Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПРАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позові зазначив, що 29.05.2013 року приблизно о 12-30 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухався по проїжджої частині вул.. Городської в с.Бабурка Запорізького району Запорізької області в напрямку м. Запоріжжя виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням позивача. Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 07.11.2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.01.2015 року в цій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін. В наслідок вказаної ДТП позивачу були спричинені матеріалі збитки, які полягають в наступному: пошкодження, належного позивачу, автомобіля „Toyota Camry 174\~145,52 грн.; 950 грн. - витрат на проведення авто товарознавчого дослідження; 1961,52 грн. витрат на медичні послуги та придбання медикаментів; 93,24 грн. витрат на проведення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень, на загальну суму 177\~150,28 грн. Також позивач зазначив, що між відповідачами [PERSON] та СК «АХА Страхування» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено полісом № АВ/7979867 від 02.07.2012 року, із граничним розміром відшкодування 50\~000 грн. У звязку з вищевикладеним, [PERSON], посилаючись на ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд стягнути на свою користь з СК «АХА Страхування» 50\~000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а з [PERSON] - 127\~150,28 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, виключивши з позову вимогу про відшкодування моральної шкоди та збільшивши розмір матеріальної шкоди, зокрема посилаючись на висновок експерта-автотоварознавця № 119 від 03.07.2015 року зазначив, що вартість пошкодженого транспортного засобу „Toyota Camry , р/н [NUMBER] на час розгляду справи становить 341\~246,30 грн. При цьому зазначив, що 03.03.2015 року ПРАТ «СК АХА Страхування» перерахувала йому на рахунок 36025,52 грн. страхового відшкодування, однак фактично він отримав, 35845,39 грн. (180,12 грн. відраховано за послуги банку), у звязку з чим, вказану суму у 180,12 грн., на думку позивача має також йому компенсувати відповідач [PERSON] З ПРАТ «СК АХА Страхування» позивач просить стягнути різницю між граничним розміром страхового відшкодування 49\~000 грн. (з відрахуванням 1000 грн. франшизи) та страховим відшкодуванням 36025,52 грн., тобто 12 974,48 грн. Також позивач [PERSON] зазначив, що після ДТП стан здоровя його погіршився, а саме загострились захворювання, які перебувають у причинно-наслідковому звязку з ДТП, у звязку з чим витрати на лікування збільшились до 5254,93 грн., до цієї суми також входять витрати на поштові повідомлення. Крім того просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь витрати за проведення авто товарознавчих досліджень на загальну суму 1550 грн., витрати на проведення експертизи тілесних ушкоджень 93,24 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 3556,56 грн. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на підстави викладені в позові та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПРАТ СК «АХА Страхування» - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, надала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що порядок розрахунку вартості відновлювального ремонту/розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі Методика). Страхова компанія визнала даний випадок страховим та сплатила страхове відшкодування в загальному розмірі 36 025,52 грн., що визнається сторонами. Розрахунок розміру страхового відшкодування проводився виходячи з висновків звіту оцінки ТЗ „Toyota Camry, р/н [NUMBER] № 93 від 02.07.2013 p., складеного автотовароведом [PERSON] - дане ТЗ відновлювати економічно недоцільно (п. 3.7 Звіту) та відповідно ст.ст. 28, 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) ТЗ оглядався 26.06.2013 р. Посилаючись на ст.. 30.1 та ст.. 30.2 Закону, а також на п. 8.2 Методики, ПРАТ СК «АХА Стархування» було визначено розмір страхового відшкодування, яка в разі знищення транспортного засобу, визначається різницею між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, при цьому вартість матеріального збитку, дорівнює ринковій вартості ТЗ на момент пошкодження. При цьому ПРАТ СК «АХА Страхування» двічі виставляла пошкоджений ТЗ на торги, при цьому у вересні 2013 року запропонована суму продажу складала 97 800 грн., а у вересні 2014 року 137\~120 грн., позивач продати належний йому ТЗ обидва рази відмовився, у звязку з чим, ПРАТ СК «АХА Страхування» взявши за основу максимально запропоновану суму, за яку могли придбати пошкоджений ТЗ, розрахувала суму страхового відшкодування, яка склала 36 025,52 грн. Додатково представник відповідача зазначила, що корегування суми страхового відшкодування відповідно до курсу валют може мати місце в разі відновлювального ремонту ТЗ, а ринкова вартість не привязана до курсу валют та визначається шляхом оцінки попиту та пропозиції на ринку. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, при цьому не заперечуючи факт того, що діями [PERSON] позивачу були спричинені певні матеріальні збитки, підтримали заперечення викладені представником ПРАТ СК «АХА Страхування», залишивши визначення розміру спричиненої шкоди на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у звязку з наступним. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 07.11.2014 року вбачається, що [PERSON] 29.05.2013 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER], рухався по проїжджій частині вул. Городської в с. Бабурка Запорізького району Запорізької області в напрямку м. Запоріжжя. В цей же час, в зустрічному автомобілю ВАЗ 2101 напрямку, рухався автомобіль Toyota Camry, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Під час руху, [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Вказаним вироком [PERSON] було визнано винним у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.01.2015 року, в цій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін. Крім того судом встановлено, та проти цього не заперечують учасники судового засідання, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу застрахована ПРАТ СК «АХА Страхування» відповідно до полюсу № АВ/7979867 від 02.07.2012 року з лімітом відповідальності 50\~000 грн. Відповідно до заяви вх.. № 42/у-15 від 09.02.2015 року позивач в особі свого представника [PERSON] звернувся до ПРАТ СК «АХА Страхування» за сплатою страхового відшкодування (а.с. 94). В судовому засіданні встановлено, що у березні 2015 року позивачу було виплачено 36\~025,52 грн. страхового відшкодування. Порядок та умови виплати страхового відшкодування за полісами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок розрахунку вартості відновлювального ремонту/розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092. Згідно до ст. 30.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно до ст.. 30.2. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ; в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. Ринкова вартість автомобіля Toyota Camry визначена відповідно до п. 3.3 звіту № 93 від 02.07.2013 р. складає 174 145,52 грн. (а.с. 28) При цьому вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Camry відповідно до п. 3.5 звіту № 93 від 02.07.2013 р. складає 176 890,1 грн. (а.с. 28), у звязку з чим, в п.3.7 п.п. б звіту № 93 від 02.07.2013 р. встановлено, що відновлення автомобіля Toyota Camry з економічної точки зору є недоцільним. З огляду на викладене, суд погоджується із запереченнями представника ПРАТ СК «АХА Страхування» та вважає, що розрахунок розміру страхового відшкодування проведений Страховою компанією відповідає вимогам діючого законодавства. Що стосується визначення вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, суд також погоджується, з доводами ПРАТ СК «АХА Страхування» про те, що в цій частині Законом не визначеного певного порядку визначення вартості пошкодженого ТЗ. Однак слід зазначити, що Страховою компанією були здійснені заходи, щодо реалізації пошкодженого ТЗ шляхом розміщення оголошення про продаж автомобілю Toyota Camry на інтернет-платформі «АВТОонлайн», яка відповідно слугує для продажу транспортних засобів, та отримав реальну пропозицію про купівлю вказаного ТЗ у вересні 2014 року за 137\~120,00 грн., однак позивач від реалізації ТЗ відмовився. Крім того позивач та його представники в судовому засіданні взагалі не надали жодних доказів вартості пошкодженого транспортного засобу. У звязку з зазначеним, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача з ПрАТ СК «АХА Страхування» матеріальної шкоди в розмірі 12\~974,48 грн., та з [PERSON] 289\~324,38 грн. Що стосується витрат на лікування та поштові повідомлення в розмірі 5254,93 грн. суд вважає, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 07.11.2014 року встановлено, що згідно до висновків судово-медичних експертиз № 1536 від 19.06.2013 року та № 2133-д від 29.07.2013 року, синець в лівій потиличній частині голови, садно в лівій лобно-тімяній частині голови, рана з набряком мяких тканин в області правого колінного суглоба у [PERSON] кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоровя, ушкодження утворились від дії тупих предметів від їх ударів в салоні автомобіля в умовах ДТП. При цьому судово-медичний експерт вказав, що відповідно до наданих медичних документів у [PERSON] мають місце наслідки перенесеного кардіоемболічного ішемічного інсульту у вертебро-базилярній системі, у мозжичку (09.04.2011 року), з лікворно-гіпертензійним сіндромом, помірними когнітивними розладами, атаксічним синдромом поєднаного ґенезу, гіпертонічна хвороба 3 ст., церебральний атеросклероз. Згідно п 4.7. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень 1995 року, загострення хронічних захворювань після спричинення тілесних ушкоджень при оцінці ступеню тяжкості не повинно братися до уваги. Згідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 5149 від 17.07.2013 року вбачається, що [PERSON], знаходився на лікуванні у відділенні нейрореабілітації 6-ї МЛ з 25.06.2013 року по 17.07.2013 року. На підтвердження витрат на лікування надав копії квитанцій на придбання ліків та медичних послуг, у звязку з чим суд вважає можливим задовольнити позов частково в розмірі 1961,52 грн. (відповідно до первісного позову). Що стосується іншої частини позовних вимог про стягнення з [PERSON] витрат на лікування у звязку з загостренням хронічних захворювань та поштові повідомлення в розмірі 3 293,41 грн., то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Зокрема, жодним чином не підтверджений взаємозвязок із ДТП 29.04.2013 року та загостренням хронічної хвороби, яке сталась у 2015 році. Також суду не надано жодних квитанцій щодо оплати поштових пересилань. Не підлягають задоволенню також позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на проведення експертизи тілесних ушкоджень у розмірі 93,24 грн. та 180,12 грн. за послуги банку, у звязку з тим, що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність проведення судово-медичної експертизи, крім того, як вбачається з вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 07.11.2014 року, в рамках кримінального провадження за участю [PERSON] були проведені дві судово-медичних експертизи № 1536 від 19.06.2013 року та № 2133-д від 29.07.2013 року. Що стосується відшкодування витрат на послуги банку, то вони не підлягають стягненню з [PERSON], оскільки фактично не є наслідком його дій, та на думку суду не можуть бути стягнуті саме з цього відповідача. Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] витрат на проведення експертизи в розмірі 1550 грн. підлягають частковому задоволенню, в сумі 850 грн., за проведене авто товарознавчого дослідження № 93 від 02.07.2013 року, відповідно до квитанції (а.с. 56), оскільки ринкова вартість пошкодженого авто визначається саме на момент пошкодження, у звязку з чим проведення інших досліджень не було необхідним. Щодо позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу то вони не підлягають задоволенню у звязку з наступним. Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст.56 ЦПК. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції в якості представника відповідача, а не в якості особи, яка надає правову допомогу, приймала участь адвокат [PERSON], яка від самого початку розгляду справи діяла на підставі угоди № 01/09 (а.с. 139), п. 1.1. якого зокрема передбачено, що «Адвокат» приймає зобовязання щодо представництва у встановленому законом порядку інтереси «Клієнта» в суді. Процесуальне становище [PERSON] відповідно до журналів судових засідань визначено як представник позивача. Позивач [PERSON] до суду жодного разу не зявився. Замість позивача представники [PERSON] та [PERSON] надавали суду свої пояснення, подавали заяви, приймали участь у судових засіданнях, виступали в судових дебатах, тощо. Такими процесуальними правами відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України особа, яка надає правову допомогу, не наділена. В порядку, передбаченому ст.56 ЦПК України, адвокат [PERSON] до участі у справі не допускалась, відповідна ухвала, як це передбачено ч.2 ст.56 ЦПК, судом не постановлялася. Представник особи, яка бере участь у розгляді справи за дорученням або за договором (ордером), має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст.ст. 26, 42 ЦПК, відноситься до осіб, які приймають участь у розгляді справи, і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу, ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді. Крім того слід зазначити, що позивачем [PERSON] в своєму клопотанні про стягнення на його користь витрат на послуги адвоката жодним чином не наведено розрахунок понесених позивачем витрат, лише окремо зазначено кількість годин та перелічені послуги, надані адвокатом [PERSON] У звязку з вищевикладеним суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частково витрати на лікування та частково витрати на проведення авто товарознавчого дослідження, в іншій частині позову необхідно відмовити.

Outcome: partial