Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

В жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙДЕКС ПАК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДЕКС ПАК" та його засновником - [PERSON] було укладено договір позики. За період липень 2017 року - серпень 2017 року на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти в загальному розмірі 268140,00 грн. з призначенням платежу - фінансова допомога. Відповідачем вказані кошти були частково повернуті в сумі 119300,00 гри. Однак, станом на 07.08.2018 рік частина коштів в розмірі 148840,00 грн. відповідачем не повернута, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДЕКС ПАК" борг у розмірі 167420,01 грн., з яких основний борг становить 148840,00 грн., проценти - 18 580,01 грн.; стягнути з [PERSON] па користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДЕКС ПАК" судовий збір та витрати на надання професійної правничої допомоги. Ухвалою судді від 21.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Відповідач з заявленими позовними вимогами не погодилась та подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсними, а саме фіктивними правочинів, обґрунтовуючи яку вказала, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдекс Пак» було засновано у 2015 році, засновниками і учасниками є позивач за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] , їх частки в статутному капіталі є рівними - по 50%. З моменту заснування ТОВ «Трейдекс Пак» його директором був [PERSON] , який на той момент був спільним другом [PERSON] та [PERSON] . На банківську карту [PERSON] відповідачем за зустрічним позовом було переказано кошти на загальну суму у розмірі 80640,00 грн., у призначенні було вказано, що це поворотня фінансова допомога засновнику. Однак, вказані грошові кошти у розмірі 80640,00 грн. фактично не передавались позивачу у власність, та вона не могла ними розпоряджатись на власний розсуд. Ці кошти переказувались, щоб вона знімала їх з банківської картки та передавались у готівковому вигляді директору ТОВ «Трейдекс Пак» за його вказівкою для діяльності товариства, тобто, фактично переказ цих коштів відбувався не для отримання позики, а для отримання готівки директором товариства на якісь потреби. Тобто, вказаний правочин є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені позикою, тобто, наданням грошей для використання їх у власних цілях, тому позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсними (фіктивними) наступні правочини: Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 04-07/1 від 04.07.2017 року про надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдекс Пак» [PERSON] 25000,00 грн.; Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 12-9/2 від 12.09.2017 року про надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдекс Пак» [PERSON] 11600,00 грн.; Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 20-06/1 від 20.06.2017 року про надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдекс Пак» [PERSON] 3 000,00 грн.; Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 21-07/1 від 21.07.2017 року про надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдекс Пак» [PERSON] 10000,00 грн.; Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 23-06/1 від 23.06.2017 року про надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдекс Пак» [PERSON] 78 500,00 грн.; Договір про надання поворотної фінансової допомоги N9 27-9/1 від 27.09.2017 року про надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдекс Пак» [PERSON] 15000,00 грн.; Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 29-8/2 від 29.08.2017 року про надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдекс Пак» [PERSON] 10000,00 грн. Ухвалою суду від 13.02.2019 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙДЕКС ПАК» про визнання недійсним, фіктивним правочинів та об`єднано його в одне провадження з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙДЕКС ПАК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 02.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позові, проти зустрічного позову заперечив просив відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, вказала, що вимоги позивача за первісним позов є безпідставними та необґрунтованими, зустрічний позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч. ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено що, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдекс Пак» було засновано у 2015 році, засновниками товариства є [PERSON] та [PERSON] , керівником - [PERSON] , що підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з випискою AT «Райффайзен банк Аваль» по рахунку № [NUMBER] з 05.02.2015 року по 08.08.2018 pоку, [PERSON] ( [NUMBER] ) перераховано грошові суми що підтверджено платіжними дорученнями: №697 від 17.11.2017, №663 від 25.10.2017 №662 від 24.10.2017, №658 від 20.10.2017, № 657 від 19.10.2017, №629 від 27.09.2017, №597 від 12.09.2017, №580 від 05.09.2017, №566 від 29.08.2017, №554 від 18.08.2017, №512 від 21.07.2017, №487 від 04.07.2017, №482 від 23.06.2017, №481 від 23.06.2017, №480 від 23.06.2017, №479 від 21.06.2017, 472 від 15.06.2017, №467 від 13.06.2017, №464 від 09.06.2017, №439 від 19.05.2017. Повернення коштів [PERSON] підтверджується платіжнім дорученням №8744956 від 10.11.2017 року на суму 39000,00 грн., призначення платежу - повернення фіндопомоги згідно договору 19-05/1 від 19.05.2017 pоку, 15-06/1 від 15.06.2017 pоку, 9-06/1 від 09.06.2017 року та платіжнім дорученням №01RE55986 від 15.12.2017 року на суму 80300,00 грн., призначення платежу - повернення фіндопомоги від засновника згідно договору 04-07/1 від 04.07.2017 pоку, 05-09/2, 23-06/1 від 23.06.2017 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач вказував, що між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідачем було отримано від позивача грошові кошти у розмірі 268140,00 грн. Разом з тим, позивачем в порушення ст.ст. 76-81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного факту, тому суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог первісного позову, у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо вимог зустрічного позову. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У ч.1 ст. 203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Водночас, за приписами ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Звертаючись до суду з зустрічним позовом, [PERSON] вказувала, що грошові кошти у розмірі 80640,00 грн. фактично не передавались їй у власність, та вона не могла ними розпоряджатись на власний розсуд, посилалась на фіктивність укладеного між нею та відповідачем правочину, оскільки він вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені позикою. Згідно з частинами першою, другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Дослідивши письмові докази подані сторонами у справі, пояснення сторін у справі суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, оскільки доводи на які посилався позивач у судовому засіданні та у позовній заяві не знайшли свої підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог первісного позову та зустрічного позову повністю. Судові витрати у даній справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed