Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

10 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах та від імені [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він на підставі свідоцтва про право власності від 06 червня 2007 року є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область, м.Лиман, вул. Донецька, буд. 9. У зазначеному будинку окрім позивача були також зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та його дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу 06 липня 2015 року колишня дружина разом з дочкою виїхали з його будинку. [PERSON] знялася з реєстрації, проте дочка залишилася зареєстрованою у його будинку. Неповнолітня [PERSON] не проживає у будинку позивача, її особисті речі в будинку відсутні. В добровільному порядку відповідач зняти з реєстрації дитину не бажає, що порушує право власності позивача, а також призводить до додаткових витрат по утриманню будинку. За цих обставин позивач змушений звернутися до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою : вул. Донецька, 9, м. Лиман, Донецька область. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини та просив позов задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 6 від 18.09.2017 року, виданої Лиманською міською радою Донецької області (а.с. 30), в судове засідання з»явилася, не заперечувала проти задоволення вимог позивача . Відповідача [PERSON] належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України було повідомлено про час та місце розгляду справи (а.с. 26-27). Однак, відповідач до суду не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі суду не надала. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку № 9 по вул. Донецька в м. Лиман Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 06 червня 2007 року на підставі Рішення виконкому Краснолиманської міської ради від 24 січня 2007 року за № 25 (а.с. 10), а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14803392 від 06 червня 2007 року (а.с. 11). [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] та рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 липня 2015 року шлюб між ними був розірваний (а.с. 12). Після чого відповідач знялася з реєстрації, що підтверджується наданою позивачем копією домової книги (а.с. 14-15), та виїхала з будинку позивача разом з дитиною [PERSON] Неповнолітня [PERSON] залишилася зареєстрованою в будинку позивача, що підтверджується довідкою про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 02 листопада 2017 року Відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, з якої вбачається, що у будинку № 9 по вул. Донецькій в м. Лиман Донецької області зареєстровані позивач [PERSON] та його дочка [PERSON], [INFO] (а.с.13). З 2015 року неповнолітня [PERSON] не проживає в будинку позивача, її особисті речі в будинку відсутні, що підтверджується актом, завіреним 06 листопада 2017 року головою мікрорайону «Коммунальный» [PERSON] (а.с. 16). Крім того, факт тривалої відсутності неповнолітньої [PERSON] у вказоному будинку також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є дружиною позивача та в судовому засіданні пояснила, що неповнолітня [PERSON] є донькою позивача та проживала разом з ним та [PERSON] у вказаному будинку. В 2015 році дочка позивача разом з матір»ю виїхали з будинку та в ньому не проживають, особисті речі [PERSON] в будинку відсутні. Що стосується прав неповнолітньої особи [PERSON], [INFO], слід зазначити, що Органом опіки і піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради було надано суду висновок № 26 від 23 листопада 2017 року "Про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням", в якому зазначено, що 22 листопада 2017 року службою у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області проведено обстеження умов проживання за адресою: [INFO], в ході якого встановлено, що донька позивача - неповнолітня [PERSON] з серпня місяця 2015 року у вказаному будинку не проживає, її особисті речі в будинку відсутні. Тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради вважає за можливе визнати неповнолітню [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини\~\~і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини\~\~і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч.1\~ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст.383 ЦК України\~встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Вимогами\~ст.386 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 [PERSON] України, статті\~316, 319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 Житлового кодексу Української РСР\~(далі\~ЖК УРСР). З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] відсутня в будинку позивача понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує. До теперішнього часу відповідач не припинила реєстрацію дитини у вказаному будинку, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення її порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON], [INFO], з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Судом достовірно встановлено, що [PERSON] не мешкає в будинку позивача понад один рік без поважних причин, відповідач добровільно не бажає зняти дитину з реєстраці. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Крім того, позивач не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,\~\~

Outcome: approved