Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому ставить вимогу до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2005 позивач працював на посаді Першого заступника Голови правління ПАТ НАК «Нафтогаз України». З 30.01.2014 позивач був тимчасово непрацездатним, а 15.07.2014 цінним листом з описом від відповідача його було повідомлено про звільнення з займаної посади на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 135-к від 24.06.2014. Посилаючись на те, що відповідач не з»ясував на яку хворобу він хворів, чи не передбачає ця хвороба триваліший строк збереження місця роботи, на те, що він на даний час продовжує хворіти, що позбавляє можливості отримати довідку у відповідача про середній заробіток за останні шість місяців, а відтак його звільнення є незаконним, оскільки здійснено в порушення чинного законодавства. Вказані обставини свідчать про необхідність поновлення позивача на займаній посаді, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] вимоги позивача підтримав, послався на обставини викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представники відповідача ПАТ НАК «Нафтогаз України» Лось В.А., Пац В.О. та Сидоренко А.С., вимоги позивача не визнали, заперечували проти їх задоволення, вказали на те, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки ч.3 ст. 40 КЗпП України не забороняє розривати трудовий договір з працівником у випадку нез»явлення на роботу більше ніж чотирьох місяців в період його тимчасової непрацездатності. При цьому, медичних документів в підтвердження права позивача на збереження свого місця роботи на період тимчасової непрацездатності терміном більше ніж чотирьох місяців, позивачем представлено не було. Представники третьої особи Кабінету Міністрів України Станецька О.В. та Христич А.П. вимоги позивача не визнали, заперечували проти їх задоволення, вказуючи на те, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно п. 5 ст. 40 цього ж Кодексу трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органу у випадку нез»явлення працівника на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. Частина третя даної норми не забороняє розривати трудовий договір з працівником за згадуваною підставою в період його тимчасової непрацездатності. У відповідності до ч.1 ст. 117 Конституції України та ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції та на виконання Конституції та законів України видає постанови і розпорядження, які є обов»язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України, акти Кабінету Міністрів України з організаційно - розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України. У відповідності до ч.1 ст. 24 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, може утворювати, реорганізовувати та ліквідовувати відповідно до закону державні господарські об'єднання, підприємства, установи та організації, зокрема для здійснення окремих функцій з управління об'єктами державної власності. Кабінет Міністрів України затверджує положення та статути державних господарських об'єднань, підприємств, установ та організацій, розмір асигнувань на їх утримання і граничну чисельність працівників, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників і заступників керівників, застосовує до них заходи дисциплінарної відповідальності. Таким чином, Кабінет Міністрів України здійснює призначення на посаду першого заступника голови правління НАК «Нафтогаз України» шляхом видачі відповідного розпорядження. Згідно з пунктом 50 Статуту НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 747 від 25.05.1998 (з наступними змінами та доповненнями) вищим органом управління компанії є загальні збори акціонерів. У період до проведення перших загальних зборів акціонерів, які скликаються після прийняття рішення про приватизацію пакета акцій компанії, голова правління, заступники голови правління та члени правління призначаються Кабінетом міністрів України. Відповідно до п. 51 Статуту НАК «Нафтогаз України» прийняття рішень про припинення повноважень голови та членів правління Компанії віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України. Таким чином, питання звільнення голови правління та його заступників відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. При цьому, НАК «Нафтогаз України» має право видавати накази про звільнення з роботи голови та членів правління Компанії лише на підставі відповідних розпоряджень Кабінету Міністрів України. Загальні збори є вищим органом акціонерного товариства (ст. 32 Закону України "Про акціонерні товариства". Відповідно до пункту 21 Статуту, засновником Компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України. Враховуючи норми Закону України "Про акціонерні товариства", Закону України "Про Кабінет Міністрів України", Статуту Компанії, єдиний акціонер в особі Кабінету Міністрів України видав розпорядження від 18.06.2014 N 561-р про звільнення позивача [PERSON] з посади першого заступника голови правління Компанії. На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України Компанією був виданий наказ від 24.06.2014 №135-К про звільнення [PERSON] у зв'язку з нез»явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України. На час видання даного розпорядження Кабінету Міністрів України та наказу Компанії період нез»явлення позивача [PERSON] на роботу внаслідок тимчасової непрацездатності становив більше чотирьох місяців підряд, що представник позивача протягом судового розгляду не оспорював. Всупереч доводів представника позивача, у відповідності до абз. 8 ч.1 ст. 43-1 КЗпП України, у випадку звільнення заступників керівника підприємства допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Вищенаведені обставини свідчать про те, що звільнення позивача з підставі п.5 ст.40 КЗпП України відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстав для поновлення позивача на раніше займаній посаді, та відповідно з цим пов'язаних вимог, немає. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed