Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

24 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідач - колишня невістка, зареєстрована у будинку із 20.07.2007 року, однак більше року фактично в будинку не проживає, а проживає в смт.Журавно у будинку свого батька, у добровільному порядку знятись із реєстрації вона відмовляється, а тому посилаючись на викладене, а також на вимоги ст.ст.316,391,405 ЦК України, позивач просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суду пояснила, що з 2009 року проживає з чоловіком та трьома дітьми в Журавно. Спочатку у старому будинку батьків по [ADDRESS], а три роки в новозбудованому будинку по [ADDRESS], який не прийнятий в експлуатацію, і має пільги по оплаті водопостачання, електропостачання та на тверде паливо за цією адресою, як багатодітна сім"я. 21 січня 2015 року вона розірвала шлюб і чоловік повернувся жити до матері. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України "Про міжнародні договори України", є частиною національного законодавства, ст.41 Конституції України та ст.ст.321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка не мала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положення ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. На підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серії ССС №1888369, яке видано КП ЛОР "Стрийське МБТІ" 23.05.2007 року, житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON].(а.с.5). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У зазначеному будинку, згідно записів у будинковій книзі, із 20.07.2007 року зареєстрована відповідач [PERSON], яка згідно актів від 22.12.2014 року, 28.01.2015 року, котрі підписані депутатами Бережницької сільської ради Ростоцьким З.В., Шаранюк М.Т. та сільським головою Кухта Г.Г., не проживає в спірному будинку із 2009 року (а.с3,4). Відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 21.01.2015 року шлюб між [PERSON]- сином позивача, та [PERSON] розірвано. Факт відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації, у будинку [ADDRESS] підтверджується також довідкою №579 від 02.03.2015 року, яка видана Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області, відповідно до якої відповідач [PERSON] разом із трьома малолітніми дітьми з 22.09.2009 року проживає без реєстрації в [ADDRESS] Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою більше одного року, проживає без реєстрації за іншим місцем, а тому вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, і тому повинні бути задоволенні. На підставі наведеного,

Outcome: approved