Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про розірвання Генерального договору № 1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року та судових витрат по сплаті судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.11.2011 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод", назву якого в подальшому було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" та [PERSON] був укладений Генеральний Договір № 1 про фінансову допомогу, за умовами якого відповідач надав позивачу фінансову допомогу у розмірі 450 000,00 гривень. На виконання умов договору, відповідачем на підставі договорів про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу від 10.11.2011 року, від 16.11.2011 року, від 21.11.2011 року, від 23.11.2011 року, від 28.11.2011 року та від 30.11.2011 року було внесено через касу позивача готівку в розмірі по 75 000,00 гривень кожного разу, а загалом 450 000,00 гривень. 01.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до Генерального Договору № 1, в якій сторони погодили, що фінансова допомога у повному обсязі повинна бути повернута не пізніше 01.12.2013 року. Оскільки сторонами було змінено термін дії спірного договору, який на даний час припинив свою дію, внаслідок закінчення строку на який його було укладено, при цьому позивач і відповідач не укладали договір про розірвання спірного договору, за таких обставин, позивач вважає, що спірний договір має бути розірваним в судовому порядку. 15.04.2014 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до суду, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод", ЄДРПОУ 00382987 (адреса: 93193, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500) на користь [PERSON], ІПН [NUMBER] (адреса: 02002, [ADDRESS]) 450 000 грн. 00 коп. та стягнути з відповідача - ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем [PERSON] в повному обсязі та належним чином виконані умови Генерального Договору № 1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року, а саме 10.11.2011 року, 16.11.2011 року, 21.11.2011 року, 23.11.2011 року, 28.11.2011 року та 30.11.2011 року ним були внесено через касу відповідача готівку по 75 000,00 гривень кожного разу, а всього 450 000,00 грн. 01.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до спірного договору, в якій сторони погодили, що фінансова допомога у повному обсязі повинна бути повернута не пізніше 01.12.2013 року, проте станом на 08.04.2014 року відповідач за зустрічним позовом своїх зобов'язань за спірним договором не виконав, та кошти отримані в якості фінансової допомоги не повернув. Представник позивача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" - Печериця М.О. в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував в повному обсязі, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, з підстав викладених у зустрічному позові. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 01.11.2011 року між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод", яке вподальшому змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" укладено Генеральний договір № 1 про фінансову допомогу, за умовами п. 1 якого, [PERSON] в порядку та на умовах, визначених договором передає у власність ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" грошові кошти на безвідсотковій основі, а останній зобов'язується повернути фінансову допомогу у порядку, визначених договором, а також додатковими угодами до нього. (а.с. 4) Відповідно до п. 2., п. 3, п. 4, п. 5 Генерального договору загальний розмір фінансової допомоги складає 450 000,00 грн., які надаються на підставі додаткових угод або окремих договорів про безвідсоткову фінансову допомогу, шляхом внесення готівкових коштів у касу ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" на протязі 30 днів з моменту підписання Генерального договору, при цьому строк повернення фінансової допомоги визначається безпосередньо у додаткових угодах або окремих договорах про безвідсоткову фінансову допомогу. Разом з тим, 01.08.2013 року між [PERSON] та ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" укладено додаткову угоду до Генерального договору №1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року, за умовами якої сторони вирішили внести зміни до умов Генерального договору №1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року, а саме домовилися, що вся фінансова допомога у сумі 450 000,00 грн. отримана ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" у межах виконання сторонами Генерального договору №1 та на підставі договорів про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу від 10.11.2011, від 16.11.2011, від 21.11.2011, від 23.11.2011, від 28.11.2011 та від 30.11.2011 повинна бути повернута [PERSON] не пізніше 01.12.2013 року. (а.с. 5) Звертаючись з позовом до суду ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" просить розірвати Генеральний договір № 1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року, з тих підстав, що закінчився термін його виконання, визначений додатковою угодою, а саме до 01.12.2013 року. Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно положення ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Однак, надавши оцінку умовам договору, судом не встановлено порушення цивільного права ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод", адже Генеральний договір № 1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року належним чином виконаний відповідачем по первісному позову та позивачем по зустрічному - [PERSON], а тому закінчення терміну договору не звільняється від відповідальності та не припиняє обов'язки боржника. При цьому, слід звернути увагу на те, що відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Однак, відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. А тому, суд вважає безпідставним звернення позивача за первісним позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про розірвання Генерального договору № 1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року, оскільки дана вимога є необґрунтованою, порушує законні права позивача за зустрічним позовом та задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] в повній мірі виконано свої зобов'язання за Генеральним договором №1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року, який надав ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" фінансову допомогу в загальному розмірі визначеному в договорі в сумі 450 000,00 грн., про що не заперечується стороною позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, при цьому ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" своїх зобов'язань за Генеральним Договором № 1 про фінансову допомогу та додаткової угоди до нього не виконав та кошти, отримані в якості фінансової допомоги, не повернув у строк до 01.12.2013 року. Згідно Акту звірки взаєморозрахунків від 26.02.2014 року проведені ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" та [PERSON] встановлено, що станом на 26.02.2014 року заборгованість ТзОВ "Лисичанський пивоварний завод" перед [PERSON] за Генеральним Договором № 1 про фінансову допомогу становить 450 000,00 гривень. (а.с. 22) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом та відповідачем по первісному позову [PERSON] правомірно заявлені позовні вимоги які підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" на користь [PERSON] 450 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" про стягнення коштів за Генеральним договором № 1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року підлягає задоволенню, в первісному позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" до [PERSON] про розірвання Генерального договору № 1 про фінансову допомогу від 01.11.2011 року, слід відмовити. Відповідно до ст. 88 Цивільного кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" на користь [PERSON] судових витрат в розмірі 3755 грн. 80 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved