Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

29 листопада 2013 року до Суворовського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Одеського виробничого об'єднання «Електрик» Українського товариства глухих до [PERSON] про визнання правочину купівлі-продажу недійсним та визнання права власності. Із позову вбачається, що 15 липня 1999 року Одеська обласна організація Українського товариства глухих в особі представника Міхєєва С. Д. і Одеське виробниче об'єднання «Електрик» Українського товариства глухих уклали договір дарування магазину, котрий розташований за адресою: [ADDRESS]. 15 листопада 2003 року між Одеським виробничим об'єднанням «Електрик» Українського товариства глухих та [PERSON] було укладено договір №159/25 купівлі-продажу нерухомого майна, магазину за адресою: [ADDRESS]. Договір зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі "GIP" і не підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 15 Закону України " Про товарну біржу" угода, яка зареєстрована на біржі не підлягає нотаріальному посвідченню. Проте дана норма Закону України "Про товарну біржу" суперечить ст.47 ЦК України (в редак 1963 року) чинної на час укладення угоди, згідно якої нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, прямо вказаних в законі. Відповідно до ст. 227 ЦК України ( в ред. 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку, повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоч однією із сторін є громадянин. Таким чином на час укладення угоди між сторонами, існувала колізія правових норм встановлених ЗУ "Про товарну біржу" та Цивільним кодексом України. Так як предметом укладеної сторонами угоди є нерухоме майно - магазин за адресою: [ADDRESS], укладений між фізичною та юридичною особою, він мав бути нотаріально посвідченим, відповідно до вимог ЦК України, чинного на час укладення угоди, так як ЦК України має вищу юридичну силу по зрівнянню з ЗУ "Про товарну біржу". Представником позивача в позові зазначено, що під час укладення договору купівлі-продажу відповідачем не сплачено повну суму кошів, а саме недоплачено 5000 гривень та в договорі замість відповідача розписалась по стороння особа. Враховуючи викладене представник Одеського виробничого об'єднання «Електрик» Українського товариства глухих просить визнати недійсним договір №159/25 купівлі-продажу нерухомого майна, магазину за адресою: [ADDRESS], котрий укладений 15 листопада 2003 року між Одеським виробничим об'єднанням «Електрик» Українського товариства глухих та [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду клопотання в якому просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав клопотання в якому позов визнав та просив розглядати справу у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно до вимог ч.4 ст. 174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно договору №159/25, котрий укладений на Одеській універсальній товарній біржі "GIP", купівлі-продажу нерухомого майна, магазину за адресою: [ADDRESS] від 15 листопада 2003 року, Одеське виробниче об'єднання «Електрик» Українського товариства глухих продало та [PERSON] купив вказаний магазин. (а.с.12-14). Відповідно до ч.7 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України, до позовів про визнання заперечної угоди та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 01.01.2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, яке діяло раніше, тобто ЦК України в редакції 1963 року із змінами та доповненнями. Згідно ст..71 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність за такою категорією позовів передбачалась у три роки. Як вказано вище, договір купівлі-продажу спірного майна між сторонами був укладений 15 листопада 2003 року, тобто строк позовної давності минув 15 листопада 2006 року. Згідно ст.75 ЦК України ( в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Таким чином, суд вважає, що позивачем порушені строки звернення з позовом до суду, питання поновлення таких строків до суду не ставилося, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed