Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ТОВ "Лубенський молочний завод", Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, що 16 жовтня 2010 року на 209 км. а/д Київ-Харків між автомобілем під його керуванням власником якого він на даний час являється «Opel Vivaro» транзитний номер [NUMBER] та автомобілем ЗІЛ-5301 д.н.з. [NUMBER], належним ВАТ «Лубенський молочний завод», під керуванням водія [PERSON] , який перебував у трудових відносинах із підприємством сталася ДТП, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження та було пошкоджено автомобіль «Opel Vivaro» транзитний номер [NUMBER]. ДТП сталася із вини водія [PERSON] , що підтверджується висновком спеціаліста-автотехніка 04.01.2011 р. та постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28.02.2011 року відносно [PERSON], який порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2 ПДР України. Згідно висновку авто товарознавчого дослідження спеціаліста від 18.11.2010 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel Vivaro» транзитний номер [NUMBER] становить 155 918,80 грн. Вартість проведення даного дослідження склала 350 грн. Крім цього, він поніс витрати на транспортування даного автомобіля та первісний ремонт в сумі 5976 грн. У зв»язку з вчиненням ДТП йому також було спричинено моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та переживаннях у зв»язку з погіршенням стану здоров»я та пошкодженням майна внаслідок ДТП, яку він оцінює в 50 000 грн. На підставі викладеного (а.с. 1-2), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, що надійшла до суду 12.03.2014 року, позивач [PERSON] прохав суд : стягнути солідарно із [PERSON], ТОВ «Лубенський молочний завод», страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» на його користь вартість відновлювального ремонту автомобіля, який був пошкоджений в ДТП в розмірі 155918,80 грн.; стягнути солідарно із [PERSON], ТОВ «Лубенський молочний завод», страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» на його користь вартість проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 350 грн.; стягнути солідарно із [PERSON], ТОВ «Лубенський молочний завод», страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» на його користь витрати пов»язані із транспортуванням транспортного засобу та первісного ремонту в розмірі 5976 грн.; стягнути солідарно із [PERSON], ТОВ «Лубенський молочний завод», страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.12.2013 року залучено по даній справі в якості співвідповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" (а.с. 69-70), крім цього у заяві про уточнення позовних вимог від 26.02.2014 року, яка надійшла до суду 12.03.2014 року, представником позивача вказано в якості відповідача та заявлено вимоги до відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС". В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив на адресу суду листа з проханням розглядати справу за його відсутності. (а.с. 67). Представник позивача [PERSON] в судових засіданнях позов підтримував та прохав його задовольнити, обґрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. В судове засідання 14.03.2014 року представник позивача [PERSON] не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив на адресу суду листа від 04.03.2014 року з проханням розглядати справу за його відсутності та позов задовольнити. Відповідач [PERSON], як установлено в судовому засіданні по паспорту - [PERSON], та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували, вважали, що вина [PERSON] у даному ДТП не встановлена, а винним у ДТП є саме позивач, під час надання додаткових пояснень та у виступі в судових дебатах заявили проти застосування до позовних вимог позивача [PERSON] строку позовної давності. Представник відповідача ТОВ "Лубенський молочний завод", як встановлено в судовому засіданні (а.с. 49-53) Ломака А.В. в задоволенні позову прохав відмовити, вважаючи його не обґрунтованим, заявив про застосування відносно вимог позивача строку позовної давності. Матеріали справи також містять письмову заяву ТОВ "Лубенський молочний завод" про застосування до вимог позивача строку позовної давності (а.с. 54). У письмових запереченнях ТОВ "Лубенський молочний завод" проти позову зазначається, що для вирішення даного спору необхідно дати оцінку дорожньо-транспортній пригоді, що сталася близько 15 год. 30 хв., 16 жовтня 2010 року на 209 кілометрі автошляху Київ-Харків, а оскільки Постановою Лубенського міськрайонного суду від 28.02.2011 року провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] було закрито, так як на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, вина [PERSON] є не встановленою та не доведеною в судовому порядку. В судовому засіданні вину в скоєному [PERSON] не визнав та пояснив , що відвернути зіткнення він не зміг, так як швидкість його автомобіля була близько 10 км на годину, а автомобіль «Опель» рухався дуже швидко В позовній заяві [PERSON] зазначає про тілесні ушкодження , він їх ніякими доказами не підтвердив. Також вартість збитків підрахована невірно, так як при розрахунках термін експлуатації брався до 1 року, що є неможливим оскільки вищезазначений транспортний засіб 2004 року випуску, а також на момент ДТП «Опель Віваро» перебував в експлуатації 6 років, що в будь-якому випадку вплинуло б на технічні характеристики авто, однак в таблицях наведених спеціалістом - автотоварознавцем [PERSON] відсутні показники які б зменшували вартість авто. Також позивач не надав доказів про фактичну сплату вартості ремонту спеціалізованій організації чи суб'єкту підприємницької діяльності за виконані ремонтні роботи транспортного засобу , а надав лише декілька квитанцій на суму 6326 грн. Таким чином, вищезазначена сума не відповідає реально наданим позивачем доказам. Позивач недостатньо обґрунтував свої вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, адже не надав доказів, не привів ніяких доводів, підтвердження чи фактів стосовно погіршення його фізичного стану. Представник відповідача Приватного акціонерного товариство "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" Голяр І.С. в задоволенні позову прохав відмовити, вважаючи його не обґрунтованим, заявив про застосування відносно вимог позивача строку позовної давності. Матеріали справи також містять письмову заяву Приватного акціонерного товариство "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" від 14.03.2014 року про застосування до вимог позивача строку позовної давності. У письмових запереченнях Приватного акціонерного товариство "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" проти позову зазначається, що відповідно до ст. 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий, чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву на виплату страхового відшкодування та відповідні документи. В даному випадку обов'язок виплати страхового відшкодування виникає у Страхової компанії «БРОКБІЗНЕС» на підставі договірних зобов'язань, а не з зобов'язання, яке виникає внаслідок заподіяння шкоди позивач, в установленому ст. 35 Закону № 1961-ІV порядку, взагалі не звертався до Страхової компанії «БРОКБІЗНЕС» із заявою про страхову виплату, а тому, на момент пред'явлення цивільного позову позивач не набув права на отримання страхового відшкодування від Страхової компанії «БРОКБІЗНЕС», відповідно, остання не набула обов'язку щодо сплати страхового відшкодування по даній ДТП. Згідно п.1 ст.33-1 Закону № 1961-IV особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо така особа з поважних причин не мала змоги виконати ці дії, вона має підтвердити це документально. Згідно п.36.2 ст. 36 Закону про Закон № 1961-IV закріплено, що рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається лише після надання йому визначених у ст. 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду. Враховуючи те, що позивач не скористалися своїм правом на звернення до страховика в порядку, передбаченому ст. 35 Закону № 1961-ІV, а Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» не відмовляла позивачу у виплаті страхового відшкодування та не порушувала і не оспорювала його прав, то на даний момент взагалі відсутній предмет спору між позивачем та Страховою компанією «БРОКБІЗНЕС». Позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів порушення з боку Страхової компанії «БРОКБІЗНЕС» його права на отримання страхового відшкодування. Іноді, у випадку не врегулювання спору Позивачем в досудовому порядку, Суд, спираючись на рішення Конституційного Суду України № 1-2/2002 задовольняє позов, розглядаючи звернення з позовом до суду як пред'явлення конкретної вимоги, але правовідносини зі страхування та безпосередньо процедури отримання страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів чітко врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому, розгляд справ, що виникають з договорів страхування мають практику з протилежним результатом: як правило, позивачу відмовляють в задоволені позову, у зв'язку з недодержанням вимог ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Позивач звертається до Страховика з заявою на виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавана шкоди у відповідному розмірі. У відповідності до пункту 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно авто технічного висновку спеціаліста №81 від 04.01.2011р. в діях обох водіїв і [PERSON] і [PERSON] вбачаються невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 3 ст. 1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що була чинна на момент ДТП, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 грн. на одного потерпілого. Тобто, ліміт моральної шкоди згідно Закону становить 2 550,00 грн. на одного потерпілого. В статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка має назву «Відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого» закріплено: Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Згідно абзацу 2 п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що була чинна на момент ДТП, закріплено: «Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди» Згідно п. 3 та 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Страховиком може бути відшкодовано моральну шкоду в межах зазначеного ліміту, лише фізичній особі, яка безпосередньо зазнала ушкодження здоров'я внаслідок ДТП (відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України) або фізичним особам, визначеним у ст. 27 Закону, у разі смерті потерпілого. Проте, згідно матеріалів справи, не встановлено факт ушкодження здоров'я позивача [PERSON]. Положення частини першої статті 23 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, не можна розуміти таким чином, що особа має право на відшкодування моральної шкоди в будь-якому випадку, коли її права порушуються, оскільки Цивільний кодекс України містить численні норми, якими передбачаються випадки, у яких допускається відшкодування моральної шкоди (наприклад, частина третя статті 39, частина друга статті 200, частина друга статті 216, частина третя статті 225 Цивільного кодексу України тощо). Так само і припис пункту четвертого частини першої статті 611 Цивільного кодексу України про відшкодування моральної шкоди не означає, що відшкодування моральної шкоди допускається у будь-якому випадку порушення зобов'язання. Отже, моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у випадках, встановлених законом, а відшкодування моральної шкоди страховиком за пошкодження майна потерпілих законом не передбачено. До позовної заяви додано копію Висновок про оцінку розміру збитків завданих пошкодженням транспортного засобу №01-18/11 від 18.11.2010р., який не оформлено належним чином, відповідно до вимог законодавства України. Згідно п. 1.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика), її вимоги є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин. Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ (п.1.2 Методики). Так, згідно пп. с) п. 4.4 Методики у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазнаються додатки, які становлять невід'ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження. Висновок №01-18/11 від 18.11.2010р. не є належним доказом, оскільки не містить ремонтної калькуляції, акту огляду та фотографій пошкодженого транспортного засобу Опель Віваро д.н.з. [NUMBER]. До позовної заяви, в обгрунтування вимог щодо стягнення з відповідачів витрат за послуги евакуатора, Позивач додає до позовної заяви 4 документа: заказ-наряд від 17.10.2010р., заказ-наряд від 18.10.2010р., та квитанцію №006368 від 26.10.2010р., товарний чек від 03.12.2010 р. Однак, дані вимоги є необгрунтованими, оскільки Позивача не обґрунтував необхідність перевезення автомобіля 4 рази в різні місця. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі судом встановлено, що 16 жовтня 2010 року о 15 год. 30 хв. на 209 км. а/д Київ - Харків сталося ДТП за участю автомобіля «Opel Vivaro» транзитний номер [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля ЗІЛ-5301 д.н.з. [NUMBER], належного ВАТ «Лубенський молочний завод» (станом на час розгляду справи ТОВ «Лубенський молочний завод») , під керуванням водія [PERSON] , який перебував у трудових відносинах із підприємством, внаслідок якої автомобіль «Opel Vivaro» транзитний номер [NUMBER] отримав технічні ушкодження. Факт перебування станом на час ДТП [PERSON] із ВАТ «Лубенський молочний завод» та виконання трудових обов»язків у зв»язку з цим визнано представником ТОВ «Лубенський молочний завод» у судовому засідання , а тому у відповідності до ст.. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28.02.2011 року, яка набрала законної сили, провадження по справі відносно [PERSON] згідно ст.. 124 КпАП України закрито у зв»язку з закінчення на час розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності передбачених ст.. 38 КпАП України. (а.с. 4) Тому суд вважає безпідставними посилання відповідача [PERSON] та його представника про те, що у ДТП була вина лише позивача [PERSON], оскільки судом справа відносно [PERSON] закрита не на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України. Особами, які беруть участь у справі не доведено факту притягнення до адміністративної відповідальності по даному факту ДТП позивача [PERSON] Разом із тим вжитими судом заходами також не представилося можливим встановити даний факт. Крім цього, згідно висновку спеціаліста від 04.01.2011 року в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля ЗІЛ -5301 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1, 10.2 ПДР України , які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв»язку з виникненням даної пригоди, а в діях водія автомобіля «Opel Vivaro» транзитний номер [NUMBER] [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 ПДР України , які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв»язку з виникненням даної пригоди. Вказаний висновок спеціаліста особами , які беруть участь у справі не спростовано. Таким чином, суд вважає, що вищевказана ДТП сталася внаслідок обопільної вини водіїв [PERSON] та [PERSON] та визначає ступінь вини кожного у частці, як 50% вини водія [PERSON] та 50% вини водія [PERSON] Станом на час розгляду справи позивач [PERSON] являється власником автомобіля «Opel Vivaro» згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 37). Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). На підставі досліджених доказів, суд вважає, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля ЗІЛ -5301 д.н.з. [NUMBER] на час ДТП являлося ВАТ «Лубенський молочний завод», правонаступником якого є відповідач ТОВ «Лубенський молочний завод», із яким [PERSON] на час ДТП перебував у трудових відносинах. Тому позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до [PERSON] не підлягають задоволенню за їх безпідставністю. Згідно звіту про оцінку розміру збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу від 18.11.2010 року вартість відновлювального ремонту автомобіля під керуванням на час ДТП та власника автомобіля станом на час розгляду справи - «Opel Vivaro» станом на час проведення дослідження д.н.з. якого є - [NUMBER] становить 155918,80 грн. (а.с. 11-23). За проведення оцінки вартості збитків сплачено СПД [PERSON] - 350 грн. (а.с. 28). Згідно заказ-наряду від 16.10.2010 року [PERSON] сплачено СПД [PERSON] 350 грн. за евакуацію та вантажно-розвантажувальні роботи автомобіля «Opel Vivaro» - 350 грн. (а.с. 29). Згідно заказ-наряду від 17.10.2010 року сплачено [PERSON] 3400 грн. СПД [PERSON] за вантажно - розвантажувальні роботи та евакуацію автомобіля «Opel Vivaro» (а.с. 30). Відповідно до квитанції від 26.10.2010 року сплачено ПП [PERSON] 576 грн. за транспортування автомобіля Опель [NUMBER]. (а.с. 31). Згідно заказ - наряду від 03.12.2010 року [PERSON] сплачено ТОВ «Гратіум» 1000 грн. за проведення ремонтних робіт відносно автомобіля «Opel Vivaro» (а.с. 32, 33). Згідно товарного чеку від 03.12.2010 року сплачено за послуги евакуатора для транспортування автомобіля «Opel Vivaro» [NUMBER] ФОП [PERSON] - 650 грн. (а.с. 34). З матеріалів справи, володілець автомобіля ЗИЛ-5301 д.н.з. [NUMBER] ВАТ «Лубенський молочний завод», правонаступником якого є відповідач ТОВ «Лубенський молочний завод» та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ВЕ/5597243). Згідно умов договору ліміт відповідальності: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 51 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 25 000 грн.; франшиза - 510 грн. Строк дії договору з 04.09.2010 р. по 03.09.2011 р. включно. Забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки ЗИЛ-5301 д.н.з. [NUMBER]. (а.с. 68). Відповідно до вимог ст.ст. 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. В судовому засіданні представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" визнав той факт, що страхувальник ВАТ «Лубенський молочний завод» повідомив страховика про настання страхового випадку, а саме , що ДТП 16.10.2010 року за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки ЗИЛ-5301 д.н.з. [NUMBER]. Повідомлення про настання страхового випадку надійшло до страховика через два дні після настання страхового випадку - ДТП. Вказана обставина у відповідності до ст. 61 ЦПК України також не підлягає доказуванню, як така, що визнана стороною. Відповідно до пункту 1.3 ст. 1 Закону № 1961-IV в редакції, що діяла на момент ДТП, потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу. Відповідно до ст. 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий, чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву на виплату страхового відшкодування та відповідні документи. Таким чином, в даному випадку обов'язок виплати страхового відшкодування виникає у Страхової компанії «БРОКБІЗНЕС» на підставі договірних зобов'язань, а не з зобов'язання, яке виникає внаслідок заподіяння шкоди. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] в установленому ст. 35 Закону № 1961-ІУ порядку, взагалі не звертався до Страхової компанії «БРОКБІЗНЕС» із заявою про страхову виплату, а тому, на момент пред'явлення цивільного позову та на час розгляду справи позивач не набув права на отримання страхового відшкодування від Страхової компанії «БРОКБІЗНЕС», а страхова компанія не набула обов'язку щодо сплати страхового відшкодування по даній ДТП. Саме по собі направлення позивачем [PERSON] листа від 03.02.2014 року до страхової компанії із вимогою надати копію рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування, не можна вважали заявою про страхову виплату, оскільки для вирішення питання відповідачем про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті відшкодування позивачу, [PERSON] мав спочатку звернутися до страхової компанії власне із даною заявою про виплату страхового відшкодування. Окрім цього, згідно п.1 ст.33-1 Закону № 1961-IV особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо така особа з поважних причин не мала змоги виконати ці дії, вона має підтвердити це документально. Згідно п.36.2 ст. 36 Закону про Закон № 1961-IV закріплено, що рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком лише після надання йому визначених у ст. 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду. Враховуючи те, що позивач не скористалися своїм правом на звернення до страховика в порядку, передбаченому ст. 35 Закону № 1961-ІV, а страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» не відмовляла позивачу у виплаті страхового відшкодування та не порушувала і не оспорювала його прав, то на даний момент взагалі відсутній предмет спору між позивачем та Страховою компанією «БРОКБІЗНЕС». Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавана шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1 та 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 ст.9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (ст. 22.3 Закону). Згідно ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що була чинна на момент ДТП, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 грн. на одного потерпілого. Тобто, ліміт моральної шкоди згідно Закону становить 2 550,00 грн. на одного потерпілого. В статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка має назву «Відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого» закріплено: Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Згідно абзацу 2 п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що була чинна на момент ДТП, «Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної' пригоди.» Згідно п. 3 та 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, страховиком може бути відшкодовано моральну шкоду в межах зазначеного ліміту, лише фізичній особі, яка безпосередньо зазнала ушкодження здоров'я внаслідок ДТП (відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України) або фізичним особам, визначеним у ст. 27 Закону, у разі смерті потерпілого. Разом із тим, особами, які беруть участь у справі не встановлено факт ушкодження здоров'я позивача [PERSON] внаслідок ДТП. Отже, моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у випадках, встановлених законом, а відшкодування моральної шкоди страховиком за пошкодження майна потерпілих законом не передбачено. Крім цього, відповідно до пункту 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином , враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС", не зважаючи на подану заяву про застосування строку позовної давності, не підлягають задоволенню саме за безпідставністю позовних вимог, враховуючи той факт, що позивач взагалі не звертався до страхової компанії з питання виплати страхового відшкодування у зв»язку з чим станом на час розгляду справи відповідач Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" фактично прав позивача не порушувало. Вказане не позбавляє можливості позивача звернутися до страхової компанії з питання виплати страхового відшкодування та , в залежності від прийнятого рішення , звернутися до суду , подавши позовну заяву з інших підстав. З урахуванням обопільної вини водіїв [PERSON] та [PERSON] у вчиненому ДТП, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Встановлено, що відповідач ТОВ «Лубенський молочний завод» звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача до ТОВ «Лубенський молочний завод» у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) не підлягають задоволенню у зв»язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем по справі (а.с. 54). При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що ДТП було вчинено 16.10.2010 року , що є початком перебігу строку позовної давності, оскільки саме з цього часу позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а з позовною заявою позивач звернувся до суду у листопаді 2013 року (а.с. 38), тобто зі спливом трирічного загального строку позовної давності , передбаченого ст. 257 ЦК України. При цьому, поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності суд не вбачає. Попередні звернення позивача із позовами до суду, внаслідок чого позовні заяви були залишені без розгляду не спростовують висновків суду, оскільки відповідно до ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Не ґрунтуються також на вимогах закону і позовні вимоги позивача про покладення на відповідачів солідарної відповідальності, оскільки відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами : шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування. По справі ж встановлено, що відповідачі спільними діями матеріальну та моральну шкоду позивачу не заподіювали.

Outcome: dismissed