Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] шляхом продажу майна ПАТ "ВіЕс Банк" від свого імені, для чого забезпечити право ПАТ "ВіЕс Банк" щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу та вилесити відповідача із вказаної квартири. В обґрунтування позову покликається на те, що 05.06.2008 року між ПАТ "ВіЕс Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №KF49755, згідно якого останній отримав кредит в сумі 94 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 05.06.2023 року та сплатою за користування кредитом 12,5% річних, а також зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ "ВіЕс Банк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 06.06.2008р., предметом якого є квартира [ADDRESS]. Позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 65 953,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 039 451,25 грн. 06.11.2014 року позивачем було направлено на адресу позичальника вимоги про виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, однак погашення простроченої заборгованості не відбулось. Представник позивача в судове засідання не з'явився та згідно позовної заяви просить слухати справу без його участі, позов підтримує та просить задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності на підставі наявних матеріалів справи з винесенням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 05.06.2008 року між ПАТ "ВіЕс Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №KF49755, згідно якого останній отримав кредит в сумі 94 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 05.06.2023 року та сплатою за користування кредитом 12,5% річних, а також зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом /а.с.7-9/. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1. ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку Відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Також, судом встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання по вищевказаному кредитному договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 65 953,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 039 451,25 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ "ВіЕс Банк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 05.06.2008р., предметом якого є квартира [ADDRESS] /а.с.12-13/. Пунктом 4 Іпотечного договору передбаченого, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі. Включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору. Відповідно до ч.1, 3 ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Також, судом встановлено, що позивач звертався 06.11.2014 року до відповідача з повідомленнями-вимогами про необхідність погашення заборгованості та звільнення предмету іпотеки /а.с.14,15/, однак відповідач на попередження не реагує. Згідно ст.40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки повно та об'єктивно доводиться матеріалами справи, відповідач в судове засідання не з'явився та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов слід задоволити.

Outcome: approved