Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Олександрійському району, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Комунарському районупро стягнення аліментів на малолітню дитину і на утримання матері до досягнення дитиною 3-х років, та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що позивачка [PERSON] , перебувала з 18 червня 2015 року шлюбі з [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі №331/7743/17 (провадження №2/331/214/2018 від 12.01.2018 року) шлюб між ними розірвано. Від шлюбу народився син - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (видане 05 жовтня 2017 року, про що Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, складено відповідний актовий запис №898) Син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилося у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на його утримання, а саме: на придбання одягу, лікування, продукти харчування, медикаменти тощо. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Добровільно виділяти кошти на утримання дитини [PERSON] , відмовляється. Також відповідач [PERSON] ухиляється від утримання позивачки, чим порушує її права, передбачені ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Зараз дитина мешкає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Вона виховує дитину самостійно. Вважає, що в інтересах сина проживати далі саме з нею, а не з його батьком, оскльки вона офіційно працевлаштована, працює в ПАТ «Аптеки Запоріжжя» фасувальником з березня 2018 року і по теперішній час. Має час відводити дитину до дитячого садку, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про сина. Має стабільний самостійний дохід, яким може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час як відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов для проживання сина, мешкає у квартирі яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини його розвитку Позивачка проживає у комфортабельній квартирі на п`ятому поверсі дев`яти поверхневого будинку з ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Дитина в даній квартирі, має можливість, навчатися, гратися, проживати. Таким чином, проживання сина разом зі позивачкою відповідає його інтересам. Вона має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька. Спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно (вказане підтверджується характеристикою з місця роботи, довідкою з обласної клінічної психіатричної лікарні, та довідкою з обласного наркологічного диспансеру). Бажає дати дитині освіту і добробут. Син також хоче жити з нею. Крім того відповідно до акту обстеження від 30.07.2018 року, який було складено службою у справах дітей відділу по Комунарському району, в висновку зазначено, що за зазначеною адресою є всі умови для проживання та виховання дитини. На час огляду дитина була весела та доглянута. Відповідно до принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Тому, вважає, що з метою забезпечення інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , необхідно визначити місце проживання дитини за місцем проживання мами. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] , громадянина України, [INFO] , на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] , громадянина України, [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн щомісяця, з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною трьохрічного віку; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернувся до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини. \~ \~ \~ \~В обґрунтування зустрічних вимог позивачем [PERSON] зазначено, що з 18 червня 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . До реєстрації шлюбу вони два роки проживали разом з його батьками в квартирі [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Від шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2018 року (ЄУН 331/7743/17) шлюб між ними було розірвано. Причиною припинення шлюбних відносин стало зловживання відповідачкою спиртними напоями, аморальна поведінка та порушення подружньої вірності, а також недбале відношення до дитини, про що він зазначав в своєму позові про розірвання шлюбу. В рішенні про розірвання шлюбу зазначено, що відповідачка із позовом погодилася, отже дані обставини у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. 26.09.2017 року вони припинили шлюбні відносини і син залишився проживати з ним та його батьками - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Крім того, з дня розірвання шлюбних відносин відповідачка отримувала допомогу при народженні дитини, хоча разом з сім*єю не мешкала, витрачала допомогу на свої власні потреби, дитині ніякої матеріальної підтримки не надавала, у зв`язку із чим він звернувся до Управління соціального захисту населення з заявою про припинення виплат на дитину відповідачці. Згідно з актом Запорізького міського центру соціальних служб для сім*ї, дітей та молоді від 07.12.2017 року, виплата допомоги відповідачці була припинена, дану допомогу став отримувати він, як батько дитини. Протягом 8 місяців з дня розірвання шлюбних відносин, син проживав з ним та його батьками, відповідачка приблизно три рази на місяць навідувала дитину, він ніколи не чинив перешкод у спілкуванні сина та матері, про що свідчить той факт, що відповідачка не зверталася до компетентних органів з відповідними заявами. 19.05.2018 року відповідачка із своїм співмешканцем викрала дитину і з цього часу син мешкає разом з відповідачкою. Він тривалий час намагався встановити місце проживання дитини, не мав змоги бачитись з сином, його батьки також позбавлені можливості спілкуватися з онуком, якого вони виховували з народження. Він не згоден із тим, щоб син проживав із відповідачкою. Таке рішення обумовлене тим, що відповідачка зловживає спиртними напоями - сусіди за його місцем проживання та його знайомі неодноразово бачили її у нічний час у стані сп`яніння та з невідомими особами, відповідачка затримувалась поліцією за водіння автомобіля у стані сп`яніння та без водійського посвідчення. Провадження по справі було закрито, однак постановою Апеляційного суду Запорізької області по справі ЄУН 335/1056/18 встановлено, що відповідачка о 23-43 годині 13.01.2018 року знаходилася в стані алкогольного сп`яніння в сторонньому автомобілі із сторонніми чоловіками у дворі будинку де він мешкав разом з дитиною. Стан сп`яніння встановлений тестером Alcotest Drager 6810, тест позитивний 1,32%. Вказане підтверджується копією постанови. Відповідачкою неодноразово висловлювались суїцидальні наміри - вона неодноразово висловлювала небажання жити, намагалася скоїти самогубство. Батьки відповідачки також все життя зловживали спиртними напоями, а її рідний брат у шістнадцятирічному віці помер від передозування наркотиків. Позивач офіційно працевлаштований, вже 15 років працює на одному місті. Робота знаходиться у трьох хвилинах від місця його проживання, а гнучкий графік роботи надає йому можливість відводити його дитину до дитячого садку, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього, забезпечуючи йому при цьому належний розвиток. Також з ним мешкають батьки-пенсіонери, які завжди приділяли достатньо уваги сину, піклувались про нього та забезпечували разом з ним належне виховання та утримання. Він має можливість у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Він та його батьки також мають сили і бажання доглядати за [PERSON] . Син дуже прив`язаний до дідуся з бабусею, вони скучають за ним, хвилюються про його стан, бажають повернення його додому. При зустрічі з сином він постійно запитує позивача про них. Колишня дружина не надає змоги бачитись його батькам з онуком і ухиляється від зустрічей з позивачем, посилаючись на постійну зайнятість. Він два місяця не бачив сина, тому був вимушений звернутися до районної адміністрації Запорізької міської ради по Коммунарському району із заявою про встановлення днів побачень з дитиною. 01 липня 2017 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі "М.С. проти України", яке набуде статусу остаточного відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція). У цьому рішенні ЄСПЛ констатував порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 "Право на повагу до приватного і сімейного життя" Конвенції, у зв`язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника. Здійснюючи оцінку стабільності середовища проживання дитини, ЄСПЛ звернув увагу на те, що дитина від народження жила не лише зі своїми батьками, а й разом з бабусею і дідусем, які піклувалися про неї. При цьому суд першої інстанції, визначаючи місце проживання дитини разом із матір`ю, не взяв до уваги той факт, що батьки заявника відігравали значну роль у житті дитини, а суд апеляційної інстанції лише зазначив, що батьки є більш важливими в житті дитини, ніж її бабуся й дідусь. Погоджуючись із цією тезою, ЄСПЛ одночасно зауважив, що з урахуванням конкретних обставин справи такого висновку було недостатньо, оскільки лишилося нез`ясованим, наскільки таке поверхневе сприйняття відповідає конкретній ситуації з донькою заявника та чи буде відокремлення дитини від бабусі й дідуся суперечити інтересам дитини. У зв`язку з цим ЄСПЛ нагадав свою позицію, відображену у попередніх рішеннях, зокрема у справі "Мамчур проти України", стосовно того, що тривалість часу, проведеного дитиною з дідусем чи бабусею, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини. Позивач є власником 1/4 частини двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Іншими власниками є його брат [PERSON] та його батьки. Брат в даній квартирі не мешкає, що підтверджується довідкою. Отже в квартирі мешкають лише позивач з батьками, є достатньо місця для проживання в квартирі дитини, в ній створені всі умови для виховання та розвитку дитини, про що свідчить акт оцінки потреб дитини. Влітку син має можливість знаходитись на свіжому повітрі на дачі, яка розташована за Великим Лугом. Там створені всі умови - світло, вода, ванна, гральний майданчик, вирощені батьками овочі та фрукти. Таким чином, проживання сина разом зі позивачем буде відповідати його інтересам. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із сином, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері. Спиртними напоями він не зловживає, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина. Він не хотів припинення стосунків, бажав щоб дитина зростала і виховувалась у повноцінній сім`ї, в атмосфері любові і поваги. Але коли мати повертається додому у стані алкогольного сп`яніння об 3-4 годині ранку, а вранці, коли йому потрібно йти на роботу, він вимушений був залишати дитину з відповідачкою, яка ще не прийшла до тями, це неможливо. Він спілкувався з відповідачкою, намагався пояснити, що така поведінка є неприпустимою при вихованні дитини. Але це ні до чого не привело. Син також хоче жити з батьком. За таких умов сину буде краще з ним. Відповідачка не може дати дитині ані належного виховання та розвитку, ані матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. Вона не є прикладом достойної поведінки, як матір, оскільки нерозбірливість у стосунках із чоловіками призводить до того, що в дитини не може наладитися нормальне сімейне життя. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України`від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також ЄС в своєму рішенні у справі «М.С. проти України» зробив висновок, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватися ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. До рішення Європейського Суду з прав людини в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного. Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (справа «Цаунеггер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року). Декларація ООН не є юридично обов`язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов`язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про «розлучення дитини з матір`ю лише за виняткових обставин» існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, а відтак, його вилучили. Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає з самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування (див., наприклад, [PERSON] , Конвенція Організації Об`єднаних Націй про права дитини, Путівник до « [PERSON] », 1992 p., і [PERSON] , «Основи прав у Африканській хартії про права та добробут дитини», Африканський журнал правових досліджень, листопад 2009). Як зазначалося в справі «Цаунеггер проти Німеччини» (цитувалася вище, § 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див, справу «М.Л [PERSON] проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 p.). Насамкінець, Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності; роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання тендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї». З врахуванням наведеного, позивач вважає, що цілком необхідно визначити місце проживання дитини разом з ним до часу, коли дитина зможе самостійно висловити власну думку з цього приводу. З приводу позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на її утримання, звертає увагу суду, що вона офіційно працевлаштована з березня 2018 року, має постійний дохід. Згідно із ч. 4 ст. 82 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. До позову не надано довідку про дохід [PERSON] Заробітна плата позивача становить 5500 грн., а отже він немає реальної можливості співставити розмір заробітних плат його та колишньої дружини для встановлення можливості сплати ним коштів на утримання дружини. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Запоріжжя з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2018 року відкрито провадження по справі, та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 11.01.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов підтримала в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] вважала необґрунтованим. В судовому засіданні позивач [PERSON] зустрічний позов підтримав в повному обсязі. Первінсий позов [PERSON] вважав необґрунтованим. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Олександрійському району первісний позов [PERSON] підтримала в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] вважала необґрунтованим. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Комунарському району району первісний позов [PERSON] підтримала в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] вважала необґрунтованим. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Дніпровському району надала суду клопотання про розгляд справи без її участі. Просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів визначений СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Положеннями ч.ч. 7,8,9 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХЩ789-12) від 27.02.1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 15,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Статтею 14 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналізуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що будь-кто з батьків не наділений пріоритетним правом на проживання з дитиною. З аналізу вищезазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачена обов`язкова участь органу опіки та піклування при розгляді спору щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В судовому засіданні вивчено та оголошено висновок від 29.03.2019 р. районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини [PERSON] , 2015 р.н. У висновку зазначено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] 12.01.2018 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя між батьками дитини шлюб розірвано, стосунки між ними не доброзичливі, вони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання свого сина. До травня 2018 р. [PERSON] [PERSON] проживав разом з батьком, з травня 2018 р. дитина проживала разом з матір`ю. Впродовж тривалого періоду, починаючи з червня 2017 року та по теперішній час, внаслідок постійних сварок між подружжям та невирішеного питання відносно виховання та проживання дитини до поліції неодноразово від них надходили звернення. З 08.02.2019 р. малолітній знаходиться за адресою проживання свого батька [PERSON] , який забрав [PERSON] з ДНЗ та утримує його у себе. Побачити дитину матері не дає. Про це повідомила [PERSON] - мати хлопчика. [PERSON] , 2015 \~ \~ \~ \~р.н., є \~ \~ \~ \~вихованцем ДНЗ (ясла-садок) комбінованого типу № 188 «Червона гвоздика», який знаходиться за адресою: вул. Космічна, буд. 116-а, м. Запоріжжя. Відповідно до довідки з ДНЗ від 18.02.2019 p., до дошкільного закладу дитину приводить мати [PERSON] завжди був охайним та доглянутим. [PERSON] постійно відвідує батьківські збори, щоденно цікавиться успіхами дитини, прислуховується до порад та рекомендацій вихователів та практичного психолога, приймає активну учать у житті групи та дитячих святах. Відповідно до довідки ПП [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відвідує розвиваючі заняття. Відповідно до інформації КЗ «ЦПМСД № 6» від 29.08.2018 р. [PERSON] , [INFO] , який перебуває на обліку в дитячій амбулаторії № 9 з 05.07.2018 p., на прийоми до дільничного педіатра ходить у супроводі матері. Мати належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо медичного обстеження дитини. Дитина доглянута, охайна. За адресою проживання матері [PERSON] [PERSON] : [ADDRESS] , житлово-побутові умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. В родині створено всі необхідні умови для розвитку, виховання та відпочинку дитини. На обліку в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» та в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» [PERSON] Ю. не перебуває. За місцем роботи - ПАТ «Аптеки Запоріжжя», мати хлопчика характеризується позитивно. Впродовж періоду, в який [PERSON] [PERSON] проживав разом з матір`ю, [PERSON] належним чином виконувала батьківські обов`язки по догляду та лікуванню дитини. Батько малолітнього - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. В родині для виховання, розвитку та проживання дитини створено всі умови. За місцем роботи - ФОП [PERSON] , [PERSON] характеризується позитивно. Будь-якої іншої інформації, яка могла б охарактеризувати батька відсутня. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, думку членів комісії з питань захисту прав дитини, з урахуванням інтересів дитини, її вік та

Outcome: approved