Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулись в суд з позовом до відповідачів про виселення з однокімнатної квартири, загальної площі 33,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що рішенням суду від 17.11.2010р задоволено позов ПАТ АБ "Укргазбанк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно, яким в рахунок погашення заборгованості, звернуто стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру по [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що звернення стягнення на дану квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, позивач просить виселити відповідачів із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача Панас В.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, покликаючись на обставини наведені в позовній заяві. Просив позов задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] заперечував проти позовних вимог, вказуючи на те, що задоволення позову про виселення порушить права малолітніх дітей, а саме право на житло, захищене Конституцією України та міжнародними договорами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що [PERSON] яка є дочкою відповідачки [PERSON], дійсно взяті на себе зобов'язання по кредиту виконує не в повному обсязі, так як у їх сім'ї склалось надзвичайно тяжке матеріальне становище, бо на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей і іншого житла у розпорядженні їх сім'ї , де б вони могли проживати , не має. Крім того , позивач належним чином не повідомив відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням вимог чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову про виселення. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Костопільської міської ради заперечував проти виселення дітей. Прокурор Костопільської районної прокуратури в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову покликаючись на те, що рішення про виселення грубо порушить законні права та інтереси малолітніх дітей. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 26.09.2007 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №13/07/К-МБ-04 на суму 18000 доларів США. В забезпечення договірних зобов'язань за договором кредиту 26.09.2007р між [PERSON] та Банком було також укладено іпотечний договір №13/07/І-МБ-04, згідно умов якого, іпотекодавець взяв на себе зобов'язання відповідати перед іпотекодержателем домоволодінням, а саме: однокімнатною квартирою площею 33,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у випадку невиконання позичальником зобов'язань по договору кредиту. Згідно рішення Костопільського районного суду від 17.11.2010р в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №13/07/К-МБ-04 від 26.09.2007р, звернуто стягнення на іпотечне майно, вищезазначену однокімнатну квартиру, яка належить [PERSON] Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 40 Закону України „Про іпотеку", після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно до ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи нежитлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] - власниця квартири, в спірній квартирі не проживає, тому суд не вбачає підстав для її виселення В спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] з трьома малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.47 Конституції кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.18 закону «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення - мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх малолітня донька [PERSON], 2006 року народження, фактично проживали в зазначеній квартирі на момент укладання договору іпотеки 26.09.2007 року між Банком та [PERSON] Крім того, відповідач [PERSON] та малолітня [PERSON] були зареєстровані за адресою:[ADDRESS] з 27.07.2006 року, тобто до укладання договору іпотеки, та були зняті з реєстрації для можливості отримання кредиту. Суд вважає, що про такі обставини Банку було відомо. У спірній квартирі з моменту свого народження , проживають і зареєстровані троє неповнолітніх дітей - 2006 року народження , 2011 року народження та 2013 року народження, прострочена заборгованість за кредитним договором є борговим зобов'язанням не відповідачів, а іншої особи - [PERSON] Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№8863/06) 2.12.2010, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Згідно даного рішення у контексті Конвенції поняття "житло" не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Суд вважає, що виселення відповідачів та їх малолітніх дітей з спірної квартири порушить їх права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод та ст.47 Конституції України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed