Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Харківська міська фінанси-кредитна спілка "Криниця" звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Харківської міської фінансово-кредитної спілки "Криниця" заборгованість по кредитному договору №105-15 від 13.07.2015 р. у розмірі 324 800,00 грн., відшкодувати судовий збір у розмірі 4 872,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 13 липня 2015 року між Харківською фінансово-кредитною спілкою "Криниця" та [PERSON] було укладено кредитний договір №105-15. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Позивач надав кредит у сумі 70 000,00 грн., а Відповідач зобов`язався повернути кредит у строк до 13 січня 2016 року. Позивач свій обов`язок по Кредитному договору №105-15 від 13.07.2015 року. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав. Пунктом 6.2 Кредитного договору визначено, що у випадку порушення Позичальником зобов`язань в частині своєчасного повернення суми кредиту, Кредитодавець стягує суму кредиту з урахуванням 2% від суми непогашеного кредиту за кожен день прострочення платежу. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем умов Кредитного договору, Відповідач повинен сплатити Позивачу загальну суму заборгованості, що станом на 14 травня 2018 року становить 324 000,00 грн., з них: 70 000,00 грн. - сума заборгованості за кредитним договором; 254 800,00 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2020 р. (головуючий суддя [PERSON]) відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 р. (головуючий суддя [PERSON]) закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Рішенням Вищої Ради правосуддя №1000/0/15-20 від 16.04.2020 року [PERSON] звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку. Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду згідно протоколу від 17.04.2020 року справа №640/8830/18 (н/п 2/953/1255/20) передано на розгляд судді Київського районного суду м. Харкова Лях М.Ю. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує, позов просить задовольнити. Відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду за останнім відомим місцем реєстрації ( [ADDRESS] ) в судове засідання повторно не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, відзиву проти позову не надав. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено та підтверджується Кредитним договором № 105-15 від, укладеним 13.07.2015 між Харківської міської фінансово-кредитної спілки «Криниця» та [PERSON] , відповідно до умов якого [PERSON] надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 70 000,00 грн. строком до 13.01.2016. Відповідно до Видаткового касового ордеру від 13.07.2015 року [PERSON] видано 70 000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором виконав своєчасно та повністю, надавши [PERSON] в розпорядження грошові кошти за договором. Пунктом 6.2 Кредитного договору передбачено сплата штрафних санкцій в разі порушення зобов`язань з повернення суми кредиту, а саме сплата 2% від суми непогашеного кредиту за кожен день прострочення платежу. Згідно наданого позивачем розрахунку пені за несвоєчасне повернення суми кредиту по кредитному договору 105-15 від 13.07.2015 року, за період з січня 2016 року по липень 2016 року становить 254 800,00 грн. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. З огляду на вищевикладене, за результатами повного та всебічно дослідження обставин справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів в спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Харківської міської фінансово-кредитної спілки «Криниця». Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved