Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] . [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф., Золотниківська сільська рада Теребовлянського району Тернопільської області, про визнання недійсним договору дарування нежитлової будівлі (складу) від 24 грудня 2015 року, витребування майна від добросовісного набувача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] . [PERSON] позов підтримав із підстав та мотивів, викладених у ньому. Зокрема, вказав, що за відповідачем [PERSON] на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2015 року, яке в подальшому, а саме 12 квітня 2018 року, було скасоване апеляційним судом Тернопільської області, було визнано право власності на нежитлову будівлю склад за літерою Д загальною площею 162 кв.м, яка розташована по [ADDRESS] . Набувши незаконно у власність вказане нерухоме майно, [PERSON] 24 грудня 2015 року уклав із своєю дочкою [PERSON] , відповідачем у справі, договір дарування вказаної нежитлової будівлі (складу), згідно з яким остання стала його власником. Однак, постановою апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2015 року скасовано із підстав відсутності рішень загальних зборів усіх співвласників майна колективного сільськогосподарського підприємства про виділення [PERSON] в натурі майна із майна, що знаходилось у спільній частковій власності членів селянської спілки. Оскільки [PERSON] не був належним та законним власником зазначеного нерухомого майна та в подальшому його подарував своїй дочці, що свідчить про безвідплатний характер договору, вважає, що таке майно слід витребувати від добросовісного набувача, тобто відповідача [PERSON] та повернути його відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України у спільну часткову власність членів ліквідованої селянської спілки «Надріччя». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позову не визнали, вказавши, що підстав для визнання договору дарування нежитлової будівлі (складу) від 24 грудня 2015 року немає, оскільки вказаний договір укладено відповідачами [PERSON] та [PERSON] з додержанням вимог ст.203, 717,718, 719 ЦК України. Крім того, вказали, що позивачем не доведено, в якій частині порушено її право власності (право на частку в спірному майні на час розпаювання) як члена колишньої селянської спілки «Надріччя», за захистом якого вона звернулась до суду, незважаючи на те, що їй як члену вказаної спілки було виділено частку майнового паю в натурі у приміщенні зернового піднавісу. На думку відповідача та його представника, скасування апеляційною інстанцією рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2015 року не тягне за собою автоматичного скасування права власності. Немає підстав для витребування від добросовісного набувача, тобто відповідача [PERSON] , нежитлової будівлі (складу) та повернення його відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України у спільну часткову власність, оскільки [PERSON] власником цього майна ніколи не була, а селянська спілка «Надріччя» ліквідована, її правонаступники відсутні. У задоволенні позову просять відмовити. Третя особа приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф. у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду. Третя особа Золотниківська сільська рада Теребовлянського району Тернопільської області у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2015 року за [PERSON] визнано право власності на нежитлову будівлю : склад за літерою « Д » загальною площею 162,4 кв.м, яка розташована по [ADDRESS] згідно з виготовленою Теребовлянським БТІ на його ім' я технічною документацією. 31 серпня 2015 року реєстраційною службою Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області вчинено державну реєстрацію права власності за №10978208, згідно з яким за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (склад) за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 162.4 кв.м . Будучи власником зазначеного нерухомого майна, [PERSON] та [PERSON] 24 грудня 2015 року уклали письмовий договір дарування нежитлової будівлі (складу), який посвідчено приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 2144, відповідно до якого [PERSON] передав безоплатно, а [PERSON] прийняла у власність як дарунок нежитлову будівлю (склад) за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 162.4 кв.м . Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року вказане судове рішення скасовано та постановлено нове рішення, яким у позові [PERSON] , [PERSON] до Комісії спілки власників майнових паїв селянської спілки "Надріччя", третя особа - Теребовлянське бюро технічної інвентаризації, про визнання права власності на нежитлові будівлі відмовлено. Підставою для скасування судового рішення першої інстанції стало те, що виділення [PERSON] , як члену селянської спілки "Надріччя", майна в натурі проведено з порушенням вимог Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», указу Президента України «Про заходи щодо забезпечення майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 28 лютого 2001 року № 62/2009, постанови КМУ від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 (далі - Порядок) та Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315. Зокрема, у своїй постанові апеляційний суд вказав, що жодним рішенням загальних зборів співвласників не затверджувались пропозиції щодо виділення спірного майна в натурі [PERSON] , спірне майно в установленому законом порядку останньому не виділялось, а також не встановлено, ким оспорюються його права, оскільки комісія спілки власників майнових паїв селянської спілки «Надріччя» не є юридичною особою, не встановлено, хто є правонаступником селянської спілки "Надріччя". Судом встановлено, що оспорюваний договір дарування укладений сторонами з додержанням вимог ст.203, 717,718, 719,720,721 ЦК України. Жодних доказів, які б підтверджували те, що сторони договору не додержались загальних і спеціальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності договору, представником позивача (за винятком постанови апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року) суду не подано. Суд вважає, що скасування апеляційним судом Тернопільської області рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2015 року, яким за відповідачем [PERSON] визнано право власності на спірне нерухоме майно, не тягне за собою автоматичного припинення в нього права власності на таке майно. Саме ця обставина, яка встановлена у 2018 році, на думку суду, не може свідчити про те, що [PERSON] , укладаючи 24 грудня 2015 року договір дарування нежитлової будівлі (складу), не був його законним власником, а тому не міг таким нерухомим майном розпоряджатись. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] , виданого [PERSON] , її частка у майні селянської спілки «Надріччя», с.Надрічне Теребовлянського району Тернопільської області, складає 1056 грн. або 0.418 відсотків при загальній вартості майна пайового фонду підприємства станом на 1 січня 2001 року, який складав 252583 грн. Ні у позовній заяві, ні під час розгляду справи судом, представником позивача не вказано, яка вартість спірного нерухомого майна нежитлової будівлі (складу) складала на час розпаювання селянської спілки «Надріччя», яка саме частка у цьому майні належала [PERSON] і на яку частку у цьому майні порушено її право власності, за захистом якого вона звернулась до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним та витребування майна від добросовісного набувача. Така частка [PERSON] у спірному майні не може бути визначена самостійно і судом за відсутності доказів, поданих представником позивача. У нерухомому майні - нежитловій будівлі (складі) мали свої частки і інші співвласники майнових паїв, які не уповноважували [PERSON] звертатись до суду в їх інтересах як співвласників про визнання договору дарування в повному обсязі. Під час дослідження письмових доказів судом також було з`ясовано, що після визнання за [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно рішенням Надрічненської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 21 серпня 2015 року № 226/1 «Про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди на території Надрічненської сільської ради» [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди в розмірі 0.1215 га на території Надрічненської сільської ради для ведення особистого селянського господарства під господарськими будівлями і дворами, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що підстав для визнання договору дарування нежитлової будівлі (складу), який посвідчено приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. 24 грудня 2015 року за реєстром 2144, немає. У позові представник позивача просить витребувати від добросовісного набувача, тобто відповідача [PERSON] , спірне нерухоме майно та повернути його відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України у спільну часткову власність членів ліквідованої селянської спілки «Надріччя». З огляду на те, що договір дарування нежитлової будівлі (складу) судом не визнано недійсним, а також того факту, що статтею 388 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав, відповідно до яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, а позивач [PERSON] не була власником нежитлової будівлі (складу) та й селянська спілка «Надріччя» ліквідована, суд вважає, що у витребуванні від добросовісного набувача [PERSON] вказаного нерухомого майна та повернення його у спільну часткову власність членів ліквідованої селянської спілки «Надріччя» слід відмовити. Суд при оцінці доказів не приймає до уваги довідку комісії по розпаюванню майна колишньої селянської спілки «Надзбруччя» від 3 жовтня 2018 року, оскільки такий доказ подано не сторонами у справі, а іншою особою, яка не залучена у встановленому законом порядку до справи. Беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, подані сторонами, суд вважає, що представником позивача не доведено порушення прав позивача відповідачами, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed