Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому зазначила, що вона народилася [INFO] року. В актовому записі про її народження за № 07 від 10 травня 1999 року її батьком записаний [PERSON] та мати [PERSON]. Батько [PERSON], відбуває покарання у місцях позбавлення волі з 10.12.2009 року. Був засуджений за вчинення злочину терміном на 11 років і кінець строку 01.01.2020 року. Мати [PERSON], зареєстрована у с. Василівка, Добровеличківського району Кіровоградської області, але на даний час проживає у м. Кропивницький. З дитинства вона знає, що мати ніде не працювала, вживала спиртні напої, в сім'ї завжди було важке матеріальне становище. З 2010 року вона навчалася у Добровеличківській школі-інтернат, вдома перебувала лише під час канікул. Мати ніколи її не провідувала у школі, не цікавилася її успіхами, мріями на майбутнє. Поряд були чужі люди, які розуміли її і підтримували. За допомогою чужих, але небайдужих людей, вона вступила на навчання до Уманського медичного коледжу, де навчається на даний час на ІІ курсі. Через відсутність гуртожитку змушена винаймати квартиру, платити за яку її стипендії не вистачає, а від матері матеріальна допомога відсутня. Тому зазначені обставини спонукали позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Додала, що [PERSON] не цікавиться її долею як своєї дитини починаючи із часу її навчання у школі, а постійно вела аморальний спосіб життя. В подальшому вона проживала у будинку із своєю бабусею, яка про неї піклувалась, однак у зв'язку із її смертю, продовжувала проживати у будинку матері, яка про неї не піклувалася. Також в судовому засіданні позивач заявила клопотання про заочний розгляд справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному ч.3 ст. 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася, поважних причин своєї неявки, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Добровеличківська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, суду повідомила, що повністю підтримує позовні вимоги позивача, так як мати позивача взагалі не піклується про свою доньку та веде аморальний спосіб життя. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. З огляду на зазначене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи . Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] [INFO] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Юр'ївською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області 10.05.1999, а.с.7). Батьком згідно свідоцтва про народження дитини є [PERSON]. Згідно довідки Устинівського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області № 37 [PERSON], [INFO], засуджений 10.12.2009 року Апеляційним судом Кіровоградської області за п.5 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі та на теперішній час відбуває покарання в Устинівському виправному центрі ДПтСУ України Кіровоградської області № 37 ( а.с.18). З довідки про склад сім'ї № 79 від 13.01.2017 виданої Дружелюбівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області з'ясовано, що до складу сім'ї [PERSON] входить мати [PERSON] та брат [PERSON] ( а.с. 16). Відповідно до довідки - характеристики № 02-39-10 від 13.01.2017 року [PERSON] [INFO], зареєстрована в с.Василівка, але фактично за місцем реєстрації не проживає. Місце її перебування не відоме, під час проживання ніде не працювала, зловживала алкогольними напоями. На утриманні має неповнолітню доньку, нехтує своїми обов'язками щодо утримання та виховання доньки ( а.с. 17). Згідно повідомлення Добровеличківської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів Добровеличківської районної ради № 54 від 03.02.2017 року, [PERSON], [INFO], навчалась у навчальному закладі з 01.09.2010 по 27.05.2016 року. За час навчання мати навчанням та вихованням дитини не цікавилась, виховання доньки повністю передала на відповідальність класного керівника та вихователя школи. По закінченню школи мати не виявила бажання подбати про подальше навчання дитини, до медичного коледжу дівчинка вступила завдяки піклуванню класного керівника ( а.с. 12). Відповідно до листа в.о.директора Уманського медичного коледжу від 08.02.2017 №90, [PERSON] дійсно навчається в даному учбовому закладі, на батьківські збори які проводились, мати не з'являлась та не цікавилась її успіхами ( а.с. 13). З довідки, виданої Уманським медичним коледжем № 486 від 29.12.2016 року [PERSON] навчається в коледжі з 01.09.2016 року на відділенні сестринська справа денного стаціонару на державній основі. Термін закінчення навчання 10.07.2019 р. ( а.с. 14). Відповідно до довідки про доходи виданої Уманським медичним коледжем № 39 від 19.01.2017 року, [PERSON] з вересня по грудень 2016 року отримувала стипендію у загальному розмірі 3110 грн. ( а.с.15). Комісією з питань захисту прав дитини Добровеличківської РДА Кіровоградської області винесено рішення №1 від 20.01.2017 року про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON] ( а.с. 10). Добровеличківською РДА Кіровоградської області, як органом опіки та піклування, 20.01.2017 року надано висновок № 01-32/20/1 про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] під час проживання за місцем реєстрації ніде не працювала, зловживала алкогольними напоями, вихованням і життям дитини мати не цікавилась( а.с.9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що вона працює вчителем фізики Добровеличківської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів Добровеличківської районної ради. Познайомилась із позивачкою приблизно у 2010 році, коли вона навчалась у школі. Під час навчання [PERSON], її мати за нею не піклувалася, зловживала спиртними напоями. На батьківські збори майже не приходила. В подальшому, коли позивачка вступила в Уманський медичний коледж, мати взагалі самоусунулась від утримання дитини та взагалі не цікавилась її життям. Водночас [PERSON] досить добре навчається та має позитивні характеристики. На даний момент [PERSON] навчається на ІІ курсі Уманського медичного коледжу однак мати так і продовжує ухилятись від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд зазначає, що в Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України „Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Кодексу). Відповідно до ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди використовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 27 Європейської конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року, (ратифікованої Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав" суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Крім того, зазначеною Постановою Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності суд вважає, що відповідач без поважних на те причин не виявляла материнської турботи та піклування до дитини, не цікавиться життям дитини. Отже суд вважає, що її необхідно позбавити батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач, має право вимагати стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, а відповідач зобов'язана їх сплачувати, тому позовну вимогу щодо стягнення аліментів на особисте утримання необхідно задовольнити повністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць . Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог . Отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на загальну суму 640 гривень 00 копійок та на користь держави необхідно стягнути судові витрати на загальну суму 640 гривень 00 копійок. На підставі ст. ст. 164 - 167 СК України, ст. ст. 27, 28, 29 Європейської конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, рішення Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України", постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав " №3, від 30.03.2007 року,

Outcome: approved