Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У листопаді 2013 року ПАТ "Родовід Банк" (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в обґрунтування якого зазначили, що 07.07.2008р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №34.5/АК-00016.08.2 зі змінами, внесеними Додатковою угодою №1 від 12.11.08р., Додатковим договором №1 від 30.01.09р. та Додатковим договором №2 від 20.01.11р. За цим договором банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 30897, 86 доларів США на строк до 07.07.2015р. включно. Кредитні кошти було надано на придбання автомобіля та оплату страхових платежів. Пунктом 1.5 договору була встановлена процентна ставка у розмірі 7,7% річних до 12.11.2008р., а з 12.11.2008р. - 9,7% річних. Відповідно до п. 1.5.1 договору встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту в розмірі 0,2500% від суми виданого кредиту. За умовами договору позичальник зобов'язався щомісяця частками погашати заборгованість за кредитним договором у сумі 367,83 долари США. Додатковим договором №1 від 30.01.09р. до пункту 3.1.1 було внесено зміни, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався сплачувати щомісячно до 10 числа частково заборгованість за кредитом і нарахованими процентами згідно з Графіком платежів, який є невід'ємною частиною договору. Згідно з п.3.6 договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язався сплачувати банку пеню у розмірі 1,6 від сум простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Пунктом 3.10 договору позичальник також зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 0,5 процентів від загальної суми отриманих кредитних коштів у разі ненадання банку, у встановлені цим договором строки, будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачена п.п. 3.3,3.8,3.9 договору. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого станом на 29.10.2013 року утворилася заборгованість за договором, яка складається: з заборгованості за кредитом - 8033,24 доларів США (64209,69 грн.); простроченої заборгованості за кредитом - 16048,01 доларів США (128271,74 грн.); простроченої заборгованості за процентами - 7189,78 доларів США (57467,91 грн.), простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 19735,06 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 168679,82 долари США ( 1348257,80 грн.); пені за прострочення сплати процентів - 67373,58 доларів США (538517,03 грн.); суми нарахованих 3% річних за прострочення кредиту - 865,70 доларів США (6919,54 грн.); суми нарахованих 3% річних за прострочення процентів - 345,77 доларів США ( 2763,74 грн.); штрафу - 154,49 доларів США ( 1234,84 грн.). Таким чином, загальна заборгованість за кредитом і процентами становить 31271,03 доларів США (1917428,01 грн.) загальна заборгованість за платою за обслуговування кредиту, пенею, 3% річних, штрафу - 1917428,01 грн. 07.07.2008р. між ВАТ «Родовід Банк» і [PERSON] був укладений договір поруки із змінами та доповненнями, внесеними Додатковою угодою від 12.11.2008р. , відповідно до якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Посилаючись на зазначені обставини, Банк просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 31271,03 доларів США і 1917428,01 грн., судовий збір у розмірі 3441,00 грн. Представник позивача Черненко Г.В. ( за довіреністю) позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Надала суду додаткові письмові пояснення щодо розміру заявлених позовних вимог та детальний розрахунок заборгованості за договором. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги банку визнали частково. [PERSON] суду пояснив, що заборгованість за кредитом виникла внаслідок інфляційних процесів в України, зростання курсу долару США. Він є фізичною особою-підприємцем, за останні роки роботи його дохід значно знизився. Заробітна плата дружини є мінімальною. У них на утриманні знаходиться малолітня дитини. Відповідачі просять застосувати позовну давність до позовних вимог позивача. Стягнути з них заборгованість за кредитом, яка виникла з 11.11.2010р. Також відповідачі, посилаючись на ч.3 ст. 551 ЦК України, просять зменшити розмір пені до 24081,25 доларів США. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Встановлено, що 07.07.2008р. між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №34.5/АК-00016.08.2 (а.с.6-12). За цим договором банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 30897, 86 доларів США на строк до 07.07.2015р. включно. Кредитні кошти були надані позичальнику на придбання автомобіля та оплату страхових платежів. Пунктом 1.5 договору була встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 7,7% річних. Відповідно до п. 1.5.1 договору встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту в розмірі 0,2500% від суми виданого кредиту. Пунктом 3.1.1 договору визначено, що позичальник зобов'язався щомісяця до 10 числа кожного місяця частками погашати заборгованість за кредитним договором у сумі 367,83 долари США. Згідно з п.3.6 договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язався сплачувати банку пеню у розмірі 1,6 від сум простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Пунктом 3.10 договору позичальник також зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 0,5 процентів від загальної суми отриманих кредитних коштів у разі ненадання банку, у встановлені цим договором строки, будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачена п.п. 3.3,3.8,3.9 договору. 12.11.2008р. між банком і позичальником була укладена Додаткова угода №1 (а.с.13), за якою, зокрема, були викладені в новій редакції п. 1.5 і п.1.5.1 кредитного договору. Встановлена процентна ставка за кредитом у розмірі 9,7% річних, щомісячна плата за обслуговування кредиту в розмірі 0,25% від суми виданого кредиту. 30.01.2009р. між банком і позичальником був укладений Додатковий договір №1 (а.с.14-15), за яким п.3.1.3 договору викладений у новій редакції, встановлено, що починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами та нарахованими процентами згідно з графіком платежів (додаток №2 «Графік погашення заборгованості»). З наданого розрахунку заборгованості, яка виникла станом на 29.10.2013р. та виписок по кредитному рахунку, позивачем нарахована заборгованість за кредитом - 8033,24 долари США (64209,69 грн.); прострочена заборгованість за кредитом - 16048,01 долар США (128271,74 грн.); прострочена заборгованість за процентами - 7189,78 доларів США (57467,91 грн.), прострочена заборгованість за платою за обслуговування кредиту - 19735,06 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 168679,82 долари США (1348257,80 грн.); пеня за прострочення сплати процентів - 67373,58 доларів США (538517,03 грн.); сума нарахованих 3% річних за прострочення кредиту - 865,70 доларів США (6919,54 грн.); сума нарахованих 3% річних за прострочення процентів - 345,77 доларів США ( 2763,74 грн.); штраф - 154,49 доларів США ( 1234,84 грн.) за невиконання умов договору про страхування автомобіля. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (погашення основної суми боргу, погашення відсотків, внесення щомісячної плати за обслуговування кредиту), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. За умовами договору погашення основної суми боргу, погашення відсотків, внесення щомісячної плати за обслуговування кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Тобто, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України суд дійшов висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із платежів. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Банк звернувся до суду з позовом 10.11.2013р. Отже, у відповідності до умов договору і наданого Банком розрахунку, з відповідачів на користь банку підлягає стягненню поточна заборгованість за тілом кредиту - 8033,24 долари США; частково прострочена заборгованість за кредитом - 13388,55 долари США ( розмір якої з урахуванням строків позовної давності визначається як різниця загальної простроченої заборгованості за кредитом 16048,01 долари США і простроченої заборгованості за кредитом станом на 10.11.2010р.- 2659,46 доларів США); прострочена заборгованість за процентами - 7189,78 доларів США (57467,91 грн.); прострочена заборгованість за платою за обслуговування кредиту - 19735,06 грн.; сума нарахованих 3% річних за прострочення кредиту - 865,70 доларів США (6919,54 грн.); сума нарахованих 3% річних за прострочення процентів - 345,77 доларів США ( 2763,74 грн.); штраф - 154,49 доларів США ( 1234,84 грн.). Що стосується стягнення пені у загальному розмірі 236053,40 доларів США, яка складається з пені за прострочення сплати кредиту - 168679,82 долари США (1348257,80 грн.) за період з 13.01.2009р. по28.10.2013р. і пені за прострочення сплати процентів - 67373,58 доларів США (538517,03 грн.) за період з 11.03.2009р. по 28.10.2013р., які заявлені позивачем до стягнення, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. До позовних вимог про стягнення неустойки встановлена спеціальна позовна давність в один рік ( ч.1 ст.258 ЦК України). Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідачами подана заява про застосування позовної давності до позовних вимог позивача і заява про зменшення розміру пені, які на думку суду підлягають задоволенню. Так загальний розмір пені, розрахунок якої наведений в останньому детальному розрахунку заборгованості, здійснений позивачем в межах одного року за період з 29.10.2012р. по 28.10.2013р. становить 80469,53 долари США - пеня за прострочення сплати кредиту і 35244,59 доларів США- пеня за прострочення сплати процентів за кредитом. Загальний розмір пені в межах однорічної позовної давності становить 115714,12 доларів США. Загальна заборгованість за тілом кредиту, за процентами становить 25611,57 доларів США, а заборгованість за платою за обслуговування кредиту становить 19735,06 грн. В обґрунтування заяви про зменшення розміру пені відповідач посилається на неспроможність погасити пеню у розмірі 236053,40 доларів США через інфляційні процеси в країні і зростання курсу долару США, зменшення його доходів за останні роки роботи, наявність малолітньої дитини. На думку суду викладені обставини мають істотне значення для вирішення питання про зменшення розміру пені. Крім того, суд приходить до висновку, що нарахована позивачем сума пені за період з 13.01.2009р. по 28.10.2013р. у розмірі 236053,40 доларів США, і навіть розмір пені, розрахований позивачем в межах річного строку давності, у сумі 115714,12 доларів США не є співмірними із розміром прямих збитків позивача за цим договором. Позивачем не надано суду жодних доказів які б свідчили про настання негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання позичальником. Такий висновок суду узгоджується з рішенням Конституційного суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року в справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Статтею 22 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що рішення Конституційного Суду України підлягають безумовному виконанню всіма державними органами, органами місцевого і регіонального самоврядування, установами, організаціями, підприємствами, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та громадянами. За приписами статті 23 Закону України «Про Конституційний Суд України» невиконання рішення Конституційного Суду України тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Тому при вирішені цієї справи суд врахував правові позиції, викладені в рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року. Зі змісту цього рішення вбачається, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов'язання та договір, так і приписи частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. В розділі 3.2. рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року зазначено: «Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій , четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання)». В останньому абзаці мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року вказано: «Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності». З огляду на вищевикладене, суд, з урахуванням принципу співмірності, розумності та справедливості, вважає за можливе зменшити розмір пені до 40000,00 доларів США, що в еквіваленті на гривню становить 319720,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно також стягнути солідарно витрати, понесені позивачем на оплату судового збору у сумі 3441,00 грн.

Outcome: partial