Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

У зв`язку з тим, що між Кредитною спілкою "Довіра" та [PERSON] було укладено кредитний договір № С174 від 09 квітня 2013 року, згідно якого відповідачу надано кредит у сумі 26250,00 гривень, з процентною ставкою 60% річних за користування кредитом та 120% річних у випадку порушення графіку погашення кредиту, з терміном повернення 09 квітня 2014 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договори поруки № С174 від 09 квітня 2013 року, згідно до якого остання поручилася за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань по вищевказаному кредитному договору, позивач виконав свої зобов`язання, однак відповідачі неналежним чином виконували взяті на себе обов`язки, в зв`язку з чим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитним договором, проте дане рішення суду було виконано лише 31 серпня 2016 року, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за порушення грошового зобов`язанні в сумі 22705,04 грн., що включає в себе три відсотки річних та інфляційні витрати, та судові витрати по справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2020 року провадження в цивільній справі за позовом Кредитної спілки "Довіра" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору - закрито в частині стягнення заборгованості по кредитному договору з [PERSON] , оскільки проти нього порушена процедура банкрутства і спір до нього не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. На день ухвалення рішення судом залишилися вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат на загальну суму 22705,04 грн. та судового збору в сумі 1921 грн. з [PERSON] . В судовому засіданні представники позивача Комісарчук О.П. та Ігнатьєва О.В. позов підтримали з мотивів, викладених в самому позові. Пояснили, що заборгованість по трьох відсотках річних та інфляційні нарахування розраховані за період з 16 серпня 2014 року по 31 серпня 2016 року, оскільки останній платіж відповідач сплатив саме 31 серпня 2016 року. Крім того, зазначили, що виконавче провадження по виконанню рішення суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором закрито, у зв`язку із виконанням такого, жодних повідомлень про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань відповідачам позивач не надсилав. Виходячи з вищевикладеного, просять позов задоволити повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Вона подала відзив на позовну заяву, де просила в задоволенні позову відмовити. Від відповідачки і її представника, адвоката Куцоконя Ю.П., до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій він вказуючи, що в договорі поруки № С174 від 09 квітня 2013 року сторонами не змінено строк позовної давності, тому, за загальним правилом, встановленим ст.257 ЦК України, строк позовної давності становить 3 роки, тому виходячи з цього просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Крім того, від нього до суду надійшла заява, в якій він просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки через неналежне виконання умов договору, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року було стягнуто заборгованість по кредитному договору та відсотки за неналежне його виконання. Дане рішення суду було виконано в повному обсязі 31 серпня 2016 року, після виконання даного рішення суду порука припинена, а тому просить в позові відмовити. В судовому засіданні представник відповідачки, адвокат Куцоконь Ю.П., позов не визнав, заперечив проти нього, з мотивів, викладених у поданій ним заяві-поясненні. Пояснив, що його довірителька [PERSON] взяла на себе зобов`язання за виконання кредитного договору, який виконано в повному обсязі, сама по собі відповідальність за ч.2 ст.625 ЦК України є позадоговірною відповідальністю, тому підстави для такого стягнення у даному випадку відсутні. Враховуючи вищевикладене, просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] і його представник, адвокат Запорожець І.А., з`являючись в судові засідання позов не визнавали. Після закриття провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] , останній і його представник в судове засідання не з`явилися, однак суд вважає, що є можливим завершити розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 09 квітня 2013 року між Кредитною спілкою "Довіра" та [PERSON] було укладено кредитний договір № С174, згідно якого кредитна спілка надала кредит в сумі 26250,00 гривень строком на 12 місяців, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. В забезпечення виконання зобов`язань, 09 квітня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № С174, згідно якого остання поручилася за належне виконання [PERSON] взятих на нього зобов`язань по вищевказаному кредитному договору. У зв`язку з тим, що відповідачі не належним чином виконували свої договірні зобов`язання, КС "Довіра" скористалася своїм правом вимагати повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків, звернувшись з відповідним позовом до суду та рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року по справі № 570/4266/14-ц з відповідачів було стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору № С174 від 09 квітня 2013 року в сумі 38138,11 гривень та судовий збір в сумі 382,00 гривень. Вказане рішення суду набрало законної сили і було звернуто до виконання. Рівненським районним відділом ДВС по виконавчому листу за вказаним рішення суду було відкрито виконавче провадження. Повністю рішення суду було виконане 31 серпня 2016 року і виконавче провадження закрите. Після виконання рішення суду, враховуючи вимоги норм ЦК України і судову практику, 28 січня 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просив додатково стягнути 3% річних та інфляційні втрати по день фактичного розрахунку. Згідно з п.2.1. договору поруки № С174 від 09 квітня 2013 року, поручитель бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями [PERSON] , (далі - боржника), що випливають із договору позики № С174 від 09 квітня 2013 року між кредитором та боржником. Пунктом 3.1. вищевказаного договору, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання згідно договору позички. Згідно з п.3.2. поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі, тобто: повернення позики, виплату відсотків за її користування, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору позики. Пунктом 4.1. вищезгаданого договору поруки визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами умов даного договору. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст.546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 553 цього ж Кодексу передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. В силу ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частиною 4 ст.559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. З аналізу договору позики, та вимог ст.ст.559, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що при підписанні договору поруки, поручитель - [PERSON] взяла на себе зобов`язання перед кредитором за неналежне виконання позичальником саме договору позики, зокрема: повернення позики, виплату відсотків за її користування, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору позики. У зв`язку з неналежним виконанням такого договору, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року було стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору № С174 від 09 квітня 2013 року в сумі 38138,11 гривень та судовий збір в сумі 382,00 гривень. Дане рішення суду було виконане в повному обсязі 31 серпня 2016 року і це сторонами не оспорюється. Оскільки рішення суду, про стягнення за неналежне виконання кредитного договору виконане в повному обсязі, то день повного його виконання є днем припинення поруки. Вимоги позивача про стягнення суми боргу відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України договором поруки не передбачено, це є позадоговірні відносини, які договором поруки охоплені не були. Враховуючи вищевикладене, той факт, що провадження у цивільній справі щодо [PERSON] , який є основним позичальником - закрито, позовні вимоги, пред`явлені до поручителя, порука якого припинена повним виконанням кредитного зобов`язання, суд вважає, що позов в частині до поручителя [PERSON] є безпідставним, а тому до задоволення не підлягає і в задоволенні такого слід відмовити. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed