Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

31 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що [INFO] року в смт. Веселинове Миколаївської області померла його матір - [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області було складено відповідний актовий запис №67 від 14.07.2010 року. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами загальною площею 41, 6 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS] який належав на праві власності дідові [PERSON], який помер [INFO] року, спадкоємцем якого була дочка - заявника мати [PERSON]. За життя спадкодавець склала заповіт, яким заповіла житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] та залишила розпорядження щодо розподілу між позивачем і його рідним братом належних матері земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У встановлений законом 6- місячний строк позивач та його брат [PERSON] подали до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої була заведена спадкова справа №6/2011. За оформленням своїх спадкових прав на житловий будинок після смерті матері позивач звернувся в грудня 2016 року, але нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратовою О.М. йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, та видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 18 грудня 2016 року, з підстав того, що відповідно до п. Гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Причиною відмови зазначено, що у спадкоємця відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи. Бажаючи оформити своє право власності на спадкове майно, позивач звернувся з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги позивача, та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про визнання позову, щодо задоволення позову не заперечують. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та з урахуванням наданих доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.07.2010 року в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 14 липня 2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с. - 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на належний йому житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] був чоловіком позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого 26 червня 1992 року серія [NUMBER] в якому зазначено що 25.03.1971 року вони уклали шлюб, про що 25.03.1971 року Катеринівською сільською радою в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбів зроблений запис №10 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] де в графі батьки зазначені: батько [PERSON] та матір [PERSON] /а.с. 11/. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] /рос. мовою/, [INFO], серії [NUMBER], де в графі батьки зазначені: батько [PERSON] та матір [PERSON] /рос. мовою/ /а.с. 12/. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21.10.1964 року, [PERSON], 1942 року народження, 21.10.1964 року уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на «[PERSON]» /рос. мовою/. /а.с. 12/. Виходячи з наведеного підтверджується родинний зв'язок між [PERSON] та його [PERSON] син - матір) та родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON] (донька - батько). Відповідно до спадкової справи №6/2011 після смерті [PERSON], померлої [INFO], що була витребувана судом у Веселинівській державній нотаріальній конторі Миколаївської області Євстратової О.М., [PERSON] та [PERSON] 19.01.2011 року подали заяви про прийняття спадщини. Також в спадковій справі знаходиться заповіт від 05.06.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за №440, відповідно до якого [PERSON] заповіла [PERSON] житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 09,29 гектарів на території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 22 січня 2009 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010901000104. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповітів/спадкові договори) №30061904 від 30.03.2012 року, заповіт [PERSON] за №440 в реєстрації нотаріальних дій - є чинним. Постановою від 08 грудня 2016 року державний нотаріус Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратова О.М. відмовила у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутній у спадкодавця необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документ (а.с. 10). Таким чином, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Судом було витребувано з Веселинівської філії ММБТІ інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою [ADDRESS], та встановлено, що первинна інвентаризація житлового будинку проведена за замовою [PERSON] №640 від 08.08.1978 р. Згідно інвентарної справа №1107 від 10.08.1978 року житловий будинок зі слів [PERSON] побудований 1950 р. Даний житловий будинок входить до складу житлового фонду з 1978 року. Станом на 28.12.2012 року право власності не зареєстроване. Поточна інвентаризація проведена за замовою №106 від 21.06.2016 р. [PERSON] для оформлення спадщини. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], який був складений начальником Веселинівської філії Миколаївського МБТІ 10.08.1978 року, в графі"власник" зазначено [PERSON]. Згідно рішенням №29 від 11.02.1997 року, Виконавчий комітет Веселинівської селищної ради народних депутатів Веселинівського району Миколаївської області передав [PERSON] в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0,15 га по [ADDRESS]. Також цим рішенням [PERSON] було передана земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,06 га по [ADDRESS]. Згідно з п.3.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01.03.2013 року, узагальнення якого викладенні в листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі Пленум №6), при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно інвентаризаційної справи №1107 на житловий будинок по [ADDRESS], а також довідки Веселинівської філії ММБТІ №146 від 07.09.2016 року, первина інвентаризація була проведена в 1978 році. Даний будинок входить до складу житлового фонду з 1978 року. Як зазначено в п.3.3. Пленуму №6, всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель", і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Крім того, відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773 (із змінами та доповненнями), не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Виходячи з вищенаведеного, померлому [PERSON] належало на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Веселинівський район Миколаївської області, який в подальшому після його смерті успадкувала його дочка [PERSON]. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] року в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 10 листопада 1998 р. Веселинівського районного відділом реєстрації актів громадського стану Миколаївської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої зокрема входив вищезазначений житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Судом було витребувана з Державного нотаріального архіву Миколаївської області, копія спадкової справи за №220/01 заведеної 12.07.2001 року після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Згідно спадкової справи №220/01 встановлено, що спадщину після смерті [PERSON], прийняла його дочка [PERSON], шляхом подачі відповідної заяви до Веселинівської державної нотаріальної контори. 12 липня 2001 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що належав померлому батькові [PERSON] Будь-який інших свідоцтв про право на спадщину не отримувала. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], та спадщина належала їй з часу (моменту) відкриття спадщини, незалежно на яку частину спадщини вона отримала свідоцтво про право власності, а на яку не встигла. Відповідно до п. 1 Пленуму №6, При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК ) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК ), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК ) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК ). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки позивач прийняв спадщину в установленому законному порядку, то спадщина належить йому з часу її відкриття. Отже, вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову. На підставі викладено,

Outcome: approved