Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002-27034-081107 в розмірі 1 441,86 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 08 листопада 2007 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі -банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-27034-081107 від 08.11. 2007 року (далі -договір), відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит на придбання майна (послуг) в розмірі 3 999 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік, а також зі сплатою 1 % в місяць за ведення кредитної справи. Згідно умов Кредитного договору відповідачка зобов'язалася повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також інші витрати згідно умов договору шляхом здійснення щомісячних платежів. Однак, відповідачка станом на 10.02.2014 року порушила умови кредитного договору тим, що не сплачувала заборгованість, до виникнення заборгованості в сумі 1 441,86 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 1 064,29 грн.; - заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 0,05 грн.; - заборгованості за комісіями у розмірі 377,52 грн. Просить суд стягнути з відповідачки на користь банку вказану суму заборгованості та судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача, Духота І.В., який діє на підставі довіреності в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте від неї до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позову застосувавши строк позовної давності. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-27034-081107, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит на придбання майна (послуг) в розмірі 3 999 грн., строком на 24 місяця з кінцевим терміном повернення до 07 листопада 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 00,1 % на рік, а також зі сплатою 1 % в місяць за ведення кредитної справи. Згідно умов Кредитного договору відповідачка зобов'язалася повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також інші витрати згідно умов договору шляхом здійснення щомісячних платежів (не пізніше 8 числа) в розмірі 245 грн. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачці кредит у сумі 3 999 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 40146160 від 08 листопада 2007 року. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п.7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. У п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" зазначено, що, враховуючи положення п.7 частини 13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. При цьому, як висловилась колегія ВССУ у постанові № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин», початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії ( припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав. Тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 2.9 договору встановлено, що починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому надано кредит, позичальник щомісячно не пізніше 8 числа кожного місяця зараховує на рахунок кредитора, зазначений у п.2.11 цього договору, рівними частинами суму грошових коштів у розмірі 245 гривень. Згідно правового висновку ВСУ початок перебігу позовної давності відповідно до ст..261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося правопорушення. Відповідачка, як позичальник, зобов'язувалася повернути кредит згідно графіку, кінцевий термін погашення кредиту 07.11.2009 року (п.1.2 кредитного договору). Останній платіж відповідачкою проведено 25.08.2009 року. А з 09 жовтня 2009 року у банку виникло право вимоги до відповідачки. Однак - банк з позовом до суду звернувся 06 травня 2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed