Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра» звернулось до [PERSON], [PERSON] з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 06 липня 2004 року між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір №05/07/2004/840-К/128, згідно з яким позивач надав, а відповідач отримав кредит в розмірі 15 500,00 дол. США, строком до 05 липня 2019 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. в реєстрі 09 липня 2004 року за №2778, відповідно до умов якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. 07 липня 2004 року за № 2758. Предметом іпотеки забезпечено всі зобов'язання Позичальника перед Іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, який забезпечений іпотекою згідно з договором іпотеки. Згідно з пунктом 1.5 Договору іпотеки, укладеним між Банком [PERSON], загальна вартість предмету іпотеки складає - 22 142,86 дол. США, що еквівалентно 117 788,94 грн. Таким чином, ціна предмету іпотеки була погоджена сторонами та встановлена в самому договорі, який підписаний особисто сторонами. Згідно з Кредитним договором Позичальник зобов'язаний своєчасно повернути суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які визначені у Кредитному договорі. З липня 2011 року позичальник взагалі не виконує свої зобов'язання по Кредитному договору. Сума заборгованості Позичальника за Кредитним договором станом на 12 лютого 2014 року складає 37 941,75 дол. США, що в еквіваленті становить 324 428,53 грн по курсу НБУ, з яких:заборгованість по тілу кредиту - 15 259,27 дол. США, що еквівалентно - 130 477,44грн,заборгованість по відсоткам - 18 056,98 дол. США, що еквівалентно - 154 399,82 грн,пеня за прострочення сплати кредиту - 3 075,50 дол. США, що еквівалентно - 26 297,68 грн,штраф за порушення виконання умов договору - 1 550,00 дол. США, що еквівалентно 13 253,59 грн. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та положень Договору іпотеки Банком було надіслано 14 лютого 2014 року позичальнику іпотечне повідомлення, відповідно до якого Іпотекодавець був зобов'язаний сплатити на користь Кредитора належні суми кредиту, центів та штрафних санкцій за Кредитним договором. Проте, позичальником вимогу Кредитора не виконано. За викладених обставин Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки : квартиру [ADDRESS] шляхом надання Позивачу права укласти договорі купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета іпотеки у розмірі 22 142,86 дол.США, що еквівалентно 117 788,94 грн або за будь-якою іншою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладення правочину щодо відчуження вказаного предмету іпотеки. Кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки, направити на погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 941,75дол.США, що станом на 12 лютого 2014 року по курсу ІІБУ в еквіваленті становить 324 428,53 грн. На час реалізації вказаного майна передати його в управління Позивачу. Позивач просить надати йому право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів у нотаріуса, інших органах державної влади, місцевого самоврядування, інших установах; на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно; отримання довідок та документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу. Позивач просить виселити відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки, та стягнути з Відповідачів судові витрати в сумі 3654,00 грн. У судове засідання представник позивача подав заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити позов та розглянути справу за її відсутності. Представник [PERSON] з позовом не погодився, просив суд відмовити у задоволенні позову, а також застосувати строк позовної давності та справу розглядати за його відсутності. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем її реєстрації, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталась, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 06 липня 2004 року між Позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір №05/07/2004/840-К/128, згідно з яким Позивач надав, а Відповідач отримав кредит в розмірі 15 500,00 дол. США, строком до 05 липня 2019 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі (а.с.15-20). У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. в реєстрі 09 липня 2004 року за № 2778, відповідно до умов якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. 07 липня 2004 року за № 2758. Предметом іпотеки забезпечено всі зобов'язання Позичальника перед Іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, який забезпечений іпотекою згідно з договором іпотеки. Згідно з пунктом 1.5 Договору іпотеки, укладеним між Банком та [PERSON], загальна вартість предмету іпотеки складає - 22 142,86 дол. США , що еквівалентно 117 788,94 грн (а.с.21-26). Таким чином, ціна предмету іпотеки була погоджена сторонами та встановлена в самому договорі, який підписаний особисто сторонами. Згідно з Кредитним договором Позичальник зобов'язаний своєчасно повернути суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які визначені у Кредитному договорі. Сума заборгованості Позичальника за Кредитним договором станом на 12 лютого 2014 року складає 37 941,75 дол. США, що в еквіваленті становить 324 428,53 грн по курсу НБУ, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 15 259,27 дол. США, що еквівалентно - 130 477,44 грн, заборгованість по відсоткам - 18 056,98 дол. США, що еквівалентно - 154 399,82 грн, пеня за прострочення сплати кредиту - 3 075,50 дол. США, що еквівалентно - 26 297,68 грн, штраф за порушення виконання умов договору - 1 550,00 дол. США, що еквівалентно 13 253,59 грн. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та положень Договору іпотеки Банком було надіслано 14 лютого 2014 року позичальнику іпотечне повідомлення, відповідно до якого Іпотекодавець був зобов'язаний сплатити на користь Кредитора належні суми кредиту, центів та штрафних санкцій за Кредитним договором. Проте, позичальником вимогу Кредитора не виконано (а.с.27). Пунктом 7.3 Договору іпотеки передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим Договором. Пунктом 7.4 Договору іпотеки встановлені способи, на підставі яких відбувається звернення стягнення, серед яких:-право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно з п.3.1 Договору іпотеки Іпотекодавець не має права без письмової згоди Іпотекодержателя чи опосередковано сприяти вчиненню нижчезазначених дій: ставити на реєстраційний облік в предмет іпотеки інших осіб. Представник [PERSON] позов не визнав, зазначивши, що п.7.5. Догвору іпотеки сторони встановили, що за рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись в позасудовому порядку. Таким чином, підписавши Договір іпотеки, сторони обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки. Позивач належне йому як іпотекодержателю право на продаж предмета іпотеки має реалізовувати шляхом позасудового врегулювання, передбаченого пунктом 7.5 Договору іпотеки, а відтак - правові підстави для надання такого права судовим рішенням відсутні. Дана правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18). Крім цього Ухвалою суду від 07 вересня 2017 року було задоволено клопотання представника Відповідача та зобов'язано Позивача надати обґрунтований розрахунок заборгованості за Кредитним Договором із зазначенням формул розрахунку по кожному окремому зобов'язанню і перерахуванням пені відповідно до умов Кредитного договору. Проте, Позивач вказану ухвалу не виконав та не надав відповідний розрахунок. Представник відповідача також звернув увагу на те, що за умовами Кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 07 числа кожного місяця, а процентів - кожного 07 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 26 березня 2014 року. Отже, позовні вимоги щодо погашення заборгованості за Кредитним договором могли бути заявлені лише відносно тих платежів та неустойки, по стягненню яких не сплив строк позовної давності, тобто які виникли з 26 березня 2011 року (щодо платежів по тілу кредиту та відсоткам) та з 26 березня 2013 року (пені та штрафу).Частиною четвертою ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем було заявлено вимоги по зверненню стягнення на предмет іпотеки з метою погашення в т.ч. заборгованості, яка виникла з 08 серпня 2004 року по 28 лютого 2011 року і по стягненню якої сплив строк позовної давності. Враховуючи вищевикладені доводи та положення норм ЦК України, суд вважає, що сплив строк позовної давності щодо стягнення: основної суми кредиту - 2730,70 дол.США; суми відсотків - 12 741,41 дол. США; пені - 412,40 дол. США, на загальну суму 15 884,51 дол. США (П'ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири долари США 51 цент). Представник відповідача також надав копію рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23.10.2007 року, яке набрало чинності 02.11.2007 р., яким з відповідачів стягнуто на користь позивача борг за договором кредиту у розмірі 109 435,87 грн. та судові витрати у розмірі 1 174,36 грн., а також розірвано кредитний договір за №05/07/2004/840-К/128 від 06.07.2004 року укладений між ВАТКомерційний банк "Надра" та [PERSON] та зауважив, що Банк мав скористатись правом звернення стягнення на предмет іпотеки у строк до 02.11.2010 року, однак звернувся через 3,5 роки після спливу строку позовної давності. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, як вказано вище, позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасної сплати необхідного платежу згідно з умовами договору. За ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Умовами укладеного між сторонами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору. Згідно ст.35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. За ст.33 вказаного вище Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішіення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або ж приміщення. Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або ішний погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Суд звертає увагу також, і на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.10.2007 року, яке набрало чинності 02.11.2007 р., з відповідачів стягнуто на користь позивача борг за договором кредиту у розмірі 109 435,87 грн. та судові витрати у розмірі 1 174,36 грн., а також розірвано кредитний договір за №05/07/2004/840-К/128 від 06.07.2004 року, укладений між ВАТ Комерційний банк "Надра" та [PERSON]. Як зазначено в рішенні, кредитор та позичальник встановили як строк дії кредитного договору - до 05.09.2019 року, так і порядок, за якого максимальний ліміт заборгованості на 7-ме число кожного місяця не буде перевищувати, із зазначенням чітких щомісячних сум в п.3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, початок позовної давності необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Згідно розрахунку банку, останньою датою повернення позичальником грошових коштів є 26.05.2005 року, отже, з 07.06.2005 року у позивача виникло право звернення до суду за захистом своїх прав. Крім того, 06.10.2006 року позивач, скориставшись правом дострокового повернення кредиту, звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, на підставі якого 23.10.2007 року було ухвалене рішення яке набрало чинності 02.11.2007 р., яким з відповідачів стягнуто на користь позивача борг за договором кредиту у розмірі 109 435,87 грн. та судові витрати у розмірі 1 174,36 грн., а також розірвано кредитний договір за №05/07/2004/840-К/128 від 06.07.2004 року укладений між ВАТ Комерційний банк "Надра" та [PERSON]. Вищевказані обставини свідчать про зміну строку виконання основного зобов'язання. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Таку правову позицію щодо застосування строків позовної давності до основного зобов'язання та забезпечувальних зобов'язань викладено в Постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За встановлених обставин, суд вважає, що позивачем дійсно пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом лише 26.03.2014 року, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed