Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідачів Мигівської сільської ради, [PERSON] Посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON], а [INFO] помер її батько [PERSON], які проживали в [ADDRESS]. Після їх смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. За життя батьки склали заповіт за якими на випадок своєї смерті заповідали своє майно їй та її рідній сестрі [PERSON] Після смерті батька, її матір [PERSON] своєчасно вступила в управління спадковим майном, оскільки проживала разом з ним в одній квартирі, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала, оскільки захворіла та померла. Її сестра [PERSON] відмовилась від спадщини після смерті батьків, на неї не претендує. Вона, як спадкоємець за заповітом у встановлений законом шестимісячний термін прийняла спадщину, звернулась до приватного нотаріуса Штефюк Н.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із тим, що у свідоцтві про право власності на житло, виданому [PERSON] та [PERSON] органом приватизації Вижницької міської ради Чернівецької області від 18 грудня 2001 року не вказано в якому будинку (за номером будинку) на [ADDRESS]. Постанову приватного нотаріуса немає підстав оскаржувати, оскільки в документах, які підтверджують право власності на вказаний будинок були розбіжності стосовно адреси, а саме відносно назви вулиці, номеру квартири та номеру будинку, оскільки ці дані неодноразово змінювались та перейменовувались. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Згідно телефонограми позивачка [PERSON] просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача Мигівської сільської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Мигівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника міської ради. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Згідно телефонограми відповідачка [PERSON] просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 30.03.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №668, копією свідоцтва про народження, Серія [NUMBER], повторно виданого 11.01.2000 року, виконкомом Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №11. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 квартири [ADDRESS]. З копії свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 2001 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS]. З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], загальною площею 46,50 кв.м., розташована на І-му поверсі двохповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 34,10 кв.м. З копії рішення виконавчого комітету Мигівської сільської ради №33 від 23.11.2016 року вбачається, виконавчим комітетом Мигівської сільської ради, прийнято рішення відповідно до якого визначено та закріплено юридичну адресу квартирі в [ADDRESS], яка належала згідно свідоцтва про право власності від 18.12.2001 року [PERSON] та [PERSON] в зв'язку з відсутністю в свідоцтві про право власності на вищевказану квартиру по вуличної нумерації: [ADDRESS]. З довідки-характеристики виданої КП Вижницьке РБТІ №3/125 від 22.09.2016 року вбачається, що інвентарна вартість квартири [ADDRESS], становить 58609,00 грн. Судом також встановлено, що батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 12.03.1960 року був зареєстрований в с.Шепіт, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, Серія [NUMBER], виданого 22 березня 1960 року в с.Шепіт, Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України у разі поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Ці ж положення закріплені в ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю, зокрема є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"). Суд вважає, що, квартири [ADDRESS], свідоцтво про право власності на яку отримано 18.12.2001 року є спільним майном подружжя, частки подружжя в якому є рівними. За життя, а саме 10 травня 2007 року, [PERSON] залишив заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, і взагалі все те, на що він матиме право, заповів: [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 10 травня 2007 року секретарем виконавчого комітету Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області Гайдук К.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №126. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки вона була зареєстрована та постійно проживала разом з спадкодавцем. [INFO] померла матір позивачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 14.01.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №140, копією свідоцтва про народження, Серія [NUMBER], повторно виданого 11.01.2000 року, виконкомом Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №11. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. З довідки виданої Мигівською сільською радою №689 від 10.10.2016 року вбачається, що згідно запису в по господарській книзі №34, сторінка 243, особовий рахунок [NUMBER] [PERSON] була власником квартири [ADDRESS]. Спадкодавцем на ім'я [PERSON] та [PERSON] було складено заповіт. Даних про коло інших спадкоємців у виконкомі сільської ради немає. В даній квартирі на даний час ніхто не проживає. За життя, а саме 10 травня 2007 року, [PERSON] залишила заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, і взагалі все те, на що вона матиме право, заповіла: [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 10 травня 2007 року секретарем виконавчого комітету Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області Гайдук К.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №127. Судом також встановлено, що крім позивачки [PERSON], спадкоємцем за заповітом є дочка померлої - [PERSON], яка відмовилась від належної їй частки у спадковому майні після смерті матері [PERSON], що підтверджується копією заяви [PERSON] приватному нотаріусу від 29.06.2016 року. Інших спадкоємців, та осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №19/2016 року. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ч.1 ст.1274 ЦК України. спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, але у зв'язку із тим, що у свідоцтві про право власності на житло, виданому [PERSON] та [PERSON] органом приватизації Вижницької міської ради Чернівецької області від 18 грудня 2001 року не вказано в якому будинку (за номером будинку) на [ADDRESS] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №150/02-14/19-2016 від 31.08.2016 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved