Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

ПАТ "ПУМБ" звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач за первісним позовом ПАТ "ПУМБ" посилається в обґрунтування своїх вимог на те, між ПАТ "ПУМБ" та [PERSON] 26.10.2017 року укладено кредитний договір № 100898945701, на підставі якого останній видано кредит в сумі 8 695,54 грн., відповідач за первісним позовом [PERSON] не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитним договором станом на 19.11.2019 року в розмірі 18575,44 грн., з яких: заборгованість за кредитом - в сумі 4852,02 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 0,23 грн., комісія за обслуговування кредиту - в сумі 9375,42 грн., штрафні санкції - 4347,77 грн. На підставі викладеного позивач за первісним позовом ПАТ "ПУМБ" просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 18575,44 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 05 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 27 січня 2020 року [PERSON] надала відзив на позовну заяву, де зазначила, що вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Одночасно з відзивом на позовну заяву до суду [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним. Вважала, що після задоволення зустрічної позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором буде суттєво змінено, перестане існувати підстава для стягнення заборгованості, оскільки заборгованості на дату подання позову не існує. Відповідач заперечує щодо стягнення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями та штрафними санкціями в сумі 18 575 44 гривень, що визначена в позові з огляду на наступне. Нарахування комісії за користування кредитними коштами є незаконним. Сторони не погоджували в договорі розмір штрафних санкцій. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним з огляду на наступне. В позовній заяві позивач за первинним позовом зазначає, що між ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] 26.10.2017 р. укладено кредитний договір №100898945701, на підставі якого останній видано кредит у сумі 8 695,54 грн. При цьому позивач за первісним позовом не надає суду сам кредитний договір №100898945701, а надає суду наступні докази: копію Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; копію Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору (Витяг); копію Анкети клієнта. Позивач за первинним позовом вважає, що ці документи в сукупності складають кредитний договір №100898945701. Однак з такою позицією погодитись не можна з огляду на наступне. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його-стороною (сторонами). У заяві позичальника підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у точу числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач за первинним позовом, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Витяг з Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору розумів відповідач за первинним позовом та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача за первинним позовом належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Відповідач зауважує, що споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Відповідачем ПАТ «ПУМБ» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023- XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Вважала, що кредитний договір укладено не було, тому позов банку не підлягає задоволенню. Просила визнати п. 6 Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 100898945701 недійсним, а також визнати договір № 100898945701 недійсним в цілому. Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року зустрічний позов прийнято в провадження суду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень, здійснено перехід за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом АТ "ПУМБ" не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою просить суд розглянути справу за його відсутності, первісний позов підтримує, проти зустрічного позову заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на те, що сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 26 жовтня 2017 року між ПАТ "ПУМБ" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100898945701, на підставі якого останній видано кредит в сумі 8 695,54 грн. Факт отримання позивачем грошових коштів у сумі 8 695,54 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи копією меморіального ордеру №TR.24448237.40096.8810 від 26.10.2017р. Згідно письмової вимоги (повідомлення) № 1615 від 21.05.2019 року, позивач повідомив [PERSON] про заборгованість перед банком за кредитним договором станом на 21.05.2019 року в розмірі 11519,20 грн. та пред`явив вимогу - негайно погасити заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 11519,20 грн. в строк до 28.05.2019 року. Укладення кредитного договору між сторонами здійснено за принципом укладення договору приєднання, що передбачено ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як зазначає позивач кредитний договір, укладений між АТ «ПУМБ" та [PERSON] , складається із: 1) Пропозиції укласти договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, 2) Заяви № 100898945701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, 3) Анкети клієнта. Ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник [PERSON] підписала заяву № 100898945701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, із викладеними в ній умовами. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З довідки про заборгованість за кредитом та виписки по рахунку вбачається, що позичальник [PERSON] не виконала свої зобов`язання перед кредитодавцем АТ "ПУМБ" за кредитним договором, внаслідок чого в неї виникла заборгованість: 18575,44 грн., з яких: заборгованість за кредитом - в сумі 4852,02 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 0,23 грн., комісія за обслуговування кредиту - в сумі 9375,42 грн., штрафні санкції - 4347,77 грн. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) , стягнути складові його вартості, зокрема відсотки, штрафні санкції і комісію. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім заяви № 100898945701, розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Публічну пропозацію ПАТ "ПУМБ" на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, як невід`ємної частини спірного договору. Відповідно до п.п. 5.15.3 п. 5.15 ДКБО, у разі порушення клієнтом зобов`язань за будь-яким договором, укладеним з Банком (що є істотним порушенням умов цього Договору), банк має право вимагати від Клієнта дострокового повернення всього споживчого кредиту або частини споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування заборгованості, в порядку та на умовах, передбачених пунктами 5.9.4, 5.9.5. Розділу ІІ Договору. Згідно з п. 5.16 ДКБО сторони домовились, що порушення клієнтом своїх зобов`язань, передбачених частиною 5 Розділу ІІ Договору є підставою для зміни умов кредитування, визначених цією частиною Розділу ІІ на вимогу Банку (в тому числі для застосування п. 5.9.5 Розділу ІІ Договору) та виникнення обов`язку клієнта щодо сплати неустойки у розмірі, встановленому чинним законодавством України. Відповідно до п. 5.17. Кредитного договору, за повне або часткове прострочення повернення Споживчого кредиту та/або сплати процентів та/або комісії за обслуговування кредитної заборгованості у терміни, що передбачені Графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до Частини 5 Розділу II Договору. Банк має право вимагати застосувати штрафи, передбачені цим пунктом Договору, починаючи з 5 (п`ятого) календарного дня від дати прострочення, передбаченої Графіком платежів. Положення цього пункту Договору мають поновлювальний характер та можуть застосовуватися протягом всього строку надання Споживчого кредиту. Банк має право вимагати, а Клієнт на вимогу Банку зобов`язаний з 5 (п`ятого) календарного дня виникнення простроченої заборгованості (включно), за умови що сума заборгованості Клієнта дорівнює або перевищує суму 20 (двадцять) гривень 00 копійок, сплатити Банку штраф у розмірі: 10 (десяти) відсотків від простроченої суми за кожний випадок прострочення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з нею. Суд, вважає, що підписуючи заяву № 100898945701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач погодилась щодо розміру кредиту - 8695,54 грн., розміру відсотків за користування кредитом - 0,01% річних (п.5 заяви), на стягнення комісії в розмірі - 5,99%, за обслуговування кредитної заборованості з 26.04.2018 року (п.6 заяви), схему повернення рівними платежами 753,04 грн. щомісячно та термін користування кредитом 24 місяці. Саме зазначені умови безпосередньо підписані відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, враховуючи те, що строк дії договору закінчився 26.10.2019 року, а відповідач не виконала в повному обсязі свої зобов"язання, суд вважає, що стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом - в сумі 4852,02 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 0,23 грн., комісія за обслуговування кредиту - в сумі 9375,42 грн.. Що стосується штрафних санкцій, то в підписаній відповідачем заяві № 100898945701, відсутні відомості про те, що відповідач була ознайомлена та погодилась із застосуванням штрафних санкцій передбачених Публічною пропозацією ПАТ "ПУМБ" на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, наданою до матеріалів справи, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропоновану відповідачу Публічну пропозацію ПАТ "ПУМБ" на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, крім того, вона не підписана та оспорюється відповідачем. При цьому, згідно з частиною шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно п. 6 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" - споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Суд вважає, що правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «ПУМБ» штрафних санкцій за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань не має, тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 4347,77 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у заяві від 26 жовтня 2017 року, так як Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розміщені на сайті банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Що стосується зустрічних позовних вимог позивача по зустрічному позову [PERSON] про визнання договору недійсним, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно стю. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 626, 627 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач (позивач по зустрічному позову) [PERSON] добровільно уклала договір із банком на зазначених вище умовах, в тому числі, щодо сплати комісії. Суд не погоджується із твердженям відповідача про те, що стягнення комісії не передбачено чинним законодавством та посилається на ст. 11,18,19 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Але редакція даної статті була чинною до набрання законної сили Законом України "Про споживче кредитування", який став чинним з 10.06.2017 року. Так договір між сторонами був укладений 26.10.2017 року. Станом на час укладення сторонами договору ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" була в наступній редакції - цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" передбачені умови, що мають бути відображені в договорі про споживчий кредит, укладений між сторонами договір відповідає зазначеним умовам. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. (ч.2 ст. 12 Закону) Відповідно до ст. 15 Закону - споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Протягом встановленого строку відповідач не відмовилась від отриманного кредиту, а виконувала його, повертала кредит частинами, що свідчить про погодження його умов. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підставами для визнання правочину недійсним [PERSON] вказує наступне: 1) позивачем суду не надано кредитний договір, а надано лише копію заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копію Публічної пропозиції та копію анкети клієнта; 2) не надано відомостей, що грошові кошти в сумі 8695,54 грн. банком їй передавались згідно умов Заяви, а отже договір не є укладеним; 3) не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору; 4) банк займається нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки здійснювався психологічний тиск шляхом листування з вимогами погашення кредитної заборгованості, 5) друкування тексту договору шрифтом розміром 5 друкувальних пунктів є порушенням вимог чинного законодавства, що стосується оформлення документів. Суд критично оцінює зазначені підстави недійсності кредитного договору. В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Так, [PERSON] своїм підписом засвідчила, що була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування, що відображені в підписаній відповідачем заяві. Крім того, 26 жовтня 2017 року [PERSON] отримала кредит в сумі 8695,54 грн., користувалась ним та добровільно сплачувала заборгованість за кредитним договором. Відтак, суд вважає, що умови кредитного договору були прочитані позичальником та цілком зрозумілі для неї. Так, відповідно до умов кредитного договору ПАТ "ПУМБ" видав [PERSON] кредит в сумі 8695,54 грн. шляхом зарахування грошових коштів на особовий рахунок позичальника. Разом з тим, згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.1 ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд критично оцінює пояснення [PERSON] про те, що ПАТ "ПУМБ" займається нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки на позичальника здійснювався психологічний тиск шляхом листування з вимогами погашення кредитної заборгованості. Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно ст.15, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З аналізу норм цивільного законодавства вбачається, що договірні відносини сторін базуються на засадах диспозитивності та добровільності як в укладенні певного виду договору, так і виборі контрагента, визначенні умов договору. Як вбачається з договорів кредиту сторони досягли згоди щодо їх істотних умов, а саме в них міститься предмет, ціна, строк дії, а також усі інші умови, що притаманні даному виду договорів. При вирішенні спору суд також виходить з того, що позивач за зустрічним позовом є особою з повною цивільною дієздатністю, цілком усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, укладений між сторонами кредитний договір за формою та змістом відповідає вимогам діючого законодавства, містить всі істотні умови, які є необхідними для договорів про надання кредиту, а отже, кредитний договір є таким, що укладений в рамках чинного законодавства України та повністю відповідає положенням ст. 203 ЦК України. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору № 1008989455701, укладеного 26 жовтня 2017 року між сторонами, [PERSON] не довела, чим не виконала вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог [PERSON] , суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову з цих підстав, без посилання на строки звернення до суду. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом АТ "ПУМБ" понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial