Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

1. Виклад доводів пред`явленого позову. У грудні 2020 року комунальне некомерційне підприємство Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» (далі - КНП «ББЛІЛ») звернулося до [PERSON] з позовом про стягнення збитків у сумі 66528 грн. 09 коп. В обґрунтування позову, КНП «ББЛІЛ» зазначило, що на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 року у справі №359/5244/18, яке набрало законної сили, було встановлено, що [PERSON] , будучи завідуючим пологового відділення лікарні, не провів необхідні діагностичні обстеження та обрав неправильну тактику лікування [PERSON] , внаслідок чого надання медичної допомоги останній було визнано таким, що не відповідає стандартам та протоколам надання медичної допомоги. В подальшому, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року у справі 359/1598/19, яке також набрало законної сили, було задоволено позов [PERSON] до КНП «ББЛІЛ». Судом встановлено, що лікарі [PERSON] та [PERSON] не виконали мінімального обстеження [PERSON] до початку операції та передчасно почали лікування шляхом хірургічного втручання, та було стягнуто з лікарні на користь [PERSON] матеріальна шкода в розмірі 9446,08 грн., моральна шкода в розмірі 50000 грн. Крім того, Бориспільським ВП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за заявою [PERSON] №12017110100002666 від 05.12.2017 за ч.1 ст.140 КК України. Оскільки позивач перерахував [PERSON] кошти за рішенням суду у розмірі 59446,08 грн., судовий збір 768,40 грн., а також сплатив витрати на виконавче провадження та виконавчий збір у розмірі 6313,61 грн., тому ці кошти є збитками, і відповідно до ст.ст. 22, 1172, 1191 ЦК України та ст.130 КЗпП України підлягають стягненню в порядку регресу з працівника, який безпосередньо завдав шкоди, з [PERSON] . Стягненню підлягають збитки в повному розмірі відповідно до положень п.3 ст.134 КЗпП України. 2. Процесуальні дії по справі. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2021 року було залишено позовну заяву без руху (а.с.29-30). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.36-37). 05 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив від [PERSON] разом з заявою про продовження процесуальних строків. Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позивач не послався на жоден юридичний факт, який дає право роботодавцю притягти до матеріальної відповідальності працівника, відсутність вини [PERSON] . Крім того, в позові йдеться виключно про притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, яка не може бути застосована в трудових відносинах. Також, позивачем не надано належним чином завірених доказів на підтвердження своїх вимог. У судовому засіданні представник позивача Мельниченко В.С. підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Зазначає, що оскільки в чинному законодавстві немає визначення поняття "шкода", просить стягнути з відповідача саме збитки, в той же час як такі, що завдані працівником при виконанні ним своїх обов`язків. Звертає увагу, що стягненню підлягає повний розмір шкоди, завданої працівником. Крім того, ним надані суду докази, в тому числі платіжні доручення, оформлені через онлайн-банкінг АТ "КБ "Приватбанк", копії постанов державного виконавця Бориспільського ВДВС, які підтверджують факт сплати позивачем грошових коштів за рішенням суду у справі №359/1598/19. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Звернула увагу суду на неподання позивачем належним чином завірених доказів разом з позовною заявою. Крім того, у цивільній справі № 359/1598/19 не було у належний спосіб залучено [PERSON] у якості третьої особи, а тому на підставі ч.2 ст.54 ЦПК України, обставини справи, встановлені судовим рішенням у цій справі, не мають юридичних наслідків при розгляді цієї справи. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Наказом Бориспільської ЦРЛ №168 від 24 березня 2017 року (а.с.6) [PERSON] був призначений на посаду завідуючого пологового відділення. Постановою Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №359/5244/18 (а.с.7-9) було залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року. Так, предметом спору у справі було часткове визнання неправомірним та скасування наказу про оголошення догани. Так, у постанові зазначено: "Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідно до висновку клініко-експертної комісії Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 15 лютого 2018 року і висновку клініко-експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України, у тому числі [PERSON] , не провів необхідні діагностичні обстеження та обрав неправильну тактику лікування, так як безпідставно дійшов до висновку про необхідність хірургічного втручання, унаслідок чого надання медичної допомоги [PERSON] у КНП БРР «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» було визнано таким, що не відповідає стандартам та протоколам надання медичної допомоги. [PERSON] не виконав мінімального обстеження до початку операції та передчасно розпочав лікування [PERSON] шляхом хірургічного втручання. Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що відповідачем правомірно наказом від 04 квітня 2018 року № 173 застосовано, у тому числі до [PERSON] , дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Крім того, наказом КНП БРР «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 05 червня 2018 року № 246 з [PERSON] та [PERSON] було знято дисциплінарне стягнення у вигляді догани накладеної вищевказаним наказом відповідача. Доводи касаційної скарги про те, що у спірному наказі відповідача не зазначено, у чому саме полягає протиправне діяння [PERSON] безпідставні, оскільки у наказі вказано, що останньому оголошено догану за необґрунтований діагноз, не проведення у повному обсязі діагностичних обстежень, неправильний вибір тактики лікування (відсутність наказів до хірургічного втручання) при наданні медичної допомоги [PERSON] , ці обставини підтверджуються вищевказаними висновками клініко-експертної комісії та іншими доказами у справі, які оцінені та досліджені судами". Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року по справі № 359/1598/19 (а.с.10-13) було стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 9446 грн. 08 коп. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., також стягнуто з лікарні на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. Судом у рішенні було надано оцінку висновку клініко-експертної комісії Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації відповідно, до якого за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування гр. [PERSON] в умовах Бориспільської ЦРЛ зокрема виявлені недоліки: на стаціонарному рівні: необґрунтований діагноз; не проведені в повному обсязі діагностичне обстеження; неправильно обрана тактика лікування (немає показів до хірургічного втручання). Також недоліки при наданні медичної допомоги та медичного обслуговування гр. [PERSON] були встановлені і у висновку Міністерства охорони здоров`я України, в якому зазначено, що надання медичної допомоги та медичного обслуговування [PERSON] в Бориспільській центральній районній лікарні не відповідає стандартам та протоколам надання медичної допомоги. З даного висновку також вбачається, що лікарі [PERSON] та [PERSON] не виконали мінімального обстеження [PERSON] до початку операції та передчасно почали лікування шляхом хірургічного втручання. Судом під час судового засідання були оглянуті матеріали цивільної справи №359/1598/19 у двох томах. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.144-145 т.1 справи № 359/1598/19) були залучені до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору. В подальшому [PERSON] повідомлявся про розгляд справи шляхом вручення повістки через представника лікарні, за адресою місця роботи, за відомою суду адресою. Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року (а.с.45-54 т.2 справи № 359/1598/19) було залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року. 02 грудня 2020 року постановою старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ЦМУМЮ (м.Київ) Пільтяй Г.В. було відкрито виконавче провадження №63744478 (а.с.21,99) з виконання виконавчого листа №359/1598/19 щодо стягнення з Бориспільської ЦРЛ на користь [PERSON] матеріальної шкоди 9446,06 грн. та моральної шкоди 50000,00 грн. На виконання судового рішення, відповідно до платіжних доручень від 04 грудня 2021 року (а.с.23,24,97,98), позивач перерахував на рахунок Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ЦМУМЮ (м.Київ) наступні грошові кошти: №978 на суму 9446,06 грн. (призначення платежу: оплата за матеріальну шкоду [PERSON] ), №977 на суму 50000,00 грн. (призначення платежу: оплата за моральну шкоду [PERSON] ), №976 на суму 369,00 грн. (призначення платежу: оплата витрат на проведення виконавчих дій), №974 на суму 5944,61 грн (призначення платежу: оплата виконавчого збору на проведення виконавчих дій). Всього позивачем в межах виконавчого провадження ВП №63744478 було сплачено коштів на загальну суму 65759,67 грн. Постановою старшого державного виконавця Бориспільського ВДВС від 07 грудня 2020 року було закінчено виконавче провадження ВП №63744478 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку зі сплатою боргу, виконавчого збору та витрат (а.с.15,101). 05.12.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №12017110100002666 на підставі заяви [PERSON] від 30.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України. Кримінальне провадження закрито 10.04.2020 за п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.102). Постановою старшого слідчого Бориспільського ВП ГУНП в Київській області Сороки Т.В. від 10 квітня 2020 року було закрито кримінальне провадження № 12017110100002666 у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України (а.с.114). Наказом Бориспільської ЦРЛ №514-К від 27 грудня 2018 року (а.с.5) [PERSON] був звільнений з посади завідуючого пологового відділення з 31.12.2018 по п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а) норми матеріального права. Згідно зі статтею 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі статтею 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року, № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). б) норми процесуального права. Відповідно до ч.2 ст.54 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст.82 ЦПК України). Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій власності законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц). 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Рішеннями судів, що набрали законної сили, були встановлені факти неналежного виконання професійних обов`язків лікарем [PERSON] відносно пацієнтки [PERSON] . Вказаними діями та бездіяльністю відповідача пацієнтці [PERSON] була заподіяна шкода, обов`язок зі сплати якої був правомірно покладений на роботодавця - КНП «ББЛІЛ», позивача по справі. Зазначені обставини відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у справі за позовом КНП «ББЛІЛ» до лікаря [PERSON] про стягнення шкоди (збитків) завданих ним підприємству. Суд критично відноситься до тверджень представника відповідача [PERSON] щодо неналежного залучення [PERSON] у якості третьої особи до справи №359/1598/19. Так, судом були досліджені матеріали цивільної справи, з яких було встановлено, що [PERSON] був у встановлений процесуальним законодавством порядок залучений до участі до справи у якості третьої особи. Він повідомлявся про судові засідання у належний спосіб, тому немає підстав вважати, що обставини справи, встановлені судовим рішенням у справі № 359/1598/19, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого КНП «ББЛІЛ» до цієї третьої особи, на тепер відповідача - [PERSON] . Оскільки, [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем КНП «ББЛІЛ» він несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну КНП «ББЛІЛ», внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків. У той же час, у матеріалах справи відсутні докази, що шкода, завдана діями [PERSON] , має ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Інших обставин, які б на підставі положень ст. 134 КЗпП України давали підстави для висновку про можливість покладення на відповідача (працівника) повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду, при розгляді даної справи також не встановлено. Тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь КНП «ББЛІЛ» збитки у розмірі середнього місячного заробітку відповідача, а позов належить задовольнити частково. Відповідно до довідки № 25 від 01 березня 2021, виданої КНП «ББЛІЛ» (а.с.70), заробітна плата за останні відпрацьовані [PERSON] місяці склала: листопад 2018 року - 13533,96 грн., грудень 2018 року 10823,96 грн. Середньоденна заробітна плата становить 419,96 грн. На підставі викладеного суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути шкоду, завдану відповідачем, як працівником при виконанні своїх трудових обов`язків, та відшкодовану позивачем, як роботодавцем, у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідача, яка в даному випадку становить 8819,16 грн.: (22+20):2= 21 день середньомісячне число робочих днів, 419,96 грн. х 21 день = 8819,16 грн. Позивачем доведено факт сплати визначеної судовим рішенням по справі №359/1598/19 суми завданої шкоди [PERSON] . На підтвердження сплати позивачем надані платіжні доручення - розрахункові документи передбачені Законом України "Про платіжні системи і переказ коштів в Україні", в кожному з яких міститься інформація про проведення банком грошових коштів одержувачу. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача [PERSON] щодо неналежного завірення цих документів, оскільки позивач надав документи визначеного формату, сформовані в системі "Клієнт-банк", які містять установлені реквізити і несуть інформацію про рух коштів. У подальшому, на вимогу суду, представник позивача надав завірені печаткою позивача ідентичні за змістом платіжні доручення. Крім того, як зазначено представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні, вона не ставить під сумнів достовірність даних, відображених у платіжних дорученнях. Також підтвердженням зарахування коштів від КНП «ББЛІЛ» стягувачеві [PERSON] стала постанова про закриття виконавчого провадження з виконання судового рішення по справі №359/1598/19. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення від 14 січня 2021 року (а.с.34) вбачається, що при пред`явленні позову КНП «ББЛІЛ» сплатило судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Позов КНП «ББЛІЛ» задоволений частково, а саме на 13,26% (8819,16 ? 100% / 66528,09). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути за правилами округлення витрати на оплату судового збору у розмірі 278 гривень 73 копійки (2102 / 100% ? 13,26%).

Outcome: partial