Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON], ПАТ «Український Інноваційний Банк» про визнання недійсним іпотечного договору. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що рішенням Рівненського міського суду від 01 червня 2010 року визнано право власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] по ? частині квартири за кожним. Вони стали співвласниками та користуються вказаною квартирою. 28 січня 2014 року [PERSON] отримав вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором іпотеки ПАТ «Український Інноваційний Банк». Отримавши лист він звернувся до [PERSON], яка є власником ? частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] надала йому документи, з яких йому стало відомо, що 25 червня 2008 року вона уклала з АТ «Український Інноваційний Банк» іпотечний договір,який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не було відомо, що відповідачка передала квартиру, яка є спільною частковою власністю в іпотеку. Будь-яких повноважень [PERSON] стосовно розпорядження їхньою спільною частковою власністю, а саме квартирою вони не надавали. В судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримала повністю, за мотивів, що викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Крім того пояснила, що кредит в АТ " Український іноваційний банк" отримували інші особи, а не позивачі по справі. Відповідачка по справі [PERSON] самостійно, без їх згоди уклала з банком іпотечний договір на спірну квартиру, позивачі не підписували та не передавали в іпотеку квартиру. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що [PERSON] є власником ? квартири [ADDRESS]. В натурі частки на вищевказану кварту не виділялися. Позивачі в іпотеку квартиру не передавали. Позивачі не знали, що вона передає в іпотеку спірну квартиру. Представник ПАТ «Український Інноваційний Банк» » в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення, відповідно до яких просить суд в позові відмовити за безпідставністю, обгрунтовуючи це тим, що 08 серпня 2007 року між гр.. [PERSON] та АТ «Український Інноваційний Банк» було укладено кредитний договір №1908, згідно якого позичальником було отримано кредитні кошти в розмірі 35000 дол. США із сплатою 13% річних. 22 серпня 2007 року між гр.. [PERSON] та АТ «Український Інноваційний Банк» було укладено кредитний договір №1917, згідно якого позичальником було отримано кредитні кошти в розмірі 40000 дол. США із сплатою 13% річних. 08 січня 2008 року між гр. [PERSON] та АТ «Український Інноваційний Банк» було укладено кредитний договір №1966, згідно якого позичальником було отримано кредитні кошти в розмірі 20000 Євро із сплатою 13% річних. Забезпеченням вимог кредитора за вищезазначеними кредитними договорами являється іпотечний договір від 25.06.2008 року, підписаний між банком та [PERSON] Згідно п.1.2. договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2004 року. На момент укладення вищевказаного іпотечного договору [PERSON] одноосібно володіла нерухомим майном. 01 червня 2010 року, згідно рішення Рівненського міського суду, право власності визнано на дану квартиру за позивачами по ? частини за кожним. Позивачі визнали за собою право власності на квартиру, яка являється предметом іпотеки, після дати укладання оскаржуваного іпотечного договору. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається , що 08.08.2007 року між ПАТ " Укрінбанк" та [PERSON] була укладена кредитна угода № 1908 , згідно якої позичальнику було надано кредитні кошти у сумі 35 000 доларів США. 23.08.2007 року між ПАТ " Укрінбанк" та [PERSON] була укладена кредитна угода № 1917, згідно якої позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 40 000 доларів США. 25 червня 2008 року [PERSON] уклала з АТ «Український Інноваційний Банк» іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 01 червня 2010 року визнано право власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] по ? частині квартири за кожним. З вказаного рішення вбачається, що [PERSON] за спільні кошти [PERSON],, [PERSON] та [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], однак [PERSON] зареструвала спірну квартиру тільки за собою, а не на праві спільної власності, хоча у даній квартирі зареєстровані і проживають позивачі. Вказане рішення суду набрало законної сили, і 26 серпня 2010 року апеляційним судом Рівненської області було відмовлено АТ " Український Іноваційний банк" в перегляді вказаного рішення. Позивачам не було відомо, що [PERSON] передала квартиру, яка є спільною частковою власністю в іпотеку. Згідно із ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.2, 4 ст.369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. За нормами ч.3 ст.5 Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ст.578 ЦК України та ч.2 ст.6 Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. У відповідності ст. 88 ЦПК України, підлягає стягнення із відповідачів в солідарному порядку на користь позивачів судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved