Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов обгрунтувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Крім неї, спадкоємцями майна покійної є її брат [PERSON] та сестра [PERSON]. Після смерті матері в неї з [PERSON] був усний договір про те, що вона відмовляється від спадщини, а він приймає спадщину. Але користуватися спадковим будинком будуть спільно. 10 лютого 2009 року вона подала до Саратської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, а [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини. Позивачка зазначила, що на час подачі заяви про відмову від прийняття спадщини вона помилилась стосовно природи правочину та можливих наслідків відмови від спадщини. Після подачі нею заяви про відмову від спадщини спадковий будинок почав руйнуватись, його ніхто не ремонтував через що погіршилися стосунки з братом. Вона за свої кошти відремонтувала будинок, сплачує необхідні платежі та вважала, що спадщина перейде до неї. Просила визнати заяву про відмову від прийняття спадщини, подану 10 лютого 2009 року до Саратської державної нотаріальної контори недійсною, оскільки заява була написана нею помилково та на невигідних умовах, а також, на час вчинення правочину вона помилялася стосовно природи та можливих наслідків його вчинення. Позивачка уточнила позовні вимоги, просила визнати заяву про відмову від прийняття спадщини, подану нею 10 лютого 2009 року до Саратської державної нотаріальної контори недійсною як правочин вчинений під впливом обману та зазначила, що після смерті матері, в січні 2009 року, у телефонній розмові з відповідачем [PERSON] дізналась, що брат консультувався з нотаріусом - сином сестри [PERSON], який порадив оформити спадщину на одну людину, а не на трьох, щоб уникнути сплати більших податків. При цьому [PERSON] завірив її, що у інших спадкоємців, які не будуть оформляти спадщину, будуть такі ж самі права власника, як й у того, що оформить все майно на себе. З урахуванням цього, оформленням спадку зайнявся відповідач [PERSON], сестра [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини, а нотаріус Сулаков І.І. направив її до нотаріуса Граматик О.В. в місто Білгород-Дністровський для подачі заяви про відмову від спадщини, де 10 лютого 2009 року нею була подана відповідна заява. [PERSON] зазначила, що нотаріус Граматик О.В., яка 10 лютого 2009 року посвідчила заяву, не роз'яснила їй наслідки правочину про відмову від прийняття спадщини. Вважає, що [PERSON], [PERSON] та нотаріуси, при укладанні нею правочину умисно приховали від неї, що при подачі такої заяви вона втратить спадщину. Підписання цієї заяви не було її волевиявленням та не відповідало її волі. У весь час з дня смерті матері вона знаходилась у стані омани, до моменту звернення [PERSON] до суду. Просила визнати її заяву до Саратської районної державної нотаріальної контори про відмову від спадщини від 10 лютого 2008 року недійсною, як правочин вчинений під впливом обману. Позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду про визнання заяви про відмову від прийняття спадщин недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов обгрунтувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Крім неї, спадкоємцями майна покійної є її брат [PERSON] та сестра [PERSON]. Після смерті матері в неї з [PERSON] був усний договір про те, що вона відмовляється від спадщини, а він приймає спадщину. Але користуватися спадковим будинком будуть спільно. 10 лютого 2009 року вона подала до Саратської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, а [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини. [PERSON] зазначила, що на час подачі нею заяви про відмову від прийняття спадщини вона вважала, що спадщина перейде до неї, та ні як не вважала, що вона не є спадкоємицею. Просила визнати заяву про відмову від прийняття спадщини, подану 10 лютого 2009 року до Саратської державної нотаріальної контори недійсною, як правочин вчинений помилково та на невигідних умовах, а також, на час вчинення правочину вона помилялася стосовно природи та можливих наслідків його вчинення. Також просила визначити їй додатковий строк 3 місяці для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON]. Позов [PERSON] та позов [PERSON] були об'єднані в одне провадження. Під час розгляду справи до участі в справі були залучені: Ярославська сільська рада Саратського району Одеської області у якості співвідповідача, приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Граматик Олену Василівну у якості третьої особи. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала уточнений позов, просила його задовольнити, надавши пояснення відповідно до поданої заяви. Також пояснила суду, що вона проживала поряд з матір'ю в с. Ярославка. До дня її смерті вона доглядала матір. Після смерті матері спадковий будинок почав руйнуватися. Ні брат, ні сестра не підтримували спадковий будинок у належному стані, ремонтом не займалися. Вона за власні кошти зробила капітальний ремонт будинку, обробляє присадибну ділянку, сплачує комунальні платежі. У 2015 році дізналася від працівників Ярославської сільської ради про те, що відповідач [PERSON] подав позов до суду про визнання за ним права власності на спадковий будинок. Тому вона вирішила звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала свій позов, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позови [PERSON] та [PERSON] не визнав, подав письмові заперечення проти позову та просив розглянути справу за його відсутності. Зокрема, відповідач [PERSON] зазначив у запереченнях, що жодних договорів з позивачами про те, що вони відмовляються від спадщини, а він приймає спадщину, після чого будуть користуватися спадковим майном спільно, ними не укладалися. Позивачі добровільно подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері. Перед підписанням поданих ними заяв нотаріусом було роз'яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Позивачі не відкликали свої заяви протягом встановленого законом строку. За наявності даних заяв позивачам не може бути визначено додатковий строк для прийняття спадщини, тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник Ярославської сільської ради [PERSON] визнав позов в частині визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері. Пояснив суду, що сільська рада розташована по вул. Першотравнева, 4, покійна [PERSON] проживала поряд, по [ADDRESS], а її дочка [PERSON] проживає [ADDRESS]. До дня смерті матері [PERSON] проживала однією сім'єю з матір'ю, вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] її будинок прийшов у занедбаний стан, зруйнувалась одна стіна. [PERSON] з чоловіком відремонтували спадковий будинок, провели комунікації. Під час ремонтних робіт жодного разу не бачили її брата [PERSON] або сестру [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердила у судовому засіданні, що позивачка [PERSON] доглядала матір до дня смерті, а після її смерті відремонтувала за власні кошти спадковий будинок, обробляє присадибну ділянку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що до дня смерті підтримувала дружні стосунки з покійною [PERSON] Дочка покійної [PERSON] доглядала матір до дня її смерті. За життя покійна говорила, що все майно залишиться дочці [PERSON], яка постійно дбала про матір та доглядала її. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника Ярославської сільської ради, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов [PERSON] не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців) Як передбачено ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Як роз'яснено п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 №7, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України. Статею 230 ЦК України встановлено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статею 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є дітьми [PERSON] (а.с. 5-7,36,40). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Спадкова справа № 121-09 щодо майна [PERSON] була відкрита Саратською районною державною нотаріальної конторою за заявою про прийняття спадщи, яка надійшла від [PERSON] (а.с.109), заяви про відмову від прийняття спадщини були подані [PERSON] та [PERSON] (а.с.110,111). Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] вчинила правочин 10 лютого 2009 року під впливом обману, оскільки незважаючи на подання заяви про відмову від спадщини продовжувала підтримувати у належному стані спадковий будинок, робила ремонти, сплачувала платежі та податки, що не робив ні [PERSON], ні [PERSON] Враховуючи наведене, суд вважає заяву [PERSON] подану до Саратської районної державної нотаріальної контори 10 лютого 2009 року про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON], що померла [INFO] слід визнати недійсною. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вимога [PERSON] в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері підлягає задоволенню. На підставі ч.3 ст. 1272 ЦК України, суд вважає за необхідне визначити [PERSON] додатковий строк два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] Заява [PERSON] про застосування позовної давності не підлягає задоволленню з таких підстав. Статею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. [PERSON] дізналась по своє порушене право у серпні 2015 року, отримавши копію ухвали суду про відкриття провадження в справі та копію позовної заяви [PERSON] про визнання на ним права власності на спадковий будинок, який належав покійній матері [PERSON], тому твердження відповідача в частині того, що позивачка пропустила строк позовної давності є необгрунтованими. Позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсної заяви про відмову від прийняття спадщини, поданої нею до Саратської районної державної нотаріальної контори 10 лютого 2009 року та визначення додаткового строку для прийняття спадщини не підлягають задоволенню, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачка суду не надала. Керуючисть ст.ст. 203, 215, 229, 230, 1270, 1272 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 3-8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

Outcome: approved