Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати за ним право власності на нежитлові будівлі та споруди загальною площею 208,7 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , зазначивши, що товариством було здійснено будівництво адміністративних будівель та споруд, а в 2000 році товариству видано державний акт на право постійного користування землею на якій вже були розміщені нерухомі об`єкти. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність. Вказав, що позовні вимоги підтримує і просив їх задовольнити. Представник відповідача також в судове засідання не з`явився, надав суду лист, в якому просить розглядати справу у його відсутності, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Вивчивши матеріали даної справи у їх сукупності та давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Коростенське товариство мисливців та рибалок постійно знаходилось по [ADDRESS] , в подальшому назва вулиці та номер будинку змінювалась на [ADDRESS] та [ADDRESS] . 30 квітня 1987 року Коростенським відділенням Південно-Західної залізниці затверджено "Смету" та "Сводный сметный расчёт" на реконструкцію "Дома охотника" та "Гаражу" по [ADDRESS] . 13.12.1988 року Рішенням № 446 Виконавчий комітет Коростенської міської Ради дозволив позивачу зробити добудову розміром 10х4 м до існуючої будівлі по [ADDRESS] та побудувати гараж розміром 4х6м. Рішенням Виконавчого комітету Коростенської міської Ради від 16.08.2000 року № 460: - затверджено технічний звіт по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки Коростенського Товариства мисливців та рибалок; - надано в постійне користування Коростенському Товариству мисливців та рибалок земельну ділянку площею 0,0490 га для обслуговування адміністративного приміщення та господарських споруд по [ADDRESS] . Із доданих до даного рішення технічних документів слідує, що на земельній ділянці вже розміщені нерухомі об`єкти, вказані координати точок прив`язки до місцевості, підписи суміжних землекористувачів. Із резолютивної частини рішення Господарського суду Житомирської області від 29.09.2003 року, де стороною було Коростенське товариство мисливців і рибалок, йдеться про розірвання Договору оренди цілісного майнового комплексу по вул [ADDRESS] від 15.05.2000 року. Таким чином, вирішення питання про виділення земельної ділянки позивачу, всі нерухомі об`єкти були збудовані, факт їх існування та їх перелік зафіксовано в документах того часу. 07 вересня 2000 року, на підставі Рішення Виконкому Коростенської міської Ради народних депутатів від 16.08.2000 року № 460 Коростенському товариству мисливців та рибалок видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0.0490 га по [ADDRESS] в межах згідно з планом землекористування. Листом від 11.04.2019 року відповідач відмовив позивачу в державній реєстрації прав на нерухоме майно у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують виникнення права власності. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України збудовані позивачем нежитлові будівлі (господарська споруда) вважається самочинним будівництвом. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй виділена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Виходячи із змісту документів слідує, що позивачу на самочинно збудоване майно в 2000 році було надано земельну ділянку. Із погодження суміжних землекористувачів слідує, що нерухоме майно не порушує права інших осіб. Із технічної документації слідує, що площа нежитлових будівель становить 208,7 кв.м. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способом захисту цивільних прав може бути визнання права. На підставі викладеного,

Outcome: approved