Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

В листопаді 2013 р. ПАТ КБ "Приват Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказував на те, що 04.04.2006 р. між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний договір складався з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Оскільки відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором не виконував у встановленому договором порядку, ПАТ КБ "Приват Банк" просить стягнути заборгованість, станом на 03.11.2013 р. в розмірі 14 914 грн. 09 коп. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви, просить про розгляд справи без його участі, підтримавши вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заяву та просив про застосування судом строку позовної давності до заявлених вимог також посилався на не відповідність розрахунку позивача наявної сумі заборгованості. Вислухавши відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 04.04.2006 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ КБ "Приват Банк") та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 3 000 грн. 00 коп., з виплатою 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом за його використання, строк дії договору відповідає строку дії картки. Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Строк дії картки [PERSON], отже й договору, закінчився у грудні 2008 року, що вбачається з оригіналу картки та її копії, долученої до матеріалів справи. Доказів протилежного позивачем не надано. Як вбачається зі змісту пояснень відповідача, як позичальник він був ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, якими визначена відповідальність сторін за порушення зобов`язань за даним договором, які долучені позивачем до позовної заяви, містять підпис відповідальної особи та належним чином завірені позивачем. Накази ПриватБанку № С-89 від 24.05.2005 року; № С-120 від 20.07.2005 року; № 1663 від 31.08.2005 року, надані представником позивача, стосовно змін в долучені до позову Умови та правила надання банківських послуг на підтвердження збільшення Банком строку позовної давності та ознайомлення відповідача із цими умовами, та, відповідно іншою редакцією Правил, судом не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази, оскільки вони не містять підпису відповідача, підпису відповідальної особи позивача в оригіналі, не завірені належним чином, виготовлені за допомогою ІНТЕРНЕТ ресурсів. Згідно п.3.18. Правил, долучених до позову, усі спори, які виникають між сторонами при реалізації договору вирішуються у відповідності до діючого законодавства України. Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 статті 264 ЦК ). Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості, витягу з особового рахунку вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснив 27 липня 2009 року, то перебіг позовної давності за попередніми платежами перервався, та з цього часу перебіг позовної давності почався заново. Таким чином, строк позовної давності слід рахувати з останнього платежу, а тому він спливає у липні 2012 р. Отже, звернувшись до суду у листопаді 2013 року, ПАТ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення кредитної заборгованості. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності.

Outcome: dismissed