Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

06 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 06 травня 2008 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі: ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-102/625/2008 від 06 травня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 28700,00 доларів США на споживчі цілі, на умовах оплати відсоткової ставки у розмірі 12,49 %, комісії банку з кінцевим терміном повернення до 05 травня 2023 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між нею та банком було укладено договір поруки № SR-102/625/2008 від 06 травня 2008 року, згідно якого вона зобов'язалася відповідати перед банком за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Крім того, 06 травня 2008 року, між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки № РМL-102/625/2008, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності. 27 вересня 2010 року без її згоди, як поручителя та іпотекодавця, між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-102/625/2008 та додатком № 1 до нього, яким було змінено забезпечене зобов'язання в бік збільшення обсягу відповідальності. Вважає, що таке внесення змін до умов кредитного договору є порушенням з боку відповідача ПАТ «ОТП Банк» її прав як поручителя та іпотекодавця, тому просила суд визнати договір поруки № SR-102/625/2008 від 06 травня 2008 року укладений між нею та ПАТ «ОТП Банк» припиненим; припинити правовідносини за договором іпотеки № РМL-102/625/2008 від 06.05.2008 року, та визнати відсутнім право іпотеки і утримання під іпотечним обтяженням майна за цим же договором; зобов'язати приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. виключити з державного реєстру іпотек та зняти заборону відчуження на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема позивачка зазначила, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про те, що вона, укладаючи договір поруки, надала згоду на зміну боргових зобов'язань [PERSON] Позивачка та її представники адвокати Сукач О.В. та Сайгінов А.В. в судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, згідно заяв, просив розглянути справу за його відсутності, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Треті особи у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. надала суду заяви, в яких просила справу розглянути за її відсутність. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представників дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що 06 травня 2008 року між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-102/625/2008 від 06 травня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 28700,00 доларів США на споживчі цілі, на умовах оплати відсотків (фіксований відсоток в розмірі 3,99 % річних + плаваюча процентна ставка FIDR), комісії, з кінцевим терміном повернення до 05 травня 2023 року (а.с. 6-14). У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачкою [PERSON] та банком було укладено договір поруки № SR-102/625/2008 від 06 травня 2008 року, згідно з яким позивачка зобов'язалася відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором № ML-102/625/2008 від 06 травня 2008 року (а.с. 15). 06 травня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РМL-102/625/2008, предметом якого є квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить останній на праві власності (а.с. 16-19). На вказаний об'єкт нерухомості накладено заборону відчуження та зареєстровано в реєстрі заборони за № 3417-161. Крім того, 27 вересня 2010 року між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-102/625/2008 та додатком № 1 до нього, яким було змінено забезпечене зобов'язання (а.с.20-21). Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки [PERSON] підписанням договору поруки (п.п.2.1, 2.2.) надала згоду на подальше можливе змінення розміру боргових зобов'язань, забезпечених порукою, підстав вважати, що договір поруки припинений немає. Також суд першої інстанції вважав, що оскільки норми, які регулюють поруку, не застосовуються до договору іпотеки, тому є безпідставними доводи позивачки щодо припинення договору іпотеки на підставі ст. 559 ЦК України, яка регулює припинення поруки. Повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону в повному обсязі не відповідає. Апеляційним судом встановлено, що між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-102/625/2008 від 06 травня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 28700,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків (фіксований відсоток в розмірі 3,99 % річних + плаваюча процентна ставка FIDR), комісії, з кінцевим терміном повернення до 05 травня 2023 року. (а.с. 6-10). Невід'ємною частиною цього договору є графік платежів (а.с. 11-14), з якого вбачаться, що сторони передбачили стандартну форму погашення кредитної заборгованості ( платежами, що зменшуються), при цьому загальна сума процентів за користування кредитними коштами, яка підлягала сплаті за період з 06 травня 2008 року по 05 травня 20123 року складала 27426, 29 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачкою [PERSON] та банком було укладено договір поруки № SR-102/625/2008 від 06 травня 2008 року, згідно з яким позивачка зобов'язалася відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань за зазначеним кредитним договором (а.с. 15). Крім того, 06 травня 2008 року, між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РМL-102/625/2008, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить останній на праві власності (а.с. 16-19). 24 вересня 2010 року [PERSON] звернувся до ПАТ "ОТП Банк" із заявою про зміну форми погашення кредиту зі стандартної на ануїтентну і 27 вересня 2010 року між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON], без згоди позивачки, було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-102/625/2008 та додатком № 1 до нього, яким було змінено забезпечене зобов'язання (а.с.20-25). Так, з графіку платежів, який є додатком до договору від 27 вересня 2010 року вбачається, що сторони, змінили схему виплат, тобто передбачили погашення кредиту ануїтетними платежами ( рівними частинами), загальна сума процентів за користування кредитними коштами, яка підлягала сплаті за період з 29 вересня 2010 року по 05 травня 20123 року склала 22 228,50 доларів США При цьому апеляційним судом також встановлено, що на час укладення додаткового договору, боржником [PERSON] було фактично сплачено процентів за користування кредитом в загальній сумі 7508,32 долари США, отже, у відповідності до первісного графіку платежів залишалось сплатити 19917,97 доларів США ( 27426, 29 доларів США - 7508,32 долари США), проте новим графіком було передбачено виплата відсотків в розмірі 22 228,50 доларів США. Отже, у зв'язку з укладенням 27 вересня 2010 року додаткової угоди загальна до сплати сума процентів за користування кредитними коштами збільшилась, тому обсяг відповідальності поручителя [PERSON] збільшився. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Отже, підставою припинення договору поруки може бути здійснення без згоди поручителя зміни основного зобов'язання, яке забезпечене порукою. У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що якщо у договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Даних про те, що сторони кредитного договору повідомили поручителя про збільшення обсягу зобов'язання, тобто виплати процентів за користування кредитними коштами в більшому обсязі матеріали справи не містять. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на те, що договором поруки було передбачено можливе збільшення розміру боргових зобов'язань. Проте цей висновок суду є помилковим з огляду на те, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною і наданою у спосіб передбачений договором поруки. Так, згідно п.2.1. договору поруки, укладеного між сторонами, порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування отриманими ним кредитним коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни в порядку, що передбачені в кредитному договорі. У відповідності до п..2.2. договору, на дату укладення цього договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою становить 28700 доларів США. Порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п.2.1. цього договору Отже з зазначених умов договору поруки не вбачається, що позивачка погодилась на подальше можливе змінення боргових зобов'язань, в тому числі і загальної суми процентів. Крім того, згідно п. 7.2. даного договору, зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін. Посилання представника відповідача на те, що позивачка надала свою згоду на укладення додаткового договору, яким збільшено обсяг відповідальності поручителя, судом апеляційної інстанції не приймається до уваги, оскільки надаючи таку згоду, позивачка діяла відповідно до ст. 65 СК України, як дружина, а не як поручитель, в той час як поручитель згоди на збільшення своєї власної відповідальності, остання не надавала. За таких обставин позов [PERSON] про визнання договору поруки припиненим підлягає задоволенню. Разом з тим висновки суду щодо відсутності підстав для припинення договору іпотеки є обґрунтованими. Так, згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Статтею 546 ЦК України визначені способи забезпечення виконання зобов'язань, зокрема, встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У статті 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 17 зазначеного закону, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Частиною першою ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Суд першої інстанції врахував зазначене і дійшов обґрунтованого висновку, що норми, які регулюють поруку, не застосовуються до договору іпотеки, а тому вважав безпідставними доводи позивачки щодо припинення договору іпотеки. З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору поруки припиненим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення даного позову. В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін. На підставі п. 5 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 487, 20 грн.

Outcome: partial