Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

03.12.2013 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між банком та відповідачем кредитного договору № 002-07177-090108 від 09.01.2008 року, остання отримала строковий кредит в сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 12 місяців, однак порушила зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 24.12.2012 року склала в сумі 2091,50 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 621,50 грн., заборгованість по комісії в сумі 1470 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 2091,50 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 229,40 грн. 09.01.2014 року до суду звернулася відповідач з запереченнями на позов, в яких посилалася на те, що строк позовної давності за кредитним договором закінчився, прохала відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності позивачем. Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника. У судовому засіданні відповідач позов не визнала, суду пояснивши, що строк позовної давності за кредитним договором закінчився, прохала відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності позивачем. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об'єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 09.01.2008 року між сторонами було укладено строковий кредитний договір № 002-07177-090108, що підтверджується його копією (а.с.7-8). Відповідно до договору позивач надає відповідачу строковий кредит у сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 12 місяців, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у вигляді обов'язкового мінімального платежу (а.с.7-8). Відповідач отримала кредит, що підтверджується її підписом в договорі та анкеті позичальника (а.с.7-8, 10). Відповідач порушила зобов`язання щодо повернення кредиту та комісії за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-6). Відповідно до п.1.3 укладеного договору відповідачу було надано строковий кредит у сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 12 місяців, який остання зобов`язувалась повернути відповідно до п.3.6 щомісячними платежами у вигляді обов'язкового мінімального платежу (а.с.7-8). Відповідно до п.1.4 укладеного договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 днів (а.с.7-8). Відповідач порушила зобов'язання щодо повернення кредиту частинами та комісії за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-6). Заборгованість по кредитному договору № 002-07177-090108 від 09.01.2008 року станом на 24.12.2012 року склала в сумі 2091,50 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 621,50 грн., заборгованість по комісії в сумі 1470 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-6). На момент розгляду справи судом відповідач заборгованість по кредиту не погасила. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору № 002-07177-090108 від 09.01.2008 року, укладеного між сторонами. Судом встановлено, що відповідач порушила зобов`язання по поверненню отриманого кредиту та комісії за його користування, так як відповідно до п.1.3 кредитного договору відповідачу надавався кредит у сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 12 місяців, який остання зобов`язалась повернути щомісячними платежами у вигляді обов'язкового мінімального платежу. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права на повернення йому кредиту відповідачем 01.10.2010 року - на наступний місяць після останнього платежу за кредитом 16.08.2010 року. А тому строк позовної давності, передбачений ч.1 ст.261 ЦК України, починає свій відлік відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України з 01.10.2010 року. Підстав для призупинення відліку строку позовної давності, передбачених ст.263 ЦК України, судом не встановлено. Судом також не встановлено підстав для переривання перебігу позовної давності, передбаченої ч.1 ст.264 ЦК України, а саме визнання відповідачем боргу. 01.10.2013 року строк позовної давності, передбачений ч.1 ст.261 ЦК України, для пред`явлення позову позивачем закінчився. Позов пред`явлено до суду 03.12.2013 року, а саме після спливу строку позовної давності. Судом встановлено, що спір між сторонами стосується споживчого кредитування, що підтверджується п.1.5. кредитного договору, який вказує, що кошти кредитної лінії використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються Держателем у суб'єктів господарювання. Суд вважає за необхідне застосувати п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", в якому вказується, що враховуючи положення п.7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту строк давності якого минув, у зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) положення п.7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення на користь позивача не ухвалено, то суд відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України відмовляє позивачу в присудженні з відповідача понесених ним і документально підтверджених судових витрат.

Outcome: dismissed