Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право особистої власності на квартиру по [ADDRESS] . Обгрунтовує вимоги таким. [PERSON] ,(бабусі позивача), до 01.08.2007року на праві приватної власності належав будинок по [ADDRESS] . У 2007році [PERSON] вирішила продати вказаний будинок та за отримані кошти від продажу придбати однокімнатну квартиру своєму синові [PERSON] , залишок коштів подарувати своєму онукові [PERSON] на його власні, не пов"язані з сім"єю потреби. Бабуся знайшла покупця на будинок, у якої на праві власності знаходилася однокімнатна квартира. Вони домовилися, що покупець переоформлює на [PERSON] однокімнатну квартиру та доплачує 6000доларів США. 01.08.2007року [PERSON] продала, [PERSON] купила будинок за адресою [ADDRESS] , за 32160грн. Цієї ж дати, 01.08.2007року [PERSON] продала, а [PERSON] (батько позивача), купив однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , за 7370грн. У цей же день [PERSON] , як доплату за будинок надала грошові кошти у розмірі 6000доларів США особисто [PERSON] у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] зазначила, що кошти у розмірі 6000доларів США дарує онуку [PERSON] на його власні, не пов"язані з сім"єю потреби. 31.08.2007року [PERSON] за кошти, які належали йому особисто, придбав двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . 26.09.2006року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] .. У шлюбі спільних дітей не мають. 05.07.2016року шлюб між ними розірвано. Заочним рішенням Дружківського міського суду від 11 лютого 2019року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . В березні 2021р. позивач звернувся до нотаріуса щодо відчуження квартири. Нотаріусом встановлено, що квартира була набута позивачем під час перебування в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Тому необхідна згода відповідача на відчуження квартири. [PERSON] , яка подарувала гроші позивачу, [INFO] померла. Вважає, що квартира за адресою [ADDRESS] , є його особистою власністю. 24 травня 2021року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання. (а.с.29-30) Ухвалою суду від 23 червня 2021року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.37) В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги і просить їх задовольнити з підстав викладених в позові. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", оскільки місцезнаходження її невідоме. (а.с.60) Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Судом встановлені фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] є бабусею, а [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 48-49) З 26.09.2006року по 05.07.2016року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (а.с.18). Згідно договору купівлі продажу від 01 серпня 2007року, який посвідчений нотаріусом Миросєді В.М., зареєстрований в реєстрі №5351 , [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність жилий будинок по [ADDRESS] за 32160грн (що дорівнює по курсу НБУ станом на 01.08.2007р - 505грн за 100доларів, 6300доларів США(а.с.14-17) Згідно договору купівлі продажу від 01.08.2007року , який посвідчений нотаріуом Миросєді В.М. , зареєстрований в реєстрі №5347, [PERSON] передала у власність, а [PERSON] придбав у власність квартиру по [ADDRESS] (а.с.11-13) Згідно договору купівлі продажу від 31 серпня 2007року, який посвідчений нотаріусом Миросєді В.М. , зареєстрований у реєстрі за №6329, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] придбав у власність квартиру по [ADDRESS] за 27790грн (що дорівнює по курсу НБУ 5500доларів США) (а.с.8-10) Отже квартира [ADDRESS] придбана позивачем під час шлюбу з відповідачем. Мотиви з яких виходить суд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 6.12.2015 № 6-2641цс15, від 25.11.2015 № 6-2333цс15, від 12.10.2016 № 6-846цс16, від 07.12.2016 № 6-1568цс16від 05.04.2017 № 6-399цс17 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, оскільки право спільної сумісної власності подружжя на майно придбане за час шлюбу презюмується, то обов`язок доводити факт придбання майна за особисті кошти, які належали одному з подружжя, має саме той з подружжя, хто оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Іншими словами тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Отже позивач має довести, що він придбав спірну квартиру за кошти, які належали йому особисто. На підтвердження таких обставин позивач посилається на пояснення свідків. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона за домовленністю з [PERSON] здійснили угоду за якою [PERSON] передала у власність [PERSON] будинок по [ADDRESS] . А в якості оплати за будинок [PERSON] передала у власність сину [PERSON] . [PERSON] однокімнатну квартиру по [ADDRESS] і 6000долларів США. Фактично получився обмін будинку на квартиру з доплатою. Під час цієї угоди були присутні її невістка [PERSON] , та онук [PERSON] , [PERSON] . Під час передачі коштів [PERSON] одразу попросила кошти передати [PERSON] , пояснюючи, що вона похилого віку, їй такі кошти не потрібні, а онук має власні потреби , тому вона бажає, щоб їх отримав онук. Свідок [PERSON] також підтвердила в судовому засіданні, що кошти за будинок в сумі 6000доларів США [PERSON] одразу попросила передати онуку [PERSON] , пояснюючи що дарує їх [PERSON] на його власні потреби. Свідок [PERSON] , який є батьком позивача, в судовому засіданні пояснив, що в будинку по [ADDRESS] проживав його син з дружиною [PERSON] до серпня 2007року. Син захотів будинок продати, оскільки будинок потребував догляду та витрат. Порадившись з бабусею, знайшов варіанти міни будинка на квартиру з доплатою. Бабуся в будинку не жила, вона була лише його власницею. В неї було інше житло. Внаслідок угод з [PERSON] він отримав у власність однокімнатну квартиру, а його син [PERSON] отримав у власність 6000доларів США, які передала йому особисто [PERSON] . Це була воля його матері [PERSON] , щоб [PERSON] отримав кошти за її будинок. Таким чином вона вважала, що забезпечила і сина житлом, і онука грошима. Через місяць син вирішив придбати собі квартиру, на що і витратив кошти, які дала йому бабуся. Дружина сина, [PERSON] , покинула його ще в 2014році, виїхавши до Росії. Як йому відомо, ніяких контактів з ним вона не підтримує, в неї є інша сім"я. На сьогодні сину важко утримувати квартиру, він бажає її продати. Аналізуючи пояснення свідків, письмові докази, які надані позивачем, суд приходить до висновку, що хоча спірна квартира і була придбана під час шлюбу позивача з відповідачем, проте кошти, за які таке майно було набуте, є особистими коштами позивача, оскільки набуті в результаті здійснення його бабусею [PERSON] правочинів щодо продажу її власного майна - будинку по [ADDRESS] , та дарування цих коштів позивачу. Отже суд вважає, що квартира [ADDRESS] , є його особистою приватною власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved