Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

23 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процент за користування грошима. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 лютого 2019 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вирішив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 352,40 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за відрив від звичайних занять в сумі 65,42 гривень. Судове рішення прийнято на підставі розписки [PERSON] від 28 квітня 2016 року, в якій зазначена сума коштів отриманих [PERSON] від [PERSON] , а саме: 30 000,00 гривень. 29 листопада 2019 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою [PERSON] , заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області про заміну сторони виконавчого провадження, ухвалив: замінити стягувана [PERSON] у виконавчому провадженні ВП № 58900372, щодо примусового виконання виконавчого листа № 186/1658/18, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області 04 квітня 2019 року про стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 30 352,40 гривень, на правонаступника - [PERSON] . На день звернення з даною позовною заявою, рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у справі № 186/1658/18 - не виконане. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.? Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 524, 533-536 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право і вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання І (підрозд. 1 розд. Ill книги 5 ЦК), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозд. 2 розд. III книги 5 ЦК). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, 4 приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Верховний Суд України в постанові від 19 жовтня 2016 року (цивільна справа № 6-2129цс16) зазначив ; j наступне: «Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначеної норми матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить із такого. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: - суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; - проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; - 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому, індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст.625 ЦК України) та проценти за позикою (ст.1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Всього інфляційні втрати за період: з травня 2016 року по листопад 2019 рік становлять: 10 813,36 гривень. (2 190,00 + 3 900,00 + 3 030,00 + 1 693,36). Три проценти річних становлять: 30 000.00 х 3 : 100 : 365 х (245 + 365 + 365 + 356) = 30000 х 0.03 : 365 х 1331 = 3 281,92 гривень. Проценти за користування грошима, на рівні облікової ставки НБУ, становлять: 17 041,24 гривень (471.37 + 664.52 + 684.66 +1208.22 + 3417.53 + 805.48 + 1844.38 + 473.42 + 500.55 + 543.70 + 1479.45 + 448.77 + 1921.64 + 517.81 + 624.25 = 474.66 + 414.25 + 546.58). Загальна сума яка підлягає стягненню за рішенням суду з відповідача, згідно розписки від 28 квітня 2016 року становить: 31 136,52 гривень (10 813,36 + 3 281,92 + 17 041,24). Виходячи з засад виваженості та розумності вважає за доцільне зменшити суму, яка підлягає стягненню, з 31 136,52 гривень до 10 000,00 гривень. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь кошти в розмірі 10 000,00 гривень та судові витрати в розмірі 1 768,40 гривень та 435,67 гривень, які складаються із судового збору, витрат, пов`язаних із прибуттям до суду та компенсації за відрив від звичайних занять. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не надала, про дату розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України" за останнім відомим місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи в її відсутність не надавала. Тому суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами та, зі згоди позивача, при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного. Копією розписки від 28 квітня 2016 року підтверджується, що [PERSON] отримала завдаток в сумі 30 000 гривень за будинок в [ADDRESS] , у [PERSON] . Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року №186/1658/18 підтверджується, що стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 30 000 гривень та витрати по сплаті судового збору - 352,40 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за відрив від звичайних занять - 65,42 гривень. 19 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про заміну кредитора (відступлення права вимоги), згідно якого [PERSON] (кредитор) передала [PERSON] (новому кредитору) право вимоги на одержання від [PERSON] грошових коштів в розмірі 30 352,40 гривень, стягнутих за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, справа №186/1658/18. Новий кредитор має право вимоги до боржника [PERSON] про стягнення грошових коштів за рішенням суду (рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, справа №186/1658/18) після підписання даного договору. Одночасно з укладенням цього правочину кредитор передає новому кредитору копію рішення суду від 28 лютого 2019 року та копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 квітня 2019 року ВП №58900372. Після підписання договору про заміну кредитора (відступлення права вимоги), за переданим правом вимоги новий кредитор набуває права та обов`язки кредитора, позивача, відповідно до норма ЦК України та ЦПК України. Копією ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року підтверджується, що замінено стягувача [PERSON] у виконавчому провадженні ВП №58900372, щодо примусового виконання виконавчого листа №186/1658/18, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області 04 квітня 2019 року про стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 30 352,40 гривень, на правонаступника - [PERSON] . Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Позивач стверджує, що рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року №186/1658/18 на даний час невиконане, тому в нього виникло право на отримання від відповідача інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування грошима, однак жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, не надає, також ним не заявлялося клопотання про витребування відповідних доказів. Крім того, на підставі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги також в практиці ділового обороту називається "договором цесії", а його суб`єкти відповідно "цедентом" (старий кредитор) та "цесіонарієм" (новий кредитор). Згідно ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, в разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому, зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Передання права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (ч. 1 ст. 512 ЦКУ). Внаслідок вчинення правочину новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. Договір про заміну кредитора (відступлення права вимоги) від 19 листопада 2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , містить умови його укладання, а саме: [PERSON] передала [PERSON] право вимоги на одержання від [PERSON] грошових коштів в розмірі 30 352,40 гривень, стягнутих за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, справа №186/1658/18. Новий кредитор має право вимоги до боржника [PERSON] про стягнення грошових коштів за рішенням суду (рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, справа №186/1658/18). Рішенням суду від 28 лютого 2019 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] саме 30 352,40 гривень. Відповідно саме до цього рішення суду про стягнення фіксованої суми - 30 352,40 гривень, було замінено стягувача у виконавчому провадженні, з [PERSON] на [PERSON] . Інших умов, зокрема про те, що кредитор [PERSON] відступає право вимоги чи уповноважує нового кредитора [PERSON] на отримання від боржника [PERSON] інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування грошима, договір про заміну кредитора (відступлення права вимоги) від 19 листопада 2019 року - не містить. В зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процент за користування грошима є такими, що не підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги [PERSON] про відшкодування йому судових витрат по справі суд приходить до наступного. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, судові витрати по справі слід залишити за останнім.

Outcome: approved