Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, повернення вкладів та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є клієнтом банку, так як з 26.06.2012 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладений депозитний договір № SAMDN01000726774329. На виконання договору позивач перерахував банку 500 000,00 Євро. Депозитний вклад було внесено на рахунок банку № [NUMBER] , призначення платежу «до вкладу за договором № SAMDN01000726774329. Влітку 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було заблоковано, нарахування відсотків припинено. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення внесених на рахунок грошових коштів та виплати процентів, однак вимога позивача банком виконана не була. Станом на 14.03.2014 року на вищезазначеному рахунку позивача обліковувалося 502 876,71 Євро. Відсоткова ставка за цим договором становила 8 % річних. У зв`язку з вищевикладеним позивач був змушений звернутися до суду з вимогою, станом на 13.03.2019 року з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнення грошових коштів в сумі вкладу - 500 000,00 Євро, нарахованих відсотків по договору - 125 079,16 Євро, три відсотки річних - 32 362, 30 Євро, пеня - 7 430 075,00 грн., а всього 657 441,46 Євро та 7 430 075,00 грн. Судові витрати просив покласти на відповідача. Ухвалою від 18.03.2019 року суд відкрив провадження у цій справі та, з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути за правилами позовного (загального) провадження та призначив підготовче судове засідання 10.04.2019 року. 05.06.2019 року відповідач направив до суду відзив, в якому не визнає позовні вимоги, зазначає, що вони є необґрунтованими та безпідставним, просив у задоволені позову відмовити. Відповідач пояснює, що вклади перебувають у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, які вимушено припинили свою діяльність. Оскільки, за умовами Договору не передбачено використання карткового рахунку/карти обмеженню певним відділенням чи певною територією, позивач звернувся з вимогою повернути належні йому кошти, однак вимога відповідачем виконати не було можливості з підстав припинення діяльності відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 6 травня 2014 року № 260. Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Ухвалою від 20.06.2019 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні, яке відбулося 25.10.2019 року, представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позов з викладених в ньому підстав, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві, та додатково просила зменшити розмір нарахованої позивачем пені до розміру нарахованих відсотків за депозитним договором. В розгляді справи було оголошено перерву до 29.10.2019 року для підготовки до судових дебатів. В подальшому представники сторін подали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Заслухавши вступне слово учасників справи, безпосередньо дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 6 травня 2014 року № 260. Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492),банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибутковою касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електроного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Статтею 1064 ЦК України установлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Судом встановлено, що 26.06.2012 року між сторонами укладено договір банківського вкладу (депозитний договір) № SAMDN01000726774329 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 500 000,00 Євро, під 8% річних на строк до 26.06.2013 року, з правом автоматичної пролонгації та отримав ощадну (електронну) книжку № [NUMBER] . Відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] для перерахування вкладу. Згідно платіжного доручення від 26.06.2012 року № 21354791241 позивачем перераховано банку 500 000,00 Євро, що внесені на депозитний рахунок банку № [NUMBER] з призначенням платежу «до вкладу за договором № SAMDN01000726774329». Станом на 14.03.2014 року на вищезазначеному рахунку позивача обліковувалося 502 876,71 Євро. Відповідачем не виконуються зобов`язання щодо повернення банківських вкладів. Згідно п. 7 вищезазначеного договору, в разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення терміну вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, цей договір продовжується ще на один термін зазначений в договорі. Договір автоматично продовжувався неодноразово. Періодами пролонгації договору, коли банк припинив нараховувати та виплачувати відсотки були: 26.03.2013-26.03.2014; 27.03.2014-27.03.2015; 28.03.2015-28.03.2016; 29.03.2016-29.03.2017; 30.03.2017-30.03.2018. Відсоткова ставка за цим договором становить 8 % річних. За розрахунками наданими позивачем, станом на 13.03.2019 року невиплачена сума коштів банком становить: сума вкладу - 500 000,00 Євро, нараховані відсотки по договору - 125 079,16 Євро, три відсотки річних - 32 362, 30 Євро, пеня - 250 000,00 Євро, а всього 907 441,46 Євро. Умовами та правилами договору не передбачено, що використання карткового рахунку/картки обмежено певним відділенням чи певною територією. Отже, картковий рахунок позивача діє на всій території України. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його кримською філією. Відтак у відповідача повинна бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами. Крім того, в судовому засіданні судом досліджено оригінали договору банківського вкладу від 26.06.2012 року № SAMDN01000726774329, платіжного доручення № 21354791241 від 26.06.2012 року, банківської виписки та довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 14.03.2014 року № 14/1725, копії яких додані до позову. Також, вказанні документи наданні для огляду представнику відповідача. Виходячи з того, що кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою. Стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058,1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном позивача є грошові кошти. З огляду на зазначене, власник рахунку мав легітимні очікування на видачу вкладу на його вимогу, тобто законні очікування щодо здійснення права власності. Разом з тим, в порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», а також вимог ч.2 ст.27, ст.ст.57-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не укладався зазначений договір депозитного вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, як і доказів на підтвердження припинення відповідних зобов`язань у зв`язку з їх виконанням. Таким чином, оскільки кошти вносились позивачем у філії ПАТ КБ «ПриватБанк», яка діяла від імені юридичної особи, договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а тому припинення діяльності філії банку не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою, оскільки юридична особа повинна відповідати за зобов`язаннями своєї філії. Враховуючи встановлені судом обставини справи та виходячи з наведених положень Закону, суд дійшов висновку, що доводи позивача про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором від 26.06.2012 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу за Договором в розмірі 500 000,00 Євро, підлягають задоволенню. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно п. 16 Договору від 26.06.2012 року, при розірванні договору за ініціативою клієнта до закінчення терміну, зазначеного в таблиці 1 цього договору, у клієнта виникає зобов`язання повернути банку суму нарахованих відсотків, включаючи суму фактично виплачених відсотків. У цьому випадку банк проводить нарахування відсотків на суму вкладу за ставкою вкладу "до запитання" за фактичний термін користування вкладом і виплачує клієнту суму вкладу і суму відсотків за ставкою вкладу "до запитання". Суму зайво виплачених клієнтові відсотків клієнт доручає банку утримати із суми вкладу. Сума нарахованих процентів за цілу кількість років, що минули з моменту укладення договору, виплачується в повному обсязі. Оскільки між сторонами не припинилися зобов`язальні відносини щодо повернення вкладу, відповідно позивач за період після дострокового розірвання договору, має право на отримання процентів за користування його коштами у розмірі, що сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, відсотки за повну кількість років, що минули з моменту укладення договору повинні нараховуватися за ставкою, зазначеною в Таблиці 1, а за неповний рік у зв`язку з достроковим розірванням договором та до фактичного повернення суми вкладу за ставкою вкладу «до запитання». Як вбачається з Таблиці 1 Договору від 26.06.2012 року, процентна ставка становить 8% річних. Згідно наказу АТ КБ "ПриватБанк" від 05.01.2004 року № 07 ставка по депозитах "на вимогу" з 06.01.2004 року становить 1% річних. Відповідно до протоколу комітету управління активами і пасивами ПАТ КБ "ПриватБанк" від 25.04.2017 року ставка по депозитах "до запитання" з 04.05.2017 року становить 0,01% річних. Таким чином, оскільки сума вкладу згідно Договору становить 500 000, 00 Євро, нараховані відсотки складають 125 079,16 Євро, з яких: 2 876,71 Євро самостійно нараховані банком відсотки по 14.03.2014 року, за період з 14.03.2014 року по 29.03.2017 року становить 121 643,83 Євро (500 000х8х1110:100:365), за період з 30.03.2017 року по 03.05.2017 року становить 465,75 Євро (500 000х1х34:100:365), за період з 04.05.2017 року по 13.03.2019 року становить 92,87 Євро (500 000х0,01х678:100:365). Відповідач у відзиві не заперечував щодо розрахунку відсотків наведеного позивачем. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки в розмірі 125 079,16 Євро. Відтак вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 16 Договору передбачено право позивача дострокового розірвання вказаного договору, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 16.06.2017 направив на адресу відповідача заяву про дострокове розірвання Договору, яка отримана останнім 16.06.2017. Як встановлено судом, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором. Відповідач у відзиві не заперечував щодо розрахунку трьох процентів річних наведеного позивачем. З огляду на викладене, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за Договором, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми в розмірі 32 362,30 Євро (624 986,29х3х630дн.:100:365) за період з 21.06.2017 по 13.03.2019. Відтак вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит)-це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Пунктом 22 частини 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Виходячи з положень вказаних норм закону, вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. За змістом положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст. 1061 ЦК України, якими передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 01.10.2018 року у справі № 761/42169/16-ц, від 19.09.2018 року у справі № 761/46145/16-ц. Таким чином, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за Договором, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню пеня за період з 13.03.2018 року по 13.03.2019 в розмірі 7 430 075,00 грн., що еквівалентно 250 000,00 Євро, тобто половинні суми депозиту. Посилання представника відповідача на неправильність розрахунку пені, наведеного позивачем є такими, що базуються на власний розсуд, оскільки розрахунок пені наведений за формулою, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі № 761/26293/16-ц і правильність розрахунку за вказаною вище формулою перевірена судом. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи встановлені судом обставини справи суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог. Загальний розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача коштів за депозитним договором від 26.06.2012 року № SAMDN01000726774329 складає суму вкладу в розмірі 500 000,00 Євро, проценти по договору - 125 079,16 Євро, три відсотки річних - 32 362,30 Євро, суму неустойки (пені) - 7 430 075,00 грн., та всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 657 441,46 Євро та 7 430 075,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань за депозитним договором. Також необхідно стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 8 810,00 грн.

Outcome: approved