Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

16.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 40912,19 грн., пеню в розмірі 8523,18 грн., індекс інфляції в розмірі 1022,80 грн., моральну шкоду в розмірі 2045,60 грн. та судовий збір у розмірі 525,04 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.02.2015 року, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON] та автомобіля «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Позивач зазначає, що цивільно-правову відповідальність [PERSON], як власника автомобіля марки «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER], було застраховано у Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі полісу № АІ/2617485 від 02.07.2014 року. Позивач посилається, що 21.04.2015 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та в подальшому отримав від відповідача повідомлення від 08.05.2015 року про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 40912,19 грн. Зазначає, що в порушення вимог п.36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, а тому позивач повторно звернувся до відповідача з заявою від 29.07.2015 року про виплату страхового відшкодування. Листом від 25.08.2015 року відповідач підтвердив про наявність заборгованості та намір виконати свої зобов'язання, проте страхове відшкодування позивачу виплачено не було. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 40912,19 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 8523,18 грн., індекс інфляції в розмірі 1022,80 грн. за період з 22.07.2015 року по 21.12.2015 року, згідно ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2045,60 грн., оскільки затягування відповідачем виплати позивачу страхового відшкодування, спричинило йому душевні хвилювання, позивач став дратівливим, що вплинуло на його родинні стосунки, стосунки з керівництвом, колегами по роботі та друзями. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. На адресу суду направив свої письмові заперечення. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, враховуючи згоду представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 25.02.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON] та автомобіля «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу № АІ/2617485 від 02.07.2014 року. 21.04.2015 року [PERSON], як учасник ДПТ, звернувся до АТ «УОСК» з заявою про страхове відшкодування, завданого внаслідок ДПТ, що сталася 25.02.2015 року (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що АТ «УОСК» визнано страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 25.02.2015 року за участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та відповідно до ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на користь позивача в сумі 40912,19 грн., франшиза по полісу АІ/2617485 становить 1000,00 грн. (а.с.5). 29.07.2015 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та листом № 6303 від 25.08.2015 року відповідач підтвердив про наявність заборгованості по виплаті страхового відшкодування в розмірі 40912,19 грн. та намір виконати свої фінансові зобов'язання (а.с.6-7). Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування позивачу до цього часу виплачено не було. Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст. 12 цього Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб. Суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування відповідає способу захисту, що передбачений нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 40912,19 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 36.2. ст. 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Як вбачаться з матеріалів справи, потерпілий звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування 21.04.2015 року та відповідно, здійснити виплату відповідач мав не пізніше 20.07.2015 року. Разом з тим, як встановлено вище, відповідач до цього часу страхове відшкодування позивачу не виплатив. Таким чином, виходячи з вимог п. 36.2. ст. 36 Закону та ст. 625 ЦК України, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня за період з 22.07.2015 року по 21.12.2015 року в розмірі 8523,18 грн. та індекс інфляції за період з 22.07.2015 року по 21.12.2015 року в розмірі 1022,80 грн., виходячи з меж заявлених вимог позивача. Що стосуються вимоги позивача про відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження, того, що діями відповідача, які полягали у невиплаті страхового відшкодування позивачу, завдано моральної шкоди, суду не надано. Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону № 1961-IV). Відповідно до ст. 22 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З матеріалів справи вбачається, що позивачу не було спричинено ушкодження здоров'я внаслідок ДТП, що виходячи з вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та вимог чинного законодавства, могло бути підставою для виплати позивачу моральної шкоди. З огляду на викладене, суд вважає заявлені, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 504,58 грн.

Outcome: partial