Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У квітні 2016 року до суду із позовом про стягнення заборгованості звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк). Свої вимоги обґрунтувало тим, що 19 жовтня 2012 року [PERSON] стала клієнтом Банку, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». 12 липня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» відповідно до Тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 25000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень плюс 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що стало причиною виникнення заборгованості, яка станом на 29 лютого 2016 року складає 51321 гривню 14 копійок, і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 23499 гривень 01 копійка; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23902 гривні 08 копійок; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1000 гривень 00 копійок, штрафу в розмірі 500 гривень 00 копійок (фіксованої частини), штрафу в розмірі 2420 гривень 05 копійок (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, тому Банк просив позов задовольнити, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та 1378 гривень 00 коп. на відшкодування судових витрат. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та її представник проти задоволення позовних вимог заперечили, пояснивши, що гроші 17 та 18 січня 2015 року зняли шахраї. Крім того, представник позивача вказав, що Банк не повідомив відповідача, що проводиться службове розслідування за фактом зняття коштів із карткового рахунку [PERSON], Банк наводить лише припущення, що вказані дії могла зробити або сама [PERSON], або хтось інший. Окрім цього, представник позивача вказував, що [PERSON] не повинна нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо Банком не доведено, що спеціальний платіжний засіб, тобто банківську пластикову картку, було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого платіжного засобу його держателем. Заслухавши пояснення відповідача, її представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 19 жовтня 2012 року [PERSON] стала клієнтом Банку, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». 12 липня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold», відповідно до Тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 25000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-31). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19 жовтня 2012 року станом на 29 лютого 2016 року заборгованість складає 51321 (пятдесят одна тисяча триста двадцять одна) гривня 14 копійок, з яких 23499 (двадцять три тисячі чотириста девяносто девять) гривень 01 копійка заборгованості за кредитом, 23902 (двадцять три тисячі девятсот дві) гривні 08 копійок заборгованості по процентам за користування кредитом, 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок нарахована комісія, 500 (пятсот) гривень 00 копійок штрафу (фіксованої частини), 2420 (дві тисячі чотириста двадцять) гривень 05 копійок (процентна складова) (а.с. 4). Відповідач та її представник посилалися на те, що особисто [PERSON] грошові кошти з картки не знімала у період 17 та 18 січня 2015 року, хто це робив, їм не відомо. У зв'зку із цим, [PERSON] не може нести відповідальність за здійснення вказаних платіжних операцій, і відповідно сплачувати заборгованість, яка утворилась у результаті такого зняття коштів. Суд оцінює критично зазначене твердження відповідача та її представника виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач довів, що кошти з рахунку [PERSON] 17 та 18 січня 2015 року були зняті через інтернет-сайти з ручним вводом реквізитів карти, а саме із зазначенням № рахунку, CVV2 коду, строку дії карти, та з дотриманням процедури 3-D security. Всі ОТП-паролі відправлялись на фінансовий номер [PERSON] +380674247970 (а.с. 77, 78, 82, 83, 99, 100, 105). В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що номер телефону +380674247970 (зазначено як фінансовий номер), вже тривалий час належить їй і вона до сьогоднішнього дня ним користується. Отже, суд приходить до висновку, що перерахування коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося за допомогою електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу (№ рахунку, CVV2 коду, строку дії карти) та його держателя (направлення ОТП-паролів на фінансовий номер [PERSON]І.). В судовому засіданні не було подано та досліджено жодного доказу, який свідчив би про те, що [PERSON] не отримувала на свій фінансовий номер ОТП-паролів, за допомогою яких можливо завершити процес перерахування коштів з рахунку на рахунок через інтернет-сайти. Посилання відповідача та її представника на те, що [PERSON] не знає, як здійснювати перерахування коштів через інтернет-сайти, тобто без фізичного пред'явлення пластикової картки (через банкомат чи касу банку) - нічим не підтверджені. Окрім цього, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6.7, 6.8 Положення "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувались або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Така ж правова позиція висловлена і у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові суду від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Доказів того, що [PERSON] невідкладно повідомила Банк про те, що з її рахунку 17 та 18 січня 2015 року були зняті кошти третіми особами, суду надано не було. Отже, доведено, що відповідач своєю бездіяльністю сприяла використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанку» до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір у розмірі 1378 гривень 00 коп. (а.с. 1). Таким чином, відповідачу належить сплатити Банку зазначену суму на відшкодування понесених ними судових витрат. На підставі ст. 509, 526, 530, 1049,1054 ЦК України,

Outcome: approved