Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

10 липня 2018 року [PERSON] , діючи від імені та в інтересах [PERSON] , пред`явив позов до [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі (т.1 л/с 2-4). Представник позивача [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 10,1779 га (кадастровий номер 6522682500:02:001:0131), розташованої на території Каїрської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 15 серпня 2013 року між сторонами був укладений договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду відповідачеві [PERSON] строком на 49 років для ведення сільськогосподарського виробництва, про що сторони уклали між собою договір оренди землі. Представник позивача [PERSON] просить суд визнати недійсним вказаний договір оренди, посилаючись на те, що позивач [PERSON] не підписував цього договору та нічого не знав про нього до квітня 2016 року. 01 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала - т.1 л/с 21). 20 серпня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (т.1 л/с 30-31), яким вона заперечила проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що 27 травня 2013 року [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив [PERSON] діяти від його імені та представляти його інтереси в різноманітних державних та недержавних установах з питань укладення договорів оренди належної йому успадкованої земельної ділянки, укладати договори оренди належних йому земельних ділянок на власний розсуд, розписуватись за нього та інше. [PERSON] , діючи у відповідності до вказаної довіреності, 15 серпня 2013 року уклав з нею договір оренди землі відносно земельної ділянки площею 10,1779 га (кадастровий номер 6522682500:02:001:0131). 22 серпня 2013 року договір був зареєстрований реєстраційною службою Горностаївського РУЮ Херсонської області. Позивач [PERSON] був повідомлений про договір оренди землі, схвалив його умови та отримував орендну плату. На підставі викладеного відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. 13 листопада 2018 року представник позивача [PERSON] подав заяву (т.1 л/с 74), якою змінив підстави позову. Так, спірний договір оренди від імені [PERSON] уклав та підписав [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, виданої 27 травня 2013 року позивачем. Разом з тим, [PERSON] є чоловіком відповідача [PERSON] . За таких обставин представник позивача вважає, що при укладенні спірного договору оренди [PERSON] діяв в інтересах своєї сім`ї, а не в інтересах позивача [PERSON] . На підставі викладеного представник позивача [PERSON] просить суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 15 серпня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 17 квітня 2019 року судовим експертом Херсонського НДЕКЦ проведено судову почеркознавчу експертизу (т.1 л/с 203-213), якою встановлено, що в договорі оренди землі, укладеному 15 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , підпис від імені [PERSON] виконаний [PERSON] 06 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала - т.1 л/с 235-236). 27 січня 2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності (т.2 л/с 16). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просить суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 15 серпня 2013 року між орендодавцем [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , та орендарем [PERSON] . Так представник позивача вважає, що договір укладено з порушенням вимог ч.1 ст.203 ЦК України - без волевиявлення позивача, оскільки останній не підписував цього договору та нічого не знав про нього до квітня 2016 року. Представник позивача вважає, що договір укладено з порушенням вимог ч.3 ст.238 ЦК України, оскільки [PERSON] є чоловіком відповідача [PERSON] , а тому передаючи в оренду своїй дружині земельну ділянку, яка належить позивачу [PERSON] , діяв в інтересах своєї сім`ї, а не в інтересах позивача. При цьому, умови договору є невигідними для позивача, оскільки з останнім не було узгоджено особу орендаря та умови оренди, зокрема, строк оренди та розмір орендної плати. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позову через необґрунтованість. Крім того, представник відповідача заявив про застосування позовної давності, оскільки вважає, що позивач [PERSON] був повідомлений про укладення спірного договору з моменту його укладення, тобто з 15 серпня 2013 року. Відтак, представник позивача, звернувшись з цим позовом 10 липня 2018 року, пропустив трирічний строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,1779 га, розташована на території Каїрської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер 6522682500:02:001:0131. Право власності позивача [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 л/с 6). 27 травня 2013 року позивач [PERSON] видав довіреність (т.1 л/с 40), якою уповноважив [PERSON] зареєструвати успадковане майно в компетентних органах, здійснювати управління успадкованим майном, представляти його інтереси перед юридичними та фізичними особами з питань укладення договорів оренди належної йому успадкованої земельної ділянки, а також реєстрації укладених договорів оренди в компетентних органах та отримувати орендну плату за передану в оренду земельну ділянку, тощо. Для цього довіритель [PERSON] надав своєму повіреному [PERSON] право представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах незалежно від підпорядкування та форм власності, отримувати дублікати документів, укладати договори оренди належних йому земельних ділянок на умовах на власний розсуд, подавати та одержувати будь-які інші документи, в тому числі Витяг з державного земельного кадастру, розписуватися за нього, подавати будь-які заяви, заяву про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Свідоцтво про право власності на нерухоме майно в компетентних організаціях, отримати зареєстровані документи, провадити землевпорядні роботи по відновленню меж земельної ділянки на місцевості, отримувати довідку про присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку, розписуватися за нього, сплачувати необхідні платежі, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 27 травня 2016 року без права передачі наданих повноважень третім особам. 27 травня 2013 року довіреність посвідчена державним нотаріусом Горностаївської державної нотаріальної контори Херсонської області та зареєстрована в реєстрі за № 263. 15 серпня 2013 року [PERSON] , діючи від імені [PERSON] на підставі вказаної довіреності, уклав з [PERSON] договір оренди землі (т.1 л/с 7-8, 41-44), за умовами якого позивач [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду на 49 років відповідачеві [PERSON] . Право оренди землі зареєстровано у Реєстраційній службі Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області, про що вчинено запис № 2215821 від 22 серпня 2013 року (т.1 л/с 9). В судовому засіданні встановлено, що з 07 липня 1990 року [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Бехтерською сільською радою Голопристанського району Херсонської області складено актовий запис про шлюб від 07 липня 1990 року № 9 (т.1 л/с 101-102). Отже, [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , уклав договір оренди зі своєю дружиною [PERSON] . Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України "Про оренду землі". Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ч.3 ст.237 ЦК України п редставництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.238 ЦК України п редставник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Згідно ч.3 ст.238 ЦК України п редставник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Згідно ч.1, ч.2 ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Згідно ч.1 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Згідно ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Згідно ч.1 ст.247 ЦК України с трок довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Згідно ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно ч.2 ст.1000 ЦК України договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Згідно ч.1 ст.1001 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Згідно ч.1 ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно ч.1 ст.1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України в олевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.5 ст.203 ЦК України п равочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.6 ст.203 ЦК України п равочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що спірний договір оренди є недійсним, оскільки договір не відповідав внутрішній волі позивача [PERSON] та був укладений [PERSON] в інтересах своєї сім`ї, особисто [PERSON] не підписував цього договору та нічого не знав про нього до квітня 2016 року. Так, з матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2013 року [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] укладати договори оренди належних йому земельних ділянок на власний розсуд, розписуватися за нього та виконувати інші дії, пов`язані з належними йому земельними ділянками. Вказана довіреність нотаріально посвідчена та за своєю формою відповідає вимогам ст.245 ЦК України. Отже, укладання спірного договору оренди землі від імені [PERSON] уповноваженою ним на вчинення вказаного правочину особою ( [PERSON] ) відповідає чинному законодавству, а вчинення останнім правочину за вказаною довіреністю створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки для [PERSON] , як то передбачено вимогами ст.239 ЦК України. Спірний договір укладався [PERSON] за довіреністю, яка була видана у відповідності до вимог закону до укладання договору оренди, представництво з будь-яких підстав, визначених ст.241 ЦК України, на момент укладання договору припинено не було, а довіреність [PERSON] на той час скасована не була. Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи представника позивача щодо недійсності спірного договору оренди з тих підстав, що [PERSON] не укладав та не підписував цей договір. Суд враховує, що спірний договір оренди за своєю формою та змістом відповідає положенням Закону України "Про оренду землі". Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що повірений [PERSON] , який діяв від імені довірителя [PERSON] , всупереч вимог ч.3 ст.238 ЦК України вчинив правочин в інтересах своєї сім`ї, а не в інтересах довірителя. Згідно ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. З аналізу наведеного положення закону можна зробити висновок, що довіритель при оскарженні правочину за цією підставою має довести наявність особистого інтересу представника під час укладення договору, при цьому такий інтерес має суперечити інтересу довірителя на вчинення відповідного правочину, зазначеного у довіреності. На підтвердження тієї обставини, що [PERSON] при укладанні спірного договору оренди діяв в інтересах своєї сім`ї, матеріали справи не містять будь-якого доказу. Натомість, як вбачається з довіреності від 27 травня 2013 року, наявної в матеріалах справи, [PERSON] уповноважив [PERSON] на власний розсуд здавати в оренду належну йому земельну ділянку, визначати на власний розсуд умови, ціну та строк договору оренди, а також отримувати орендну плату. Оскільки [PERSON] вказаною довіреністю уповноважив [PERSON] укладати від його імені договори оренди належних йому земельних ділянок, спірний договір оренди був вчинений саме в інтересах довірителя, а тому правових підстав вважати його недійсним, як такий що вчинений представником з порушенням вимог ч.3 ст.238 ЦК України, суд не вбачає. Будь-яких обмежень щодо майбутніх договірних відносин довіреність не містить. Той факт, що повірений [PERSON] є чоловіком орендаря [PERSON] , не є обмеженням для представництва інтересів позивача при укладанні правочину, оскільки договір оренди за формою та змістом відповідає вимогам законодавства, а при виборі повіреного [PERSON] діяв особисто та за власним волевиявленням. Вищевикладене свідчить про правомірність дій [PERSON] під час укладення договору оренди землі від 15 серпня 2013 року. Таким чином, в обґрунтування позовних вимог не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що спірний правочин - договір оренди вчинено вкрай на невигідних для позивача [PERSON] умовах, та не в його інтересах, щоб слугувало беззаперечною підставою для застосування приписів ч.3 ст.238 ЦК України відносно договору оренди від 15 серпня 2013 року. Суд критично оцінює пояснення представника позивача про те, що довіреність, яка була складена 27 травня 2013 року, не охоплювала предмет оренди, оскільки позивач набув право власності на земельну ділянку лише в серпні 2013 року. Так, в судовому засіданні встановлено, що вказаною довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON] вирішувати будь-які питання та вчиняти будь-які дії щодо належних йому земельних ділянок, в тому числі реєструвати право на це майно. При цьому, позивач [PERSON] не має у власності інших земельних ділянок, ніж земельна ділянка площею 10,1779 га, яка була предметом спірного договору оренди. За таких обставин суд приходить до висновку, що договір оренди землі, укладений 15 серпня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , був спрямований на реальне настання правових наслідків по ньому, оскільки він встановлює певні права та обов`язки для сторін, а волевиявлення учасників договору на момент вчинення правочину було вільним та відповідало внутрішній волі учасників, що підтверджується належними доказами по справі. Згідно ст.15, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 15 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. При вирішенні справи суд враховує, що представник відповідача заявив про застосування позовної давності. Разом з тим, за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, суд відмовляє в задоволенні позову з цих підстав, без посилання на строки звернення до суду. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача [PERSON] відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed