Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н, укладеним 13.04.2011р., в сумі 111139,14 грн., в тому числі заборгованість за кредитом та відсотками, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.04.2011р. між банком і [PERSON] , відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 8000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, надано відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими платежами за умовами договору. Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його місця проживання, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. Відповідно до анкети-заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У анкеті - заяві міститься підпис відповідача про те, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку. З наданих документів встановлено, що 13.04.2011р. між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, за яким кредитор надав відповідачу (позичальнику) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі базової процентної ставки згідно умов кредитування, що становить 3,0% в місяць, процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 4,5% в місяць. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не подав відзив, не оспорив факту укладення договору з позивачем, та отримання кредитних коштів, тому суд при розгляді даної справи виходить з того, що договір був укладений, є дійсним, та з нього для сторін виникли певні права та обов`язки, зокрема, обов`язок кредитора перерахувати на відкритий рахунок кредитні кошти в сумі (граничний ліміт) 8000грн., а відповідач зобов`язався повернути кредиті кошти і за весь час користування кредитним коштами сплачувати проценти 3,0% в місяць, процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 4,5% в місяць. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил). Крім того, Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт (п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту на умовах, передбачених цим Договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме - в передбаченому договором порядку надавав відповідачу кредитні кошти на платіжну картку відповідно до встановленого розміру кредитного ліміту, що не заперечувалося відповідачем та підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості станом на 31.05.2018р. Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту. Позивач надав суду виписку по рахунку, з якої вбачається наявна видача кредитних коштів і заборгованість по кредиту у сумі 7932,26грн., що знаходиться в межах ліміту, встановленого при укладенні договору. Отже, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення вимога позивача стягнути із [PERSON] заборгованість за тілом кредиту в сумі 7932,26 грн. Розглядачи вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кревними коштами, суд робить такі висновки: Позивач долучив як докази укладення договору і його умов: анкету -заяву і довідку про умови кредитування - два документи, в яких є підпис позичальника. Тому суд бере до уваги саме такі умови договору, які викладені у вказаних двох документах і які не суперечать вимогам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини. Також позивач долучив витяг з умов і правил надання банківських послуг, на які послався як на умови , на яких був укладений договір з відповідачем. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільногозаконодавства. Позивач послався, що згідно наданих умов Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил). Відповідно до п. 2.1.1.12.6.3 Умов та Правил, відсотки за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються в день їх сплати, передбачений п. 2.1.12.4 та п. 2.1.1.12.5, при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт становляться Простроченим кредитом. Відсотки за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються в день їх виплати згідно п. 2.1.1.12.4 та п. 2.1.1.12.5. При цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок Кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт стає Простроченим кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.12.13 Умов та правил, у випадку порушення позичальником строків по виплаті відсотків за користування кредитом, вказаних у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування, п.п. 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6, 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.7.4 даних Умов, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язання по сплаті відсотків за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі фактично виплачених позичальником. Оцінюючи зазначені вище положення Умов та правил, зокрема, п. 2.1.1.12.13, суд виходить з того, що вказаний пункт не дає можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору, оскільки з нього не вбачається про який саме розмір та порядок нарахування відсотків позичальнику домовились сторони. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови та правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Згідно з правовою позицією у справі за № 6-1374цс17 від 11.10.2017 щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку Верховний Суд України виходить з того, що відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вище наведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Проте належних доказів як наявності вказаних позивачем умов договору, на які б погодився позичальник, затвердивши це своїм підписом (що необхідно для дотримання письмової форми такого договору), так і повідомлення позичальника про зміну (підвищення) процентної ставки - позивач не надав. Натомість, у матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти "Кредитка Універсальна" 30 днів пільгового періоду по кредитному договору, укладеному з [PERSON] , у якій йдеться про те, що сторони при укладенні кредитного договору погодили відсоткову ставку на рівні 3,0% на місяць (36% річних), а у певних випадках (понадлімітного використання кредитних коштів) - передбачили можливість і підстави її підвищення до 4,5%. Тому при розгляді даної справи суд бере до уваги саме такі умови кредитування, зокрема щодо відсоткової ставки, які передбачені в даній довідці, підписаній позичальником. При цьому суд не вбачає підстав для застосування підвищеної процентної ставки 4,5%, або іншої підвищеної процентної ставки, за якою позивач провів нарахування процентів, які просить стягнути в межах даного позову. В позовній заяві позивач так само не обгрунтував застосування підвищеної процентної ставки, за якою ним нараховані проценти у вказаній в позовній заяві і в наданому розрахунку - явно і надмірно завищеній сумі. Суд не може прийняти суми, які зазначені позивачем в розрахунку заборгованості, оскільки вони суперечать кредитному договору, укладеному між сторонами, закону, що регулює спірні правовідносини, і не доведені позивачем. А при розгляді цивільної справи суд виходить виключно з того, що обов`язок по доказуванню позовних вимог покладається на позивача, тому сам він повинен довести належними доказами ту суму, яку просить стягнути, і її обґрунтованість. Виходячи з суми заборгованості по кредиту 7932,26 грн., а також виходячи з відомостей, що містяться в наданих позивачем документах, зокрема в виписці по рахунку і розрахунку заборгованості, - в частині відомостей про наявні кредитні кошти, а також враховуючи оговорену сторонами місячну процентну ставку при укладенні договору (3%), суд проводить такі розрахунки: Судом встановлено, що відповідальність [PERSON] щодо сплати відсотків за прострочення боргового зобов`язання повинна рахуватися за період з 01.11.2013р., тобто з того моменту, коли позичальник фактично припинив виконувати свої кредитні зобов`язання за даним договором, і відповідно виплачувати проценти, продовжуючи користування кредитними коштами. До цього часу, враховуючи наявність платежів, суд не може зробити висновок про неоплату позичальником процентів за користування кредитними коштами, які за загальним принципом розподілу коштів при їх недостатності першочергово мали б зараховуватись на погашення процентів, принаймні позивач іншого не довів належними доказами. Таким чином заборгованість по відсотках за користування кредитом, за процентною ставкою 3% на місяць, за вказаний період (до дня , на який позивач провів розрахунки перед зверненням з позовом до суду) становитиме: 358,38грн (за листопад-грудень2013р.)+2713,09грн. (за 2014р.)+2719,80 грн. (за 2015р.)+2719,80грн.(за 2016р.)+2719,80грн. (за 2017р.)+1189,85 (за січень-травень 2018р.)=12420,72грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту - 7932,26 грн., по відсоткам - 12420,72 грн., в загальному розмірі - 20352,98грн. Підстав для стягнення процентів у більшій сумі суд не вбачає, виходячи з меж заявлених позовних вимог, підстав, і з наданих доказів. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 1762грн. судового збору. Позов задоволено на 18 %. Тому відшкодуванню підлягають судові витрати на 18 %, що становить 317,16 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial