Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

02 липня 2021 року з П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, за підсудністю, надійшла позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.08.2007 року у розмірі 48798 грн. 53 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 17.08.2007 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредиту. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої, станом на 29.03.2021 року складає 48798,53 грн. з яких: 14600,93 грн.- заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 14600,93 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 34197,60 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05.07.2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 08 год. 30 хв. 26 липня 2021 року./а.с.70/ У зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці, цивільна справа за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначена на 08 год. 30 хв. 26.07.2021 року, знята з розгляду. Справу призначено до розгляду на 09 год. 00 хв. 25 серпня 2021 року. 25.08.2021 року о 09-00 год. представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх. 25.08.2021 року відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився. 25.08.2021 року, на електронну адресу суду, від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лапшина В.В. надійшов лист, в якому він просив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. Також просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав: позивач стверджує, що між ним та Відповідачем склались кредитні відносини на підставі кредитного договору без номеру від 05 грудня 2007р., який складається із заяви- анкети, Умов та правил надання банківських послуг, тарифами та які розміщені на сайті Приват Банку. На підтвердження своїх доводів позивач надав копії самої заяви-анкети, розрахунок заборгованості, умови та правила надання банківських послуг. Позивач також стверджує, що підписавши заяву-анкету від 05.12.2007р. відповідач приєднався таким чином до кредитного договору. При цьому, Позивач вимагає стягнути від Відповідача суму 48798,53 грн. яка складається з 14600,93 грн. - тіла кредиту, 34197,60 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0.00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 0.00 грн. - нарахована комісія, 0.00 грн. - нарахована пеня. В свою чергу, Позивач, не повідомив суд, про те, що він вже використовував своє право щодо стягнення коштів з Відповідача, але в позасудовому порядку, а саме: звертався до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, внаслідок чого, останнім 11 липня 2016 р. був виданий виконавчий напис № 5752 про стягнення заборгованості у розмірі 61019,65 грн., яка виникла між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , [INFO] на підставі кредитного договору б/н від 05.12.2007р. Дана заборгованість складається з: - Залишок заборгованості за кредитом - 14600,93 грн; - Залишок заборгованості за відсотками 40093,97 грн. - Пеня та комісія - 1800,00 грн.; - Пеня - 2824,75 грн. стягнення здійснюється за період з 05 грудня 2007р. по 31 травня 2016 р. Як вбачається з наведеного, то вимоги Банку базуються на підставі того ж самого кредитного договору б/н від 05.12.2007р., навіть сума боргу по тілу складає ту ж саму суму - 14600,93 грн. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточиість, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос» проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). До того ж, сам факт, що претензії заявника мають строк давності, не створює жодної проблеми з точки зору Конвенції. Інститут строків давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати правову певність, встановлюючи межу для дій або ж перешкоджаючи несправедливості, яка могла б бути скоєна, якби суди мали ухвалювати рішення щодо подій, які відбули у далекому минулому. Крім того, принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави. Тому, на думку Суду, держава має позитивне зобов`язання захищати громадянина і, таким чином, передбачати обов`язок для банків, з урахуванням негавтиних наслідків, які може мати строк давності, повідомляти власника неактивного рахунку про наближення спливу строку давності, і надати йому можливість перервати перебіг строку давності, здійснивши, наприклад, операцію на рахунку. Відсутність обов`язковості такого повідомлення ризикує порушити справедливий баланс між вимогами загального інтересу громади і імперативами захисту основоположних прав особи. Як зазначено в заяві-анкеті від 05 грудня 2007 р., строк дії кредитного ліміту становить строк дії карти. В свою чергу, позивач надав разом з позовом довідку про строк дії картки номер якої вказаний в анкені-заяві і яка дія до 08 місяця 2015 року. Крім того, як зазначалося вище свої вимоги Банк пред`явив до Відповідача вже в 2016 році. І оскільки Позивач звернувся до суду лише в 2021 році, то був пропущений строк позовної давності, який і підлягає застосуванню. Крім того, в предмет доказування по даній справі входить не лише розмір заборгованості, а й правильність обчислення суми заборгованості та її складових (основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом). Використання будь - якої картки розуміє під собою і використання відповідного тарифу Банку і з яким повинен був бути ознайомлений Відповідай, але Відповідач не був ознайомлений ні з Умовами та правилами надання банківських послуг, їй з Тарифами Банку і це вбачається з матеріалів справи, оскільки зазначені документи не містять підпису Відповідача і які є обов`язковими. Як і не було надано суду жодних документів коли і ким були затверджені тарифи, витяг з якого було надано до суду. Відповідно з таких підстав не можливо вважати Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи невід`ємною частиною кредитного договору від 05.12.2007р. на що неодноразово наполягає в своїх Постановах Верховний Суд. На підтвердження сум заборгованості Банк надав розрахунок заборгованості. В свою чергу, наданий суду розрахунок заборгованості містить застосування відповідної процентної ставки, розмір пені і інші обов`язкові умови. Так наданий розрахунок становить таблицю в якій занесені певні цифри, але Позивач не надав самого розрахунку з якого вбачалось, які саме арифметичні дії були здійсненні для отримання цифр занесених в таблиці, які брались суми за основу для здійснення арифметичних дій і чому. Тобто відсутній механізм утворення кожної цифри в розрахунку. Крім того, розрахунок містить відомості щодо зміну тарифів, так 01.01.2013р. змінилась відсоткова ставка на поточну заборгованість з 22.8% на 30% , пізніше 01.09.2014 р. ставка на поточну заборгованість змінилась з 30% на 34,8% , а ставка на прострочену заборгованість з 30% на 34,8% , потім зміни відбулись 01.04.2015р. відповідно з 34,8% на 43.2%. Але якщо звернутися до Умов та правил надання банківських послуг, то з них вбачається, що Банк зобов`язаний повідомити Клієнта про зміни в тарифі. Таких повідомлень відповідач не отримував і не знав про зміни в тарифі, що є недопустимим. До того ж, згідно до норм Закону України "Про внесения змій до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22.09.2011р. і які діяли на момент збільшення відсоткової ставки, "Фіксована процентна станка є незміною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір Фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, встановлення відсоткової ставки іншої, ніж визначено умовами договору, нарахування суми заборгованості по таким відсоткам і стягнення коштів но таким відсоткам є незаконною. Враховуючи викладене і те, що розрахунок містить безпідставно нараховані і сплачені суми по нікчемним умовам договору і які повинні були спрямовані на погашення інших сум заборгованості, то з таких підстав наданий Позивачем розрахунок не може вважатися таким, що відповідає дійсним обставинам справи, не необгрунтованим, а відповідно не є належним та допустимим доказом. До того ж, розрахунок заборгованості є аналітичним документом, який складається самостійно Позивачем і без участі Відповідача, та підлягає судом ретельній перевірці. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом. У разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею повної платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Таких доказів суду позивачем не надано, а ототожнювати платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, на підставі недопустимих доказів без врахування змісту положення про порядок зміни платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням є недопустимим. Так, Верховний Суд України в Постанові №6-127це14 від 22.10.2014 року зазначив, що "Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА 1, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настаннякінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Таких же висновків дійшов і Верховний Суд "Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ КБ "ПриватБанк" не пропустило строк звернення до суду за захистом порушеного права з посиланням на те, що строк дії кредитного договору не закінчився, є необгрунтованими, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, а є способом подовження виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №6-127це14)(Постанова від 17.06.2019 року по справі №206/8068/14-ц) Будь - яких доказів того, що інші кредитні картки були дійсно видані саме відповідачу і на підставі заяви - анкети від 05 грудня 2007 року, матеріали справи не містять, як і не містять іншого кредитного договору, то суд повинен взяти до уваги лише правовідносини, які склались на підставі договору і відповідають нормам матеріального права. Враховуючи вищевикладене те, що сума заборгованості є недоведеною та що позивач пропустив строк позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 17.08.2007 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. (а.с.38) Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої, станом на 29.03.2021 року складає 48798,53 грн. з яких: 14600,93 грн.- заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 14600,93 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 34197,60 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з вимогами ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно дост.629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи слідує, що відповідачем було порушено вимоги статей 1049, 1054 ЦК України, у зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту. На підтвердження користування відповідачем кредитними коштами, позивачем надано виписку за кредитним договором №б/н станом на 31.03.2021 року, згідно якої відповідач користувався кредитними котами та частково сплачував заборгованість за договором./а.с.27-35/ При цьому, останній платіж з погашення заборгованості був здійснений [PERSON] 31.01.2019 року на суму 1004 грн. 19 коп./а.с.27/ Ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини , яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства , гарантує кожній людині право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, представник відповідача зазначив про те, що сплив строк позовної давності. Вказав, що позивач вже використовував своє право щодо стягнення з відповідача коштів, але в позасудовому порядку, а саме звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М., яка 11 липня 2016 року видала виконавчий напис №5752 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 61019,65 грн., яка виникла між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] на підставі кредитного договору б/н від 05.12.2007 року. Однак, суд не погоджується з такимим висновками відповідача та його представника з наступних підстав. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Тому, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018 року у справі № 623/4578/15-ц. З огляду на зазначене, строк позовної давності відраховується з дня, коли Банку стало відомо про порушення його прав, тобто з часу, коли відповідач став порушувати умови кредитного договору, не зробивши черговий платіж на погашення кредитної заборгованості. Як слідує із виписки по кредитному договору станом на 31.03.2021 року відповідачем [PERSON] останній платіж з погашення заборгованості за кредитом було здійснено 31 січня 2019 року у розмірі 1004 грн. 19 коп., що свідчить про визнання заборгованості по кредиту відповідачем. І саме з цього строку у позивача виникає право на звернення до суду з позовом за захистом своїх прав. Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості 20 квітня 2021 року. Тобто в межах строку позовної давності. Таким чином, посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено трьох річний строк для звернення з позовом до суду, є безпідставними. Також є безпідставними і посилання представника відповідача на те, що АТ КБ "ПриватБанк" звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису, вже скористалося своїм правом щодо стягнення заборгованості у позасудовому порядку, оскільки видача виконавчого напису є лише одним із способів захисту порушених прав. Окрім того, після скасування виконавчого напису рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року /а.с.83-84/, відповідач здійснював проплати щодо погашення заборгованості за кредитом, ти самим визнаючи її наявність. Тому, враховуючи вищевикладене та невиконання відповідачем добровільно зобов`язань щодо повернення використаних кредитних коштів, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 14600,93 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту. При цьому, як слідує зі змісту позовної заяви позивач просить також стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 14600,93 грн., що співпадає за розміром заборгованості за тілом кредиту. Проте, суд виходить з того, що загальна заборгованості за «тілом» кредиту та заборгованість за простроченим «тілом» кредиту співвідносяться як загальне й окреме. Тому суду не доведено позивачем правомірність стягнення простроченого «тіла» кредиту за наявності заборгованості за «тілом» кредиту, у зв`язку з чим, позов в частині стягнення простроченого «тіла» кредиту задоволенню не підлягає. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитом. З наявної в матеріалах справи заяви - анкети вбачається, що сторони погодили базову процентну ставку в розмірі 22,8% з розрахунку 360 днів в році. При цьому, у наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості [PERSON] проценти за користування кредитом обраховані за різними ставками: 30,00 % річних, 34,80% річних, 43,20% річних та 42% річних, що не відповідає умовам зазначеним в заяві - анкеті, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 34197,60 грн. задоволенню не підлягає. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 14600 грн. 93 коп., що є заборгованістю за тілом кредита. Згідно п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України,із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 679 грн. 20 коп. (14600,93 х 2270,00/48798,53). На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 525, 526, 612, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial