Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500220455 від 02.08.2011, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] в розмірі 62 494,56 грн. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» укладено Договір факторингу №2013-1, за умовами якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Альфа Банк». Серед боржників також є в відповідач, розмір заборгованості якого перед ПАТ «Альфа Банк» згідно Кредитного договору № 500220455 від 02.08.2011 на момент укладення Договору факторингу становив 62 494,56 грн., які відповідач не сплатив, а тому, у відповідності до умов Договору факторингу укладеного позивач отримав право грошової вимоги до відповідача. Однак, відповідач на даний час взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором № 500220455 від 02.08.2011 не виконав, отримані кошти не повернув та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитними коштами, в зв'язку із чим просить стягнути заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21.08.2018 позовну заяву призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] 24.09.2018 подав до суду відзив, в якому зазначив, що дійсно 02.08.2011 між ним та ПАТ «Альфа Банк» укладено Кредитний договір № 500220455, за умовами якого банк зобовязувався надати йому кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 49 860 грн., які він зобовязався повернути в строк не пізніше 04.08.2014 та сплатити проценти за користування. Зазначає, що позивач просить стягнути з нього суму тіла кредиту в розмірі 54 294,56 грн., а за умовами кредитного договору тіло кредиту визначено в розмірі 49 860 грн.. Також вказує, що позивачем не надано детального розрахунку суми нарахованих відсотків та штрафних санкцій, а тому не можливо встановити період проведених нарахувань. Просить застосувати до позовних вимог позовну давність, оскільки, згідно умов Кредитного договору строк повернення кредиту встановлено 04.08.2014, а даний позов пред'явлений до суду лише в серпні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності. 22.10.2018 подав суду відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві, та просив справу розглядати у його відсутності. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Перевіривши зібрані докази, постановляючи рішення, суд встановив наступне: З копії кредитного договору № 500220455 від 02.08.2011 вбачається, що ПАТ «Альфа Банк» зобовязувався надати [PERSON] кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 49860 грн., які останній зобовязався повернути в строк не пізніше 04 серпня 2014 року та сплатити проценти за користування. З Договору факторингу №2013-1 від 23 грудня 2013 року укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» вбачається, що за умовами Договору про відступлення права вимоги та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Альфа Банк», включно і до відповідача [PERSON]. Право вимоги ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» виникло з Кредитного договору № 500220455 від 02.08.2011 укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» [PERSON] З розрахунку позовних вимог вбачається, що ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 500220455 від 02.08.2011 в розмірі 62 494,56 грн., з яких тіло кредиту в розмірі 54294,56 грн., відсотки в розмірі 8200 грн. та пеня. Проте, з розрахунку не можливо встановити точної суми нарахованих відсотків та штрафних санкцій, а також за який саме період такі нараховані. Також, і тіло кредиту яке просить стягнути позивач не відповідає сумі кредиту яка видавалась. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (частина п'ята статті 261 ЦК України ). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Цивільне законодавство України передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Таким чином, позивач мав можливість реалізувати своє право на захист свого цивільного права протягом трьох років з моменту виникнення у нього права на позов, починаючи з "04" серпня 2014 року. Тобто останнім днем подачі позову є "04" серпня 2017 року. Позивач у вказаний строк із позовом про стягнення заборгованості до суду не звернувся, позовна заява про стягнення заборгованості надійшла 07 серпня 2018 року, що підтверджується штампом Сихівського районного суду м. Львова на позовній заяві. Тобто позивач звернувся за судовим захистом свого права фактично через чотири роки з моменту виникнення права на звернення до суду та вже після спливу строку позовної давності. Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовуються при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Як зазначено у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Такий підхід сформував Європейський суд з прав людини у справах, у яких позивачі звернулися до суду за захистом порушеного права після спливу позовної давності, хоча про особу порушника їм було відомо своєчасно. Так, Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зазначає, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. проти Республіки Молдова, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року). Слід зазначити, що захисту потенційних відповідачів від несправедливого притягнення до відповідальності сприяють і встановлені в п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства України, як справедливість, добросовісність та розумність. Системний аналіз цих принципів дає можливість сформувати висновок про те, що у випадку встановлення судом факту обізнаності позивача про порушення своїх прав, та не вжиття наданих йому чинним законодавством заходів до їх своєчасного захисту, то за таких обставин суд повинен стати на бік відповідача. Такий висновок узгоджується з ч.4 ст. 267 ЦК України, згідно з якими сплив позовної давності без поважних причин на її пропущення є підставою для відмови в позові. Судом враховано, що представником позивача жодних підстав для поновлення строку на право звернення до суду з вказаним позовом не наведено. За таких обставин, враховуючи те, що в судовому засіданні не надано належних доказів на підтвердження існування обставин, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності, або про існування поважних причин пропуску такої, відтак, в задоволенні позову ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. На підставі ст.ст. 256, 257, 526, 626, 628, 638, 639, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed