Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач - ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення збитків за заподіяну шкоду в порядку регресу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 08.01.2016 року в м. Біла Церква, вул. 1-А Піщана сталась ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ 2105, д.н.з.[NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen Тiguan, д.н.з. [NUMBER], що належить Підприємству з іноземними інвестиціями "ВІП РЕНТ" під керуванням водія [PERSON]. В результаті цього ДТП було пошкоджено авто Volkswagen Тiguan, який на момент ДТП був застрахований у ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" відповідно до Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року. Позивач на вимогу виконання умов зазначеного Договору страхування, на підставі акту виконаних робіт №БН-0000130 від 17.03. 2016 року, страхового акту №ДККА-48646 від 22.03.2016 року та розрахунку до нього, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 127 618 грн. 01 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування. Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП, та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. До позивача, виплативши потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування перейшло, в порядку ст. 993 ЦК України, право вимоги до винної особи - відповідача. Цивільна відповідальність винної у ДТП особи - [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Українська страхова група", поліс АІ/8201430, що станом на момент ДТП був діючим. Ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду завдану майну потерпілого складає 100 000 грн. Франшиза за даним полісом становить 510 грн., а тому, оскільки сума франшизи відшкодовується страхувальником, то ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду становить 99 490 грн. А тому позивач звертається до [PERSON] з позовною заявою про відшкодування суми, яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Позивач, посилаючись на ст.ст. 1194,1166,1192 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 28 128 грн. 01 коп. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач не направив свого представника, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Третя особа по справі не направила до суду свого представника. про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб Volkswagen Тiguan, державний номерний знак [NUMBER], був застрахований у ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" відповідно до Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року. Цивільна відповідальність винної у ДТП особи - [PERSON] була застрахована, також, у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Українська страхова група", поліс АІ/8201430, що станом на момент ДТП був діючим. Встановлено, що 08 січня 2016 року о 10 год. 00 хв. у м. Біла Церква, вул. 1-А Піщана сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 2105, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen Тiguan, державний номерний знак [NUMBER], що належить Підприємству з іноземними інвестиціями "ВІП РЕНТ" під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №83466275. Встановлено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №357/182/16 від 26 січня 2016 року, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.. 124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що в результаті вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб Volkswagen Тiguan, державний номерний знак [NUMBER]. Та 11.01.2016 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" отримало заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Встановлено, що ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на вимогу виконання умов Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29 жовтня 2013 року, на підставі акту виконаних робіт №БН-0000130 від 17 березня 2016 року, страхового акту №ДККА-48646 від 22.03.2016 року та розрахунку до нього, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 127 618 грн. 01 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування. Та, наразі, позивач вказує, що до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідач, заперечуючи позов, вказав, що позивач не мав підстав виплачувати страхове відшкодування особі в більшій сумі, ніж ліміт за страховим полісом відповідача, а про стягнення інших сум збитків може ставити питання безпосередньо особа, якій заподіяно збитки. Крім того, відповідач звертає увагу, що Договір №28-0199-2700/14-АVIS від 29 жовтня 2013 року на час ДТП не був чинним, оскільки згідно п. 91.,9.2.,9.3. строк дії Договору по 31.12.2015 року, а ДТП відбулося 08.01.2016 року, доказів пролонгування дії цього договору позивачем не надано. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як було зазначено вище, позивач ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є страхувальником цивільної відповідальності відповідача [PERSON], згідно полісу АІ\\8201430, який на момент ДТП, 08.01.2016 року, був діючим. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду завдану майну потерпілого складає 100 000 грн. Франшиза за даним полісом становить 510 грн., а тому, ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду становить 99 490 грн. Таким чином, страховик, лише, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відповідача, міг відшкодувати оцінену шкоду. Але позивач звертається до відповідача з позовною заявою про відшкодування суми, яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Страхова компанія посилається на положення ст. 1194 ЦК України, та безпідставно ототожнює себе з потерпілою стороною, яка має право на стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та додатково просить стягнути на свою користь ще й розмір франшизи. Позивачем не доведено підстав страхового відшкодування більшим розміром, ніж передбачено в полісі АІ\\8201430. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, відповідач звертав увагу на відсутність доказів дії, на момент ДТП /08.01.2016р./, умов Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року, за яким був застрахований транспортний засіб Volkswagen Тiguan, д.н.з. [NUMBER] у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група". Оскільки згідно розділу 9 зазначеного Договору періодом прийняття на страхування окремих транспортних засобів в рамках цього Договору є з 01.01.2014 року по 31.12.2015 р., або 12 місяців з моменту прийняття на страхування цього ТЗ. Суду не надано Додаткових угод в підтвердження збільшення терміну дії Договору страхування, докази пролонгування договору, теж, відсутні. Позивач неодноразово направляв суду заяви про розгляд їх позову на підставі наявних матеріалів справи. Отже, оцінюючи встановлені обставини та надані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наведених вище підстав.

Outcome: dismissed