Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором, в сумі 13003 грн. 63 коп., мотивуючи позовні вимоги тим, що 18.01.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Всупереч умовам договору [PERSON] своєчасно не здійснював платежів для погашення заборгованості за кредитом, тобто зобовязання належним чином не виконав, а тому позивач просить стягнути вказану суму боргу. 14.03.2017 року Кодимським районним судом Одеської області у даній справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 14.03.2017 року скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. В позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи без участі його представника у випадку неявки в судове засідання. Інших заяв та клопотань від позивача не надходило. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. До суду відповідачем було надано заяву, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутність, свої вимоги, викладені в заяві про перегляд заочного рішення, підтримує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 18.01.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов надання банківських послуг [PERSON] зобовязаний щомісячно надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. З розрахунку суми боргу по договору № б/н від 18.01.2011 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] вбачається, що заборгованість останнього станом на 05.12.2016 року становить 13003 грн. 63 коп., що свідчить про неналежне виконання позивачем зобовязань за договором (а.с. 6-11). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. В той же час, відповідач в поданій ним заяві вказує, що кредитного договору з позивачем він не укладав, а лише оформив заяву на видачу кредитної картки VISA, при цьому банком йому не було надано ні копії цієї заяви ні кредитного договору. Заперечення відповідача з приводу того, що він не укладав кредитного договору не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами був укладений у виді договору приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг" та "Тарифів Банку", які розміщені на сайті www.privatbank.ua та які разом із заявою становлять Договір про надання банківських послуг. Поряд з цим позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме з тими Умовами, які долучені позивачем до матеріалів справи, погоджувався відповідач, підписуючи заяву позичальника та що в подальшому вони не змінювались. Відповідач також зазначає, що 19.12.2015 року вказану картку VISA він здав до відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" розташованого в м. Київ по вул. Т. Драйзера, 4 і на момент повернення картки у нього була відсутня будь-яка заборгованість. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, заборгованість у нього виникла 05.01.2016 року тобто в момент коли картка ним уже була здана до відділення банку. Крім того відповідач вказує, що 05.01.2016 року він перебував за межами України і не маючи картки не міг отримати грошові кошти та на підтвердження своїх доводів, надав до суду копію авіаквитка та договору з туроператором "ANEX tour" (а.с. 100, 103, 105). З розрахунку суми боргу по договору № б/н від 18.01.2011 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] вбачається, що заборгованість відповідача станом на 19.12.2015 року дійсно відсутня та виникає з 05.01.2016 року, що повністю узгоджується з поясненнями відповідача (а.с. 11). Крім того з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] вбачається, що з 22.07.2015 року на його кредитну карту встановлений кредитний ліміт у розмірі 1370 грн., тоді як відповідно до розрахунку суми боргу по договору, 05.01.2016 року відповідачем отримано кошти в розмірі 5373,11 грн., що не узгоджується між собою, а тому ці докази не можуть бути покладені в основу судового рішення (а.с. 11, 12). Також, розрахунок суми боргу по договору, який наданий позивачем не оформлений належним чином, оскільки він містить печатку на якій зазначено, що даний документ дійсний лише за підписом [PERSON], при цьому він не містить назви посади та прізвища посадової особи, яка склала даний розрахунок та підписала його, що також не відповідає вимогам до оформлення документів встановлених ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003 року, відповідно до п. 1.1 якого, даний стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed