Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, вимоги якого в подальшому уточнили, до відповідача, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS], загальною пл. 81,5 кв.м., яка складається з трьох кімнат позначених на плані цифрами 2-пл.15,5м.кв.; 3-пл.15,6м.кв.; 6-пл.22,5м.кв; кухні позначеної на плані цифрою 7-пл.11,7м.кв.; коридору позначеного на плані цифрою 1-пл.7,7м.кв.; коридору позначеного на плані цифрою 8-пл.5,5м.кв.; ванної кімнати позначеної на плані цифрою 5-пл.2,0 м.кв.; вбиральні позначеної на плані цифрою 4 -пл.1,0 м.кв., підвалу пл.9,6 м.кв. та зобов'язання Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно) провести реєстрацію квартири [ADDRESS], загальною площею 81, 5 м.кв в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ними. Позов мотивують тим, що Львівській обласній раді належить на праві власності, відповідно до свідоцтва про право власності від 03 березня 2011 року, нежитлові приміщення загальною площею 1 377,3 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету обласного відділу освіти від 1979 року дана квартири була надана їм для проживання, в котрій вони прописані з 1983 року. З часу заселення і до тепер вони проживають, безперервно, постійно, відкрито даною квартирою. З 2000 року квартира знаходиться на балансі Львівського національного університету. Як на підставу позову посилається на положення п.1 ч.1 ст. 344 ЦК України, ст.124 Конституції України. Просять позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON], [PERSON], представник позивача [PERSON] позов підтримали з мотивів викладених в ньому, додатково пояснили, що проживають у спірному приміщенні на законних підставах, сплачують комунальні послуги та квартплату, перебувають на квартирному обліку за №2315. Просять позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що позивачі зверталися до управління майном спільної власності із зверненням щодо передачі в приватну власність житла, однак їм було відмовлено. При цьому не заперечував той факт, що позивачами спірна квартира використовується для проживання [PERSON] та [PERSON], [PERSON] понад тридцяти років. При вирішенні позову покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши, дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що житлові приміщення Львівського національного університету на [ADDRESS] належать Львівській обласній раді, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03 березня 2011 року та витягом про державну реєстрацію прав № 29219896 від 07 березня 2011 рокую Згідно з технічним паспортом виданим ЛОДК "БТІ та ЕО" на приватизовану квартиру [ADDRESS] від 04 вересня 2000 року приміщення пл. 81,5 кв.м. першого поверху за номерами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 мають окремий вхід, ванну, санвузол. Відповідно до нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 24.07.2013 року вселення в дану квартиру проводилося згідно спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету обласного відділу освіти. 7 квітня 1983 року [PERSON] та [PERSON] отримали постійну прописку за місцем проживання по вулиці Антоновича (колишня Волгоградська) [ADDRESS]. Таким чином, позивачі займають приміщення квартири законно . З квитанцій до прибуткового касового ордеру вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], здійснювали оплату за проживання у спірній квартирі. З довідки Львівського національного університету від 21 серпня 2012 року № 78 та копій паспортів позивачів вбачається, що у спірній квартирі [ADDRESS] позивачі проживають 1983 року. При цьому [PERSON] проживає у спірній квартирі з часу свого народження. На квартирному обліку родина [PERSON] перебуває з 09.02.1976 року за №2315, що підтверджується довідкою №14/768 від 11.12.2002 року Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради. У відповідності до листа обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 15 січня 2013 року інформація щодо реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в бюро відсутня. Відповідно до ст. З Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. В статті 9 визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У відповідності до статті 8 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" від 4 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року та набула чинності 11 вересня 1997 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Рішенням Європейського суду з прав людини в справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 2 грудня 2010 року (заява № 30856/03) пунктом 44 судом встановлено, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі "Зехентнер проти Австрії", заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція "житла" має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі "Коннорс проти Сполученого Королівства", заява № 66746/01, п. 82). Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (див. рішення у справі "Зехентнер проти Австрії", зазначене вище, п. 60). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 9 жовтня 2007 р. у справі "Станкова проти Словаччини", заява № 7205/02, пункти 60 - 63; зазначене вище рішення в справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", п. 50; рішення від 15 січня 2009 р. у справі "Косіч проти Хорватії", заява № 28261/06, пункти 21 - 23; та рішення від 22 жовтня 2009 р. у справі "Пауліч проти Хорватії", заява № 3572/06, пункти 42 - 45). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Беєлер проти Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 110, ECHR 2000-1). Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] з 1983 року, а [PERSON] з народження проживають в спірній квартирі, що стверджується матеріалами справи, іншого нерухомого майна у власності позивачів немає, а відтак в них відсутнє інше постійне місце проживання, окрім спірної квартири. За проживання у спірній квартирі позивачі [PERSON] та [PERSON], [PERSON] сплачують відповідні кошти, що стверджується квитанціями про сплату. Окрім цього, представником відповідача не заперечувався факт сплати таких коштів. 14.06.2001 р. Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області [PERSON] був документований паспортом громадянина [NUMBER] згідно якого місцем прописки є [ADDRESS]. 11.02.2000 р. Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області [PERSON] була документована паспортом громадянина [NUMBER] згідно якого місцем прописки є [ADDRESS]. 06.11.2002 р. Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області [PERSON] був документований паспортом громадянина [NUMBER] згідно якого місцем прописки є [ADDRESS]. Відповідно до ст.9 ЖК України, державою гарантується право на житло лише за однією підставою - громадянство. Місцем здійснення цього права - є місце постійного проживання громадянина держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.6 узагальнень Вищого спеціалізованого суду України № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Враховуючи наведене та те, що спірна квартира використовувалась для проживання [PERSON] та [PERSON], [PERSON] понад тридцяти років, враховуючи право позивачів на житло закріплене Конституцією України, виходячи з принципу співрозмірності із переслідуваною законною метою визначеному в рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 2 грудня 2010 року (заява № 30856/03, яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року), суд вважає за необхідне задоволити вимоги позивачів у визнанні права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, адже в останніх іншого житла у власності чи постійному користуванні немає.

Outcome: approved