процентна складова). Таким чином, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання по договору кредиту, внаслідок чого допустила утворення заборгованості по виконанню кредитних зобов`язань, а тому суд вважає, що позивач вправі відновити свої порушені майнові права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8186 гривень 50 копійок. Щодо позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 584 грн. 04 коп., штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 609 грн. 82 коп. (процентна складова), суд зазначає наступне. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.04.2015 та заяви, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у редакції, що діяла на момент підписання заяви, як невід`ємні частини договору. При цьому, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" передбачає умови використання таких кредитних карт, як "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRACT", "Універсальна Gold", а також встановлення базової відсоткової ставки на місяць, внесення обов`язкового платежу, нарахування комісії, пені, штрафу за порушення строків платежів (а.с.21). Також згідно з Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення штрафів, визначені п.2.1.1.12.6.2, згідно якого у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом, в розмірі вказаному в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Тарифах, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 100% від розміру неналежно оплачених відсотків, встановлених у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Тарифах. Сплата штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До позовної заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та правила розуміла відповідач [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 02.04.2015, а також що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків, пені, комісії та штрафів. Крім цього, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, взагалі не містять особистого підпису відповідача [PERSON] . За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, а надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил, взагалі не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Оскільки, позивачем не надано суду належних доказів, які б містили умови щодо сплати заборгованості за простроченими відсотками та штрафів, а тому підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками в сумі 584 грн. 04 коп., штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 609 грн. 82 коп. (процентна складова), немає. Щодо позову в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 3425 грн. 88 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що "право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (пункт 54 цієї постанови), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що "у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання". Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з довідки (а.с.18) згідно кредитного договору, укладеного між сторонами, [PERSON] отримала кредитну картку: 31.07.2017 із терміном дії до 06/21. Згідно висловленого Верховним Судом України правового висновку (постанова 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14), строк дії картки є кінцевим терміном кредитування. Отже, відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання [PERSON] кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки, тобто до червня 2021 року (включно). Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із позовом до [PERSON] 10.06.2020, тобто в порядку передбаченому ч.2 ст.1050 ЦК України, про що ним також зазначено в позові. Враховуючи наведене АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому кредитним договором до моменту пред`явлення позову, тобто 10.06.2020 і тільки після 10.06.2020 позивач вправі вимагати від відповідача сплати процентів згідно ст.625 ЦК України. Однак, позивач просить стягнути заборгованість по відсотках нарахованих на прострочений кредит відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 3425 грн. 88 коп., за період з 01.09.2019 по 28.04.2020, проте таке право в нього виникло лише з 22.04.2020. Оскільки, позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів за ст.625 ЦК України у межах строку кредитування, а тому нарахування позивачем процентів в порядку ст. 625 ЦК України в період з 01.09.2019 по 28.04.2020 є неправомірним, у зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. У зв`язку із наведеним слід позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8186 гривень 50 копійок. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial