Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

У липні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, у якій позивач вказала, що на праві приватної власності їй належить 1/3 частина житлового будинку по [ADDRESS], яку вона отримала за заповітом після смерті свого чоловіка [PERSON], що помер [INFO]. За життя чоловік позивача 30.04.2013 р. прописав у належній йому на праві особистої власності 1/3 частині житлового будинку по [ADDRESS] відповідача, громадянку Узбекистану [PERSON], а також її рідного сина [PERSON] В даний час відповідач проживає за іншою адресою, але відмовляється добровільно знятися з реєстрації та створює їй перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися житловим будинком. Посилаючись на ст. ст. 316-317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, ст. ст. 6-7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони і представник третьої особи тричі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви позивача [PERSON] від 07.08.2014 р., вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 07.08.2014 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. За правилами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні": ч. 1 ст. 6 - Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. ч. 1 ст. 7 - Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. ч. 1 ст. 8 - Реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов'язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що заявнику [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частина житлового будинку по [ADDRESS], яку вона отримала за заповітом після смерті свого чоловіка [PERSON], що помер [INFO]. За життя чоловік позивача 30.04.2013 р. зареєстрував у належній йому на праві особистої власності 1/3 частині житлового будинку по [ADDRESS] відповідача, громадянку Узбекистану [PERSON], а також її рідного сина [PERSON] Проте з моменту реєстрації відповідач у вказаному житловому приміщенні не проживає. В даний час відповідач також проживає за іншою адресою, але відмовляється знятися з реєстрації у добровільному порядку та створює позивачеві перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися житловим будинком, бо заявник [PERSON] не може продати вказане житло. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами в справі: копією свідоцтва про права на спадщину за заповітом, витягом з будинкової книги, актами обстеження домоволодіння та іншими матеріалами справи. За правилами ст. ст. 71-72, 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тому суд вважає позов [PERSON] законним та обґрунтованим. В той же час [PERSON] фактично проживає за іншою адресою і її права в даному випадку не обмежуються. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 6-8, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. ст. 71-72, 150, 156, 163 ЖК України, ст. ст. 316-317, 319, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved