Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 червня 2021 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма «РАССВЕТ», державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонов Олександр Сергійович про скасування записів про державну реєстрацію договорів оренди землі задоволено повністю. Скасовано запис №31590871 від 11.05.2018р про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6325184500:03:009:0231 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11.05.2018р, видавник: ТОВ "Агрофірма Престиж"/Баєва Т.М., внесений державним реєстратором Радіоновим Олександром Сергійовичем, Харківська районна державна адміністрація Харківської області. Скасовано запис №31593567 від 11.05.2018р про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6325184500:03:003:0001 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11.05.2018р, видавник: ТОВ "Агрофірма Престиж"/Баєва Т.М., внесений державним реєстратором Радіоновим Олександром Сергійовичем, Харківська районна державна адміністрація Харківської області. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 681,60 гривень. 23.06.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Харченко К.С. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у даній цивільній справі, в якій просить стягнути з ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,01 гривень. На підтвердження витрат надав договір про надання правової (правничої) допомоги №030620-1 від 03.06.2020 року, який укладений між [PERSON] та адвокатським бюро «Дмитра Ципліцького», рахунки з детальним описом послуг №000038 від 12.10.2020, №000130 від 21.12.2020, №000386 від 17.06.2021, акти виконаних робіт №000038 від 12.10.2020, №000130 від 21.12.2020, №000386 від 17.06.2021, копії квитанцій №ПН2312106 від 23.10.2020 на суму 4066,70 грн., №ПН2313566 від 26.10.2020 на суму 3000 грн., №53 від 21.12.2020 на суму 1333,40 грн, №737321000827231623921776 від 17.06.2021 на суму 1600 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 рокузаява прийнята до розгляду та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представники позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 1681,60 гривень відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір". В обґрунтування клопотання зазначив, що звертаючись до суду з позовом позивачем було заявлено чотири вимоги немайнового характеру, за які було сплачено судовий збір у розмірі 3363,20 гривень, в подальшому позовні вимоги було зменшено до двох позовних вимог. Таким чином, у зв`язку зі зменшенням позовних вимог позивачу підлягає повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 1681,60 гривень. Відповідно до частини 4 статті 270 ЦПК України їх неявка не перешкоджає ухваленню додаткового судового рішення про судові витрати Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно до частини 3 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідачем не надано заперечень проти розміру судових витрат на правову допомогу. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Витрати представника позивача на правову допомогу в розмірі 10000,01 грн. суд вважає співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) відповідно до умов договору, які підтверджені належними доказами. В той час представником відповідача не зазначено жодних підстав для їх зменшення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що з урахуванням принципу розумності, враховуючи доведеність та співмірність по відношенню до складності справи, об`єму наданих послуг, і пропорційності щодо обсягу наданих послуг, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають відшкодуванню у розмірі, заявленому представником позивача - 10000,01 грн. Розглядаючи клопотання представника позивача щодо повернення надміру сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимогст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням зменшених позовних вимог, з відповідача на користь [PERSON] стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681,60 гривень. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного Кодексу України Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету. Враховуючи, що позивачем при пред`явленні позову до суду було сплачено судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру у розмірі 3847,59 гривень, в подальшому позовні вимоги було зменшено до двох позовних вимог, а також клопотання представника позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору, суд приходить до висновку про необхідність повернення з державного бюджету позивачу надмірно сплаченого судового збору у розмірі 1681,60 гривень, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»

Outcome: approved