Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області. У позовній заяві зазначає, що відповідачі, які є батьками малолітнього [PERSON] , ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не займаються вихованням дитини, не надають кошти на його утримання, не піклуються про нього, не створюють належних умов для його проживання. Посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] не забезпечують належних умов для проживання та виховання дитини та враховуючи, що родичів, які мають можливість та бажання взяти хлопчика на виховання в свою сім`ю ще не мають статусу потенційних опікунів, просить позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] та стягнути з відповідачів аліменти на користь дитини на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій вказав, що позовні вимогі підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України - http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, заперечень щодо позову до суду не подала, відзив на позов не надсилала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця про\-живання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію пові\-домлення або виклику, на останню відому судо\-ві адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою біль\-ше не проживає або не знаходиться. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був особисто повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень щодо позову до суду не подав, відзив на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи та будь-яких інших клопотань від його імені до суду не надходило. Свідок [PERSON] подав письмові пояснення в яких вказав, що [PERSON] періодично зловживає спиртними напоями, не займається належним доглядом за малолітньою дитиною, не проживає за місцем реєстрації малолітньої дитини - [PERSON] , не цікавиться його вихованням та навчанням. Свідок [PERSON] подала письмові пояснення, в яких вказала, що вона разом із чоловіком займаються вихованням та забезпеченням малолітньої дитини [PERSON] , оскільки батьки дитини не навідують його, не беруть участі у вихованні, матеріально не забезпечують. За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності відповідача по справі. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] значиться батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.8) З довідки №03 від 26.05.2020, повідомлення №5 від 23.07.2020 та №7 від 27.07.2020 встановлено, що [PERSON] упродовж періоду з 01.09.2018 по 26.05.2020 був зарахований у садочок і щоденно його відвідував. Активну участь у вихованні дитини, матеріальному забезпеченні бере дідусь [PERSON] . Дитина проживає разом із дідусем, бабусею та старшим братом, його мати у садочку була присутня декілька разів, вона не цікавиться життям сина. Батько дитини - [PERSON] жодного разу не з`являвся до дитячого садочка, не цікавився життям та здоров`ям дитини, участі у вихованні сина не брав. (а.с.10,11,12) З довідки від 18.09.2020, повідомлення від 25.09.2020 встановлено, що [PERSON] навчається у першому класі Нетішинської ЗОШ І-ІІІ ст. №4. За весь час навчання дитини, його батьки не цікавилися його успіхами, не відвідували навчальний заклад, не телефонували. Його опікуванням займається його тітка [PERSON] і дядько [PERSON] , які відвідують батьківські збори, цікавляться успіхами [PERSON] та забезпечують його всім необхідним. (а.с.13,14) Згідно актів обстеження умов проживання від 28.04.2020, 18.06.2020, 21.07.2020 встановлено, що за місцем проживання [PERSON] , для виховання останнього створено всі необхідні умови. Доглядає дитину бабуся дитини - [PERSON] та дідусь - [PERSON] , які повністю ним опікуються та проживають разом із ним. (а.с.18,19,20) З наказу №59 від 17.08.2020 встановлено, що [PERSON] було влаштовано на тимчасове проживання у сім`ю рідної тітки [PERSON] , жительки м.Нетішин Хмельницької області. (а.с.24) З повідомлення від 27.07.2020 та 05.08.2020 встановлено, що [PERSON] з квітня 2019 року на території Межиріцької сільської ради не проживає. [PERSON] та [PERSON] не цікавляться життям, здоров`ям дитини - [PERSON] , участі в утриманні дитини не беруть. [PERSON] та [PERSON] здійснюють догляд за [PERSON] . В будинку облаштовані всі необхідні умови для виховання неповнолітньої дитини. (а.с.25,27) З пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що вихованням та розвитком [PERSON] - [PERSON] не займається, за місцем проживання вона відсутня, вихованням дитини займаються його дід та баба. (а.с.34,35,36,37) З характеристики від 21.07.2020 вбачається, що [PERSON] за місцем проживання характеризується посередньо, не дбає про дитину, її всебічний розвиток. З квітня 2019 року залишила дитину на своїх батьків, не займається його вихованням, не допомагає матеріально. На її поведінку неодноразово надходили усні скарги від батька [PERSON] (а.с.42) Неодноразово з відповідачами працівниками виконавчого комітету Межиріцької сільської ради та працівниками поліції проводилися виховні бесіди з метою припинення протиправної поведінки, питання неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] , та доцільності позбавлення їх батьківських прав двічі виносилося на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, яке вони проігнорували, тому було вирішено надати висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. (а.с.52-55) З висновку Острозької РДА Рівненської області №3108/01-31 від 15.09.2020, вбачається, що зазначений орган у зв`язку з систематичним невиконанням відповідачами батьківських обов`язків вирішив рекомендувати позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с.56-57) Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та його батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . З письмових доказів, досліджених судом, письмових пояснень свідків, встановлено, що відповідачі, які є батьками малолітнього сина, не приділяють належної уваги його вихованню, не створюють належних умов для його проживання та матеріального забезпечення. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідачів щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своєї дитини має місце протягом тривалого періоду часу, що було підставою для застосування щодо них заходів впливу, виклику на засідання комісії з питань захисту прав дитини та в подальшому для висновку органу опіки і піклування, якими рекомендовано позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належного умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з нього та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природнього здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбаченого ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дитини бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітнього [PERSON] та відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. При цьому, оскільки [PERSON] , особисто повідомлявся про дату, місце та час проведення судових засідань, а [PERSON] було викликано у судові засідання за зареєстрованим місцем її проживання, та за допомогою оголошення на сайті, проте вони свідомо ухилилися від участі у них, не подали жодного клопотання чи пояснення по справі, та не брали участь у жодному судовому засіданні, хоча мали реальну можливість цього, переконують суд у тому, що відповідачі взагалі не мають бажання та не спроможні виконувати батьківські функції щодо своєї дитини. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачі тривалий час ухилялися від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нею не займалися, не піклувалися про її матеріальне утримання, на час розгляду справи не проявляють інтересу до стану її здоров`я та навчання, не цікавляться її фізичним, моральним і духовним розвитком, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] . Статтею 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки [PERSON] та [PERSON] свою малолітню дитину не утримують, то з них на утримання дитини слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини доходу. При вирішенні спору судом береться до уваги відсутність у відповідачів по справі інших утриманців, їх добрий стан здоров`я та стан здоров`я малолітнього сина. При цьому, суд бере до уваги, що відповідачі інвалідності не мають та мають можливість працювати, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 08.10.2020, а тому за правилами ст. 191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Частиною 3 ст. 193 СК України визначено, що аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] на час розгляду справи в суді не має опікунів, то аліменти з відповідачів слід стягувати шляхом відкриття особистого банківського рахунку та перерахування коштів на особистий рахунок [PERSON] в ПАТ "Державний ощадний банк України", відповідно до ч. 3 ст. 193 СК України. Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, відчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Окрім того, як вбачається із ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягають до стягнення судові витрати по справі. На підставі ст. 159, 166, 164, 180, 182 СК України, ст.59, 60 ЦК України,

Outcome: approved