Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганблять ділову репутацію позивача відомостей, розповсюджених відповідачем, спростування неправдивої інформації, відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн. та судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.08.2014 року [PERSON] виступив на сесії Івано-Франківської міської ради з заявою, в якій стосовно позивача як депутата цієї ради повідомив наступне: що [PERSON] разом з одним поплічником при прямому сприянні бувшого міського голови взяв оренду шахрайським, шулерським методом магазин Едельвейс і буквально через пару місяців приватизував його, зараз перепродали це приміщення і заробляють бабки на ньому; що [PERSON] продовжує дальше і хоче захопити землі Зеленого господарства; що у [PERSON] виникло питання по землі автошколи; що [PERSON] оцей поборник прав людей і цей мер, який не відбувся, вводив у блуд все місто і створював соціальну мережу магазинів, а зараз їх немає, тільки перед виборами він це створював. До вказаних фактів позивач немав особистого відношення і всі вказані вище висловлювання відповідача проти нього мають підгрунтям те, що він як депутат міської ради, послідовно відстоює інтереси мешканців м. Івано-Франківська і зокрема вул. Г.Мазепи 27 та 29, а також вул. Гординського 1 та 3 на належні умови проживання у звязку з незаконним будівництвом будинку №35А по вул.Г.Мазепи у м.Івано-Франківську, у якому відповідач одержав від свого зятя [PERSON] квартиру. У звязку з вирішенням у судовому порядку питання про знесення кількох поверхів цього будинку і приведення його у відповідність до умов дозволу на забудову і оренди земельної ділянки, відповідач із помсти дозволив собі зухвалий виступ на сесії Івано-Франківської міської ради 14.08.2014 року з наклепами на його адресу. Відповідач поширив цю інформацію фактично необмеженому колу осіб, оскільки, на сесії міської ради були присутні 38 депутатів міської ради, а також заінтересовані мешканці міста, проводилась відеозйомка засідання сесії з демонстрацією вказаного виступу у засобах масової інформації. Таким чином, відносно позивача з боку відповідача проведена наклепницька діяльність і ним публічно промовлені образливі для нього недостовірні факти. Такими висловлюваннями відповідач свідомо заподіяв йому тяжку образу, принизив його честь і гідність, поширив недостовірну інформацію відносно нього, як депутата Івано-Франківської міської ради, істотно уразив його авторитет та ділову репутацію. Внаслідок розповсюдження згаданих відомостей відбулися вимушені зміни у життєвих та громадських стосунках. 21.07.2015 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 61 000,00 грн.(а.с.29). В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та заяві про зменення позовних вимог. Просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечили та просили суд в задоволенні позову відмовити. Вважають позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, оскільки, у листопаді 2003 року створений міський комітет профспілки працівників житлово-комунального господарства м. Івано-Франківська і відповідача обрано головою профспілкового комітету. З 20.11.2003 року по даний час працює на даній виборній посаді. В склад профспілки працівників житлово-комунального господарства м.Івано-Франківська входить десять профспілкових організацій, в тому числі і ПрАТ Зелене господарство. У виступі на сесії Івано-Франківської міської ради відповідач послався на інформацію, яка йому відома особисто від батька позивача з яким знайомий ще з 1982 року. При зустрічі в розмові він сказав, що їхня сімя взяла в оренду, а пізніше викупила ? частину магазину Едельвейс по вул.Незалежності в м.Івано-Франківську по дуже вигідній ціні завдяки сприянню бувшого міського голови. Відповідач особисто купляв у даному магазині побутову техніку, а також був присутній коли пральну машину і холодильну камеру по його рекомендації придбав його знайомий з Тлумача [PERSON] Щодо посилання мер, який не відбувся - це достовірний факт, як і створення соціальної мережі магазинів. 14.08.2014 року перед початком роботи сесії міської ради відбулася зустріч забудівників будинку №35А по вул. Г.Мазепи з депутатом [PERSON], на якій просили, щоб позивач не ініціював знесення фактично закінченого будівництвом будинку, оскільки люди вклали гроші і при укладенні договорів про незаконне будівництво не попереджали. Від імені забудівників виступило троє осіб і зокрема відповідач. У відповідь на його звернення [PERSON] назвав його в присутності людей шахраєм і що шахрайським способом ведеться будівництво. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що 14.08.2014 року перед початком роботи сесії міської ради відбулася зустріч забудівників будинку №35 А по вул. Г.Мазепи з депутатом [PERSON] біля облдержадміністрації, на якій депутат обізвав спочатку відповідача, а потім її шахраями. