Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про відшкодування шкоди в порядку регресу, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свої вимоги мотивує таким. 11 червня 2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування транспортних засобів №АМ7269356 предметом якого є страхування автомобіля ЗАЗ Sens, державний номерний знак [NUMBER] . За умовами зазначеного договору позивач взяв на себе обов`язок в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю застрахованого транспортного засобу, здійснити виплату страхового відшкодування. Відповідач зобов`язався дотримуватись умов договору. 12 серпня 2018 року в м. Одеса по вул. М. Грушевського 52/4 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi A6, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та застрахованого автомобіля ЗАЗ Sens, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2018 року відповідача визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. За заявою [PERSON] позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 24600,00 грн. Відповідач не виконав зобов`язання за умовами договору, тому на його адресу було направлено регресну вимогу про компенсацію 50% виплаченої суми страхового відшкодування, проте станом на 20 березня 2020 року відповідачем не повернуто страхове відшкодування. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадженні у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2020 року справу передано до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за підсудністю. Ухвалою суду від 27 липня 2020 року справа прийнята до провадження та призначено підготовче засідання на 17 серпня 2020 року. Позивач про дату, час і місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином; представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі; позов визнає в повному обсязі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2018 року встановлено, що 12 серпня 2018 року об 11:40 водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Грушевського в м. Одеса, не врахував дорожню обстановку, безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Ауді», державний номерний знак [NUMBER] . Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.57). Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та [PERSON] 11 червня 2018 року укладено договір страхування транспортних засобів №АМ7269356, предметом якого є страхування автомобіля ЗАЗ Sens, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . У полісі зазначено, що зменшення розміру страхового платежу пільговику становить 50% (а.с.45). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] право власності на автомобіль ЗАЗ Sens, номер кузова [NUMBER] , 11 липня 2018 року зареєстровано за [PERSON] , державний номерний знак [NUMBER] (а.с.46). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] право власності на автомобіль Ауді, 22 квітня 2009 року зареєстровано за [PERSON] , державний номерний знак [NUMBER] (а.с.49). Відповідно до заяви від 22 серпня 2018 року до позивача звернувся [PERSON] для отримання відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП (а.с.54). Згідно з платіжним дорученням №20107 від 27 серпня 2018 року позивач перерахував [PERSON] страхове відшкодування у сумі 24 600,00 грн. (а.с.64). Таким чином, відповідач вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час керування транспортним засобом застрахованим особою, яка мала відповідні пільги; договір страхування транспортного засобу укладено із застосуванням зменшення пільговику розміру страхового платежу на 50%; в результаті ДТП володільцю транспортного засобу (потерпілому) було завдано матеріальну шкоду; позивач заподіяну шкоду відшкодував володільцю транспортного засобу (потерпілому) в повному обсязі. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому приймає визнання позову відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон №1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Частиною 1 статті 38-1 Закону №1961-IV передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до п. 13.2. статті 13 Закону №1961-IV розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Частинами 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно із частинами 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, прийняття судом визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 50 % судового збору; решту судового збору - повернуто позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved