Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Великотроянівської сільської ради про визнання права оренди на земельну ділянку та визнання угоди укладеною. Позов мотивовано тим, що її чоловік [PERSON] [INFO] помер чоловік що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.05.2014 року (копія додається). 16 січня 2012 року між [PERSON] та Великотроянівською сільською радою укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду площею 5,1249 га. Земельна ділянка знаходиться в межах та на території села Великі Трояни Благовіщенського району Кіровоградської області, що підтверджується договором оренди землі від 16 січня 2012 року (копія договору додається). 19 березня 2015 року двадцять дев`ята сесія шостого скликання прийняла рішення № 525 "Про розгляд заяви [PERSON] " та вирішила: Передати право оренди земельної ділянки водного фонду в межах населеного пункту розміром 5,1249 га після покійного чоловіка [PERSON] терміном на 22 року. Встановити орендну плату 3% від нормативно грошової оцінки землі. В шестимісячний термін виготовити та заключити договір оренди. Контроль за виконанням цього рішення покласти на спеціаліста сільської ради Книшук Ї .С . Починаючи з квітня місяця 2015 року, позивач [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача з клопотанням про укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду у відповідності та на виконання рішення сесії від 19.03.2015 року № 525. 13.11.2017 року позивач повторно звернулась до відповідача з клопотанням укласти договір оренди, заява зареєстрована відповідачем того ж дня (копія заяви додається). Станом на час звернення до суду договору оренди земельної ділянки водного фонду з вини відповідача так укладено і не було та не надано жодної відповіді щодо розгляду моєї заяви від 13.11.2017 року. Тому позивач змушена звернутися за захистом свої прав та законних інтересів до суду. Позивач [PERSON] , адвокат Мелєзгінов Ю.В. в судове засідання не з"явились. Адвокат направив до суду заяву якою підтримує заявлені вимоги та просить розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, направив до суду заяву якою визнає позовні вимоги та просить розглядати справ у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Як вбачається з матеріалів справи, 16 січня 2012 року між Великотроянівською сільською радою Ульяновського району, що діє на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування", та [PERSON] , було укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб, загальною площею 5,1249 га, за умовами якого Великотроянівська сільська рада Ульяновського району передала, а [PERSON] взяв у строкове платне користування зазначену земельну ділянку терміном на 25 років ( а.с. 16-18), який був зареєстрований у відділі Держкомзему в Ульяновському району Кіровоградської області 16 січня 2012 року за №352550004000990. Земельна ділянка знаходиться в межах та на території села Велик Трояни Благовіщенського району Кіровоградської області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.05.2014 року ( а.с. 19). 19 березня 2015 року двадцять дев"ята сесія шостого скликання прийняла рішення №525 " Про розгляд заяви [PERSON] " та вирішила передати право оренди земельної ділянки водного фонду в межах населеного пінкту розміром 5.1249 га після покійного чоловіка [PERSON] терміном на 22 роки. Встановити орендну плату 3% від нормативно грошової оцінки землі. В шестимісячний термін виготовити та заключити договір оренди ( а.с. 21). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" в редакції діючої на момент укладення договорів, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Відповідно ч.1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. 19.03.2015 року та повторно 13.11.2017 року [PERSON] , яка була дружиною померлого [PERSON] , письмово зверталася до орендодавця, Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, щодо підписання договору оренди землі водного фонду від 13.11.2017 року але відповіді не отримала. Таким чином, між сторонами виник спір стосовно укладення та підписання договору оренди землі, яке стало перешкодою для визнання права на оренду за позивачкою в порядку переходу права після смерті її чоловіка [PERSON] , що і стало підставою звернення позивачки з даним позовом до суду. Згідно ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. У відповідності до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Вказана стаття встановлює два режими продовження строку договору оренди землі: в порядку використання орендарем переважного права на продовження договору (ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі") та в порядку автоматичного продовження існування договірного правовідношення в силу фактичного продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності заперечень (ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"). Така позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25 лютого 2015 року по справі № 6-10цс15. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі орендар додає проект договру оренди землі ( а.с.11-14). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді, що передбачено ч. 8, 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Орендарем [PERSON] , також була дотримана процедура повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договорів оренди на той самий строк, що свідчить долучення до поданих заяв про поновлення договорів оренди на той самий строк в якості договору оренди, який орендар просить укласти. Орендар [PERSON] за період оренди належним чином виконувала обов"язки за договорами оренди. Обов`язки землекористувачів визначеніст. 96 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 згаданої статті землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Суд погоджується з доводами позивача про наявність факту зволікання відповідачем з укладанням договору оренди, тим самим порушили право орендаря [PERSON] , а відтак ефективним та передбаченим законом способом захисту права є ухвалення судом рішення про визнання протиправною бездіяльність відповідача. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За обставинами справи "Стретч проти Сполученого Королівства", вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003р. відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями, в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу Українита цього Закону. Таким чином, враховуючи положення ч. 1ст. 7 Закону України «Про оренду землі», а також той факт, що позивач [PERSON] є не лише законною дружиною померлого орендаря та спадкоємицею першої черги, а й особою, яка разом зі своїм чоловіком-орендарем разом використовували орендовану земельну ділянку водного фонду на протязі досить тривалого часу, виявила бажання стати орендарем, вона має законне право на оренду земельної ділянки в порядку переходу такого права після смерті свого чоловіка [PERSON] . Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідачі порушили право позивача, суд вважає необхідним позовні вимоги щодо задовольнити. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону та підлягають частковому задоволенню, тому, порушене право позивача підлягає захисту. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на відповідачів.

Outcome: partial