Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить визнати інформацію поширену 03 квітня 2017 року Мелітопольським міським головою [PERSON], під час проведення виступу на брифінгу, який відбувся в приміщені міської ради, та розташовану Редакцією «Регіонального інформаційного агентства Мелітополь» в електронній мережі Інтернет на відео сервісі You-Tube, під назвою «MVI 1226», щодо: - позиції політичної партії «Опозиційний блок чим гірше для міста, тим ліпше для них», - нікчемності адміністративного позову до міського голови, про скасування розпорядження про призначення на посаду секретаря Бєльчева М.П., - про здійснення Народним депутатом України [PERSON] залякувань депутатів та різних маніпуляцій, про виступ [PERSON] з трибуни Верховної ради з обвинуваченнями [PERSON] в сепаратизмі, в прикладанні зусиль з метою порушення кримінальних справ відносно [PERSON], - в проведені акцій по залякувані депутатів, та виступу на російських телеканалах; - щодо підготовки та планування [PERSON] акції по імітації підпалу будинку депутата [PERSON]; та мовою оригіналу: «- Почему я уверенно говорю о том, что заинтересован в этом [PERSON], потому что за эти 1,5 года и ранее (за его каденцию в ВР) им для нашего города ничего не было сделано. Ничего другого, как запугивания, нет…манипуляции разные»; «Он опустился до уровня мелкого криминального элемента, путём запугивания депутатов. За всеми этими акциями, про которые он рассказывает и у нас и на российских каналах, стоит он», - недостовірною, та такою що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є народним депутатом України і перебуває в політичній партії та фракції Верховної ради України «Опозиційний блок». Мелітопольський міський голова [PERSON], виступаючи на брифінгу, поширив відносно нього недостовірну інформацію, яка в подальшому була розповсюджена через мережу Інтернет. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON], підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позові при цьому пояснив, що 03.04.2017 на брифінгу з представниками ЗМІ, що відбувся в приміщенні міської ради, відповідач розповсюдив інформацію, яка є недостовірною та порочить його честь та гідність. В подальшому ця інформація була викладена в мережі Інтернет на відео- сервісі You-Tube під назвою « МVI 1226» та кількість переглядів користувачів склало 321. Виступ відповідача викладений в стенограмі, що надано до позову. Вказана відповідачем інформація відносно якої заявлені вимоги не відповідає дійсності оскільки в ній неправдиво викладена позиція політичної партії, представником якої являється позивач; позов депутата [PERSON] про скасування розпорядження про призначення на посаду секретаря Бєльчева М.П. постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду був задоволений, а тому не може бути нікчемним; позивач, як народний депутат, ніколи не здійснював будь-якого залякування депутатів, не має ніяких відносин до кримінальних справ відносно відповідача та не здійснював виступи на російських каналах, ніяких акцій по імітації підпалу будинку [PERSON] не планувалися та не проводились, у звязку з вказаними подіями проводиться досудове розслідування. Розповсюджена відповідачем інформація погіршила репутацію позивача серед мешканців та в суспільстві, у звязку з чим він змушений пояснювати виборцям, однопартійцям, близьким та знайомим про свою непричетність до зазначених дій, виправдовуватися за дії, які не вчиняв. Отже, розповсюджена відповідачем інформація підриває ділову репутацію позивача. В судовому засіданні представник відповідача, [PERSON], який також діє і від імені третіх осіб - редакції «Главная газета Мелитополя» та ТОВ «[PERSON] комюнікейшнс [PERSON]», проти позову заперечував, з підстав викладених в письмових запереченнях, при цьому пояснив, що озвучена на брифінгу інформація є особистими судженнями відповідача відносно позивача, та критичною оцінкою його заяв та дій, як депутата. Так, позивач, як народний депутат по суті не відповів ні на одне звернення, що підтверджується реєстром листів Мелітопольської міської ради та її виконавчого комітету, відсутня інформація щодо участі позивача у фінансуванні зони відпочинку на озері «Горячка», так як такої зони документально не існує, відсутня також інформація щодо надання позивачем допомоги конкретним громадянам, а участь позивача у збереженні Молочного лиману не відноситься до діяльності останнього до розбудови регіону, від якого його було обрано до Верховної ради, оскільки вказаний природний обєкт знаходиться на території 81 виборчого округу, а не 80 виборчого округу, від якого його було обрано до парламенту. Всі висловлювання відповідача на брифінгу є критикою, і позивач, повинен передбачати, що його діяльність, як політика, підлягає критичній оцінки. При цьому, відповідач висловлював свою критичну думку на підставі особистих виступів позивача на телевізійних каналах, на засіданнях Верховної [PERSON], на брифінгу у [PERSON], інформації що звучала з ефірів російських каналів тощо. Вимоги зазначені позивачем як недостовірна інформація не відповідають дослівному виступу відповідача на брифінгу. Крім того, позивач просить спростувати поширену відповідачем інформацію щодо позиції політичної партії «опозиційний блок чим гірше для міста тим ліпше для них». При цьому, предявляє позов від себе особисто. Але, у разі поширення недостовірної інформації що порушує особисті права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі предявляти орган цієї юридичної особи. Виступ відповідача на брифінгу був оприлюднений відео-сервісі You-Tube, а тому ТОВ «[PERSON] комюнікейшнс [PERSON]» не має будь-якого інтересу до позову. Треті особи також вважають, що на брифінгу міський голова висловлював свої судження та критичну оцінку, що не підлягає судовому захисту. Вислухавши представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з положеннямист.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до вимог статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального кодексу, в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємних зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно зі\~ст. 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За правилами ст.ст.297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. У відповідності зі\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Судом встановлено, що на брифінгу, який відбувся з представниками ЗМІ 03.04.2017 з Мелітопольським міським головою [PERSON], відповідач висловлював наступний фрагмент промови: «- Позиция «Оппозиционного блока», к сожалению, сохраняется на протяжении 1,5 года прежней: «Чем хуже для города, тем лучше для них». Темпы преображения города их руководителя, конечно, не устраивают. Об этом скажу чуть позже. Соответственно брать и акцентировать своё внимание на сегодня на вопросах судейских перепетий я особо не буду. Судебных исков было достаточно много, последний, на который ссылались [PERSON] и Онищук, он никчемен. Я зачту это решение, почему городской голова не может выполнить решение суда.…читает…Как читаем это решение мы, я, заместители и юристы: миська рада должна была на несостоявшейся сессии проголосовать за отстранение [PERSON]. И соответственно если у них будут голоса, есть возможность преодолеть вето. Заведомо депутаты «Оппоблока», зная, что этих голосов у них нет, они используют решение суда только в одних целях- сорвать и заблокировать работу рады, помешать тем процессам преобразования в Мелитополе. - Почему я уверенно говорю о том, что заинтересован в этом [PERSON], потому что за эти 1,5 года и ранее (за его каденцию в ВР) им для нашего города ничего не было сделано. Ничего другого, как запугивания, нет…манипуляции разные. -Ещё один факт (в подтверждение тому, что за всем этим стоит [PERSON]): с трибуны ВР он сказал, что [PERSON] сепаратист и ссылки, которые сделали на подконтрольном ему канале. Это в чистом виде мистификация, не более того. [PERSON] приложил массу усилий, дабы на меня завели уголовное дело. Он опустился до уровня мелкого криминального элемента, путём запугивания депутатов. За всеми этими акциями, про которые он рассказывает и у нас и на российских каналах, стоит он. Такая подготовка и мобилизация своих ресурсов (телеканала) вызвано спланированной чёткой акцией. За день до этих событий я на стол губернатора положил аналитическую записку, где описал события за полтора года, где описал, кто за кем стоит и кому это выгодно. И просил провести разговор с представителями силовых структур, чтобы снять напряжённость в городе. Я указал в записке, что по всей видимости нардеп будет двигаться в этом направлении и дальше и стоит угроза в адрес депутатов «Оппоблока». Я глядел, как в воду…и на след. ночь произошла имитация поджога дома [PERSON]». Зазначений виступ, був розміщений в мережі Інтернет і доведений до невизначеного кола осіб. Висловлювання відповідача були сприйняті позивачем як недостовірні та такі, що ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію, що і стало підставою для звернення до суду. При цьому, аналізуючи зміст виступу відповідача на брифінгу, відеозапис якого був відтворений та досліджений в судовому засіданні, слід зробити висновок, що вищезазначені висловлювання відповідача міського голови [PERSON], були довільно інтерпретовані позивачем [PERSON] в позовних вимогах і в інтерпретованому вигляді вони суттєво відрізняються від оригіналу, фактично змінюючи зміст. Відповідно до розяснень, наданих у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. На підставі ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Під «висловлюваннями, які не містять фактичних даних» розуміються такі висловлювання, в яких відсутні посилання на конкретні дати, номери, цифри, місця подій та самі події. За розясненнями, наданими у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Свобода висловлювань гарантується ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод у наступних термінах: 1. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. 2. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цінності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоровя або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідними в демократичному суспільстві. Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів. Більш загально, свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. Межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були обєктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України "Про пресу", ст. 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Зі змісту оприлюдненої зазначеної інформації вбачається, що в ній не міститься жодних фактів по вищезазначеним фрагментам виступу, а зміст виступу відповідача з огляду на характер використання в ньому мовних засобів, зводиться до висловлювання думок, переконань останнього та критичної оцінки певних фактів, недоліків, які на думку автора є вираженням його субєктивної думки і поглядів. Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. При цьому, зважаючи на вищезазначені вимоги закону, позивач не скористався наданийм йому ч.1 ст. 277 ЦК України правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм оцінку. В обґрунтування заперечень представник відповідача посилається на те, що при виступі на брифінгу відповідач брав до уваги виступи позивача на каналах телебачення, у [PERSON] України, інформації з інформаційних програм російського телебачення тощо, відеозаписи яких були оглянуті в судовому засіданні. Зі змісту вказаної інформації вбачається, що позивач також висловлював свою думку та свої субєктивні судження щодо подій в країні, в місті Мелітополі, діяльності відповідача [PERSON] як мера міста, його ролі в політичному житті міста та висловлював рекомендації що потрібно зробити для покращення життя громадян. Крім того, позивач [PERSON] є народним депутатом України та членом політичної партії «Опозиційний блок», а, отже, є публічним діячем. За\~роз'ясненнями п. 21 постанови\~Пленуму Верховного Суду України від 27. 02. 2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» звернуто увагу на те, що при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі "Українська Прес-Група проти України" зазначено: . «Хоч публікації про політичних діячів і містили критику та були образливими і навіть шокуючими, проте політичні лідери, обираючи свою професію, були відкритими для суворої критики і пильного нагляду; це є той тягар, який політики мають прийняти в демократичному суспільстві». Отже, право на недоторканість ділової репутації та честі і гідності публічної особи підлягає захисту лише у випадках, коли позивач доведе, що інформація поширена з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Таким чином, суд прийшов до висновку, що висловлювання відповідача на брифінгу від 03.11.2017 мали оціночні судження, не містили будь-яких фактичних даних щодо позивача та, відповідно, не були такими, що принизили його честь та гідність. А той факт, що за своїм змістом виступ міського голови містив критику на адресу позивача свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що за фактом підпалу будинку [PERSON] проводиться досудове розслідування і особа, яка підозрюється у скоєнні цього правопорушення ще не встановлена, про що надав відповідне повідомлення. Вказані обставини учасниками процесу не спростовуються. При цьому, в позовній заяві, як на недостовірну інформацію, позивач посилається на те, що відповідач у своїй промові на брифінгу поширив інформацію про підготовку та планування [PERSON] акцій по імітації підпалу будинку. Проте, зі змісту виступу на брифінгу не вбачається, що відповідач дослівно висловлював таку промову, фрагмент якої в цій частині позивачем був довільно інтерпретований. Доводи представника відповідача про те, що позивачем заявлені вимоги про захист ділової репутації юридичної особи Політичної партії «Опозиційний блок» заслуговують на увагу. Так, позивач просить визнати інформацію розповсюджену відповідачем щодо: «позиція політичної партії «Опозиційний блок чим гірше для міста, тим ліпше для них» недостовірною. Згідно з положеннями ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до\~глави 3\~цього Кодексу. Отже, Політична партія «Опозиційний блок», як юридична особа, має право звернення до суду за захистом своїх немайнових прав в разі їх порушення з боку інших осіб. Позивачем від свого імені предявлені вимоги, що стосуються немайнових прав юридичної особи. При цьому, належних повноважень на предявлення позову від імені цієї юридичної особи позивачем не надано. Та обставина, що позивач є лідером вказаної політичної сили, не є підставою для звернення від свого імені до суду за захистом немайнових прав юридичної особи без відповідних повноважень. Заслуговують на увагу також заперечення представника відповідача про те, що вимога позивача щодо нікчемності адміністративного позову міського голови про скасування розпорядження про призначення на посаду секретаря Бєльчева М.П. взагалі не стосується прав позивача, оскільки він не був стороною у цій справі та рішення по ній ніяким чином не впливає на його права та інтереси. Зі змісту положень ст.277 ЦК України вбачається, що судовому захисту підлягають немайнові права особи внаслідок поширення недостовірної інформації саме про неї або членів її сімї.

Outcome: dismissed