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, прослухавши аудіозапис роботи сесії Івано-Франківської міської ради від 14.08.2014 року, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Так, 14.08.2014 року [PERSON] дійсно виступив на сесії Івано-Франківської міської ради з заявою, в якій стосовно позивача як депутата цієї ради повідомив наступне: що [PERSON] разом з одним поплічником при прямому сприянні бувшого міського голови взяв оренду шахрайським, шулерським методом магазин Едельвейс і буквально через пару місяців приватизував його, зараз перепродали це приміщення і заробляють бабки на ньому; що [PERSON] продовжує дальше і хоче захопити землі Зеленого господарства; що у [PERSON] виникло питання по землі автошколи; що [PERSON] оцей поборник прав людей і цей мер, який не відбувся, вводив у блуд все місто і створював соціальну мережу магазинів, а зараз їх немає, тільки перед виборамивін це створював. Що знайшло своє підтвердження під час прослуховування в судовому засіданні аудіозапису виступу на сесії [PERSON] Відповідач у своєму запереченні посилався на те, що він представляв інтереси групи людей, які його на це уповноважили. Проте, як було встановлено під час прослуховування аудіозапису, то відповідач виступав як особа, яка має особистий інтерес у вирішенні квартирного питання. Жодних доказів, чи свідків, які б підтвердили, що відповідач був уповноважений донести дану інформацію широкому загалу та ще й з таким змістом суду не було доведено. Посилання відповідача, що він і надалі вважає себе правим і має право на таке висловлювання на адресу позивача, оскільки, останній є публічною особою, повинен бути відкритим до людей та готовим до сприйняття критики, не може заслуговувати на увагу. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. З таким правом кореспондується обов'язок, визначений ст. 68 Конституції України про недопустимість посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати, передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки, воно повязане обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 269, ч. ч. 1, 6 ст. 277 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Як роз'яснив Пленум ВСУ в п. п. 6, 15 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною, в розумінні ст. 277 ЦК України слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В справі, що розглядається поширення інформації мало місце під час роботи сесії Івано-Франківської міської ради з трансляцією в засобах масової інформації. Інформація, що була розповсюджена відповідачем на сесії мала негативний характер - вчинення позивачем шахрайських, шулерських дій, тобто караних правопорушень. Таким чином про порушення позивачем норм чинного законодавства, порушення принципів моралі, неетичну поведінку в суспільному житті. Судом на підставі доказів відповідача повинно бути перевірено чи відповідає негативна інформація дійсності, чи не містить вона оціночних суджень. Доведення того, що інформація є достовірною покладається на відповідача, однак відповідач жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що позивач вчиняв шахрайські, шулерські дії суду не надано. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Аналізуючи кожне з висловлювань, які містять інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною суд виходить з наступного. Так, висловлювання відповідача, що [PERSON] разом з одним поплічником при прямому сприянні бувшого міського голови взяв в оренду шахрайським, шулерським методом магазин Едельвейс і буквально через пару місяців приватизував його, зараз перепродали це приміщення і заробляють бабки на ньому; що [PERSON] продовжує дальше і хоче захопити землі Зеленого господарства; що у [PERSON] виникло питання по землі автошколи; що [PERSON] оцей поборник прав людей і цей мер, який не відбувся, вводив у блуд все місто і створював соціальну мережу магазинів, а зараз їх немає, тільки перед виборами він це створював є голослівними. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факти проголошені ним в сторону позивача. Таким чином дана інформація являється негативною для позивача і тому її поширення завдало моральної шкоди та шкоду діловій репутації позивача. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отож, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганблять ділову репутацію позивача відомостей, розповсюджених відповідачем, спростування неправдивої інформації підлягають до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз яснено Верховним Судом України в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абзацах 3 - 5 п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Враховуючи те, що доводи позивача про порушення його особистих немайнових прав знайшли своє підтвердження, вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є частково обґрунтованими, а тому, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди позивачу. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивач є обґрунтованими, та такими, що підлягають часткового задоволення. Згідно ч. 1ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням наведеного з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 487,20 грн., а саме: за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 243,60 грн. та позовну вимогу майногового характеру в розмірі її задоволення, а саме 5 000,00 грн, що становить 243,60 грн. Відповідно до ч.5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Згідно п. п. 1, 4 п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 розмір судового збору за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме позовної заяви немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати; позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову від 50 до 100 розмірів мінімальної заробітної плати 5 відсотків ціни позову. Оскільки, позивачем за подання до суду позовної заяви було оплачено судовий збір в розмірі 3 243,60 грн, то з нього слід стягнути в дохід держави недоплачений судовий збір в розмірі 50,00 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. ст. 123, 269, 277, 280 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved