Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк „УКРГАЗБАНК" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що прийняли спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON], стягнення заборгованості станом на 15.03.2016 р. за кредитним договором № 131/04/3 від 24.04.2008 р., яка складає 98 988,64 доларів США( що еквівалентно 2 566775,44 грн. за курсом валют НБУ станом на 03.10.2016 року) та 839 763,07 грн., що разом становить 3 407 220,83 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що 24.04.2008 р. між [PERSON] та Банком був укладений кредитний договір № 131/04/3, згідно з яким Банк надав позичальнику кредит у розмірі 60 000 доларів США строком до 21.04.2028 року.У забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором позичальником в іпотеку було передано квартиру [ADDRESS]. 16.06.2015 р. Банку стало відомо про смерть позичальника [PERSON] У зв"язку з невиконанням [PERSON] взятих зобов"язань за кредитним договором рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2014 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131/04/3 від 24.04.2008 р. в сумі 65 906,28 доларів США та 15 796,69 грн. У зв"язку з тим, що відповідачі за позовом на момент відкриття спадщини постійно проживали за місцем проживання померлого, фактично прийняли спадщину.16.06.2015 р. Банк спрямував до спадкоємців вимоги-повідомлення про наявність кредиторської заборгованості з пропозицією погасити наявну заборгованість, але відповідачі у справі заборгованість за кредитним договором не погасили. Позивач до початку судового розгляду змінив предмет позовних вимог, надіславши до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], шляхом визнання права власності на квартиру за Банком, стягнути судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст.23,26 Закону України „Про іпотеку", ст.ст.392, 1216, 1268, 1297 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у ньому. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечував, в обґрунтування заперечень посилався на те, що Банк як кредитор пред"явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України. Крім того, законом не передбачено стягнення на нерухоме майно шляхом визнання права власності на нерухоме майно. Відповідачі не є правонаступниками за договором іпотеки, а є спадкоємцями, які зобов"язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину, тому позивач звернувся до суду не у той спосіб захисту, який може бути застосований у спірних правовідносинах. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з"явилися, надіславши письмову заяву про слухання справи у їх відсутність, та про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлені фактичні обставини та спірні правовідносини. Згідно з кредитним договором № 131/04/3 від 24.04.2008 р. відкрите акціонерне товариство акціонерний банк „Укргазбанк" та [PERSON] уклали кредитний договір, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 60 000 доларів США строком по 21.04.2028 року (а/с 36-40). У забезпечення виконання кредитного договору № 131/04/3 від 24.04.2008 р., між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк „Укргазбанк" та [PERSON] укладений договір поруки (а/с 41-43). Згідно з договором іпотеки № 131/04/3/Із від 24.04.2008 р. Банком прийнято в іпотеку нерухомість, яку зазначено у п.1.4 кредитного договору. (п.2.1 кредитного договору). Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2014 р. стягнуто з [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк „УКРГАЗБАНК" стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 65 906,28 доларів США, 15 796,69 грн. Згідно зі свідоцтвом про смерть № [NUMBER] служби громадського реєстру м.Тбілісі [PERSON] помер [INFO](а/с 8). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 131/04/3 від 24.04.2008 р. за [PERSON] рахується основна заборгованість станом на 20.10.2015 року: 111 481,55 доларів США, за пенею - 2 353 863,45 грн. (а/с 11-15). 16.06.2015 р. Банк повідомив Третю Запорізьку державну нотаріальну контору про наявність кредиторської заборгованості після смерті позичальника [PERSON] (а/с 17). 16.06.2015 р. Банк повідомив [PERSON], [PERSON], [PERSON] про наявність кредиторської заборгованості (а/с 20-27). Згідно з висновком про вартість майна ТОВ „Кредитне Брокерське Агентство" ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 700 000 грн. (а/с 91). За змістом ст.11 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 закону України "Про іпотеку", до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору:, реалізація предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення переданої в іпотеку будівлі, якщо іпотекодавець не відновив її. Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містять виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленими підставами у статті 593 ЦК України. Смерть іпотекодавця не визначена Законом як підстава для припинення іпотеки. Частиною другою ст. 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом. Стаття 1281 ЦК України регулює порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк в межах якого іпотекодержатель може звернутись з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України) Тому, посилання представника відповідача на те, що внаслідок пропуску банком строку, визначеного ст. 1281 ЦК України для звернення з вимогами до спадкоємців майнового поручителя, Банк позбавився права вимоги до спадкоємців є помилковим. Однак, суд погоджується з запереченнями представника відповідача про відмову в зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на іпотечне майно, через недоведеність та необґрунтованість цих вимог. При цьому суд виходить з наступного. Згідно статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки вiд iпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус iпотекодавця i має всі його права i несе всі його обов'язки за iпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Отже, якщо боржник та iпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки iпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. В Законі України «Про іпотеку», зокрема ст.33, зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, положення ст.33 Закону поділяє способи звернення стягнення на судовий - звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду та позасудовий - звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, в ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку» в якій зазначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Тобто, в даному випадку законодавець чітко визначив можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду - реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу предмету іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Системний аналіз положень ст.ст.33, 36-39 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст.335, 376 та 392 ЦК України дозволяє зробити висновки про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» є підставою для реєстрації за іпотекодежателем права власності на предмет іпотеки, а не визнання за ним права власності на іпотечне майно. З огляду на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки саме за рішенням суду, передбачено лише шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу предмету іпотеки іпотекодержателем, суд приходить до висновку, що позивачем невірно було обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки (постанова ВСУ від 30 березня 2016 р. №6-1851цс15). З огляду на цю обставину у контексті положень Закону України "Про іпотеку" та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цього Закону, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову. Посилання представника банку на відмову відповідачів щодо позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не приймає, так як представник позивача не надав суду докази про те, що Банк звертався в позасудовому порядку, до реєстратора чи нотаріуса з метою реалізації своїх прав за договором іпотеки і йому було відмовлено. Тобто позивач не довів , що дії чи бездіяльність іпотекодавця унеможливила виконати вимони договору іпотеки, яким передбачено перехід права власності на іпотечне майно до кредитора за договором.

Outcome: dismissed