Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

06.11.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] обєднання УПФУ Донецької області, в якому просить стягнути грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом і свої доводи обґрунтовує тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом вона є спадкоємицею померлої бабусі [PERSON] з недоотриманої нею пенсії в сумі 36667,10 грн., що належала спадкодавцю на підставі довідки №4064/02 від 21.03.2017 року, виданої управлінням пенсійного Фону України в [PERSON] районі Донецької області. 06.09.2018 року вона в УПФУ у [PERSON] районі отримала разове доручення №91480139914 на виплату їй пенсії на суму 21063,59 грн.. 14.09.2018 року адвокат звернувся до відповідача з записом про надання відповіді щодо невиплати залишку пенсії, яку вона не отримала відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом в сумі 15603,51 грн.. 20.09.2018 року [PERSON] ОУПФУ Донецької області надало відповідь, з якої вбачається, що Пенсійний фонд відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплатив недоотриману пенсію за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Виплату недоотриманої пенсії проведено у відповідності до цієї статті. У звязку з чим, вона звернулася до суду і просить стягнути з відповідача недоотриману пенсійну виплати після смерті своєї бабусі [PERSON] в розмірі 15603 грн. 51 коп. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. У разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не інформували, тому суд визнає причину неявки представника відповідача неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 19 серпня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ІІІ-ВГ № 505892 від 20.08.2016 (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.2018, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] успадкувала після [PERSON], яка померла 19.08.2016 року, спадщину, яка складається з суми не отриманої в звязку зі смертю пенсії у розмірі 36677,10 грн., що належала спадкодавцю на підставі довідки Управління Пенсійного фонду України в [PERSON] районі Донецької області №4064/02 від 21.03.2017 року (а.с.11). Із наявного у матеріалах справи разового доручення № 914380139914/14 виданого Управлінням ПФУ у [PERSON] районі Донецької області 06.09.2018 року [PERSON] за особовим рахунком 914380139914 на виплату призначеної пенсії за віком (ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування») за період з 01.05.2015 по 01.08.2016 року у сумі 21063,59 грн. (а.с.12). Згідно листа [PERSON] обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області №5538-1102 від 20.09.2018 року на адвокатський запит вбачається, що Пенсійний фонд відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплатив недоотриману пенсію за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Виплату недоотриманої пенсії проведено у відповідності до цієї статті (а.с.16). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] отримала частину недоотриманої пенсії після смерті своєї бабусі [PERSON] в сумі 21063,59 грн., що підтверджено разовим дорученням №9143801399/14 від 06.09.2018 року, але загальна сума недоотриманої пенсії відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом складає 36677,10 грн., тобто недоотримана частина пенсії складає у розмірі 15603,51 грн.. Разом з тим, Управління відмовляє позивачеві у виплаті цих коштів як спадкоємцю. Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у звязку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сімї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сімї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до\~ст. 1227 Цивільного кодексу України\~суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1\~ст. 316 Цивільного кодексу України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1\~ст. 317 цього Кодексу\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обовязку в натурі. Як було встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 15603,51 грн., нарахованої пенсіонеру [PERSON] і не виплаченій їй за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обовязку в натурі. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "[PERSON] дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини"). А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обовязку в натурі, суд вважає, що стягнення з [PERSON] обєднання УПФУ Донецької області на користь позивача 15603,51 грн. у порядку спадкування недоотриманих померлою [PERSON] пенсійних виплат є обєктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У звязку із задоволенням позову, згідно з вимогами\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 704,80 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved