Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача Територіальної громади в особі Мар'янівської сільської ради, Хмільницького району, Вінницької області та [PERSON], відповідно до якого просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 50,6 кв. м., посилаючись на те, що [INFO] померла його матір [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, в тому числі: житловий будинок [ADDRESS] З приводу оформлення спадщини, у визначений законом термін позивач звертався до нотаріуса, однак йому було рекомендовано питання щодо визнання права власності на майно вирішувати в судовому порядку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповідач не заперечує проти їх задоволення, а треті особі заперечень щодо заявленних позовних вимог не мають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 жовтня 2013 року підтверджується, що [INFO] у віці 86 років, в с. Мар'яніка Хмільницького району Вінницької області померла [PERSON], про що 04 жовтня 2013 року складено відповідний актовий запис № 10. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, в тому числі: житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 50,6 кв. м., який складається з житлового будинку літ "А" та господарських будівель та споруд. Вказане підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданим Хмільницьким РСП КП "ВООБТІ" 24 грудня 2013 року. Належність житлового будинку [PERSON] підтверджується також довідкою сільської ради № 169 від 16 квітня 2014 року, також відповідно до довідки сільської ради за № 170 від 16 квітня 2014 року [PERSON] передано безоплатно земельну ділянку площею 0,38 га по [ADDRESS] Заповітом, складеним [PERSON] 30 липня 2013 року, доведено, що житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 56,8 кв. м., житловою площею 39,2 кв. м. вона заповіла [PERSON]. Згідно заповіту від 17 лютого 2000 року посвідченого секретарем Мар'янівської сільської ради [PERSON] вищезгадинний житловий будинок заповіла позивачу, його братам [PERSON], [PERSON] та його сестрі [PERSON]. 09 липня 2012 року [PERSON] складає заповіт посвідченний секретарем Мар'янівської сільської ради, згідно якого заповідає сестрі позивача [PERSON] Земельну ділянку згідно державного акта. Позивач своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини, його брати [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняли і на неї не претендують, про що є їх заяви. Сестра позивача - [PERSON] також прийняла спадщину шляхом подачі заяви в нотаріальну контору, але вона не заперечує, щоб вищезгаданний будинок після смерті матері залишився позивачу по справі, а вона претендує тільки на земельну ділянку згідно заповіту від 09 липня 2012 року. Довідкою Хмільницької районної державної нотаріальної контори № 507/02-17 від 16 червня 2014 року, доведено, що можливості вчинення такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, в т. ч. і на житловий будинок не має можливочті у зв'язку з відсутністю на нього правовстановлювальних документів. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин пов'язаних із набуттям спадкодавцем права на житловий будинок, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Тобто записи у погосподарських книга визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином здобуті докази свідчать про те, що при житті спадкодавець володіла, користувалася та розпоряджалася вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у її власності, і вказане право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач являється спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці на спадщину не претендують, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право як спадкоємця за заповітом на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми.

Outcome: approved