Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - позивач, або ПАТ) звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа підрозділ примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що 13 травня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11345080000. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, позивач отримав кредит в сумі 37 440,00 дол. США який зобов'язався повернути у повному обсязі не пізніше 11 травня 2018 року, або достроково зі сплатою 13,50 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 13 травня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (далі - Іпотекодержатель) та [PERSON] (далі - Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № б/н посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON]. Відповідно до вказаного договору іпотеки Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також 13 травня 2008 року, приватним нотаріусом [PERSON] у зв'язку з посвідченням договору іпотеки, накладено заборону відчуження зазначеного в цьому договорі іпотеки майна, яка є власністю відповідача. У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 29 липня 2014 року має прострочену заборгованість за кредитом на загальну суму 752 595,01 грн. В зв'язку з викладеним просить зняти арешти, накладені державними виконавцями, для можливості надалі банку реалізувати своє право на задоволення вимог шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву в якій наполягає на задоволенні позовних вимог, просить розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], згідно поштового повідомлення, яке повернулось до суду за місцем реєстрації відсутній, але був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення в газеті («Наддніпрянська правда плюс» № 41 від 23 жовтня 2014 року) до судового засідання не з'явився, і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, суд ухвалив, слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи до суду не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить розглянути справу на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно умов кредитного договору № 11345080000 від 13 травня 2008 року укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON], банк надав останньому кредит в сумі 37 440,00 дол. США, який він зобов'язався повернути у повному обсязі не пізніше 11 травня 2018 року, або достроково зі сплатою 13,50 % річних за користування кредитом (а.с. 14-22). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 13 травня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (далі - Іпотекодержатель) та [PERSON] (далі - Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № б/н посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] У відповідно до п. 1.1 до вказаного договору іпотеки Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с.28-30). Також 13 травня 2008 року приватним нотаріусом [PERSON], на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням цього договору іпотеки, накладено заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки майна а саме квартири за адресою: [ADDRESS], яка є власністю [PERSON], до припинення іпотечного договору (а.с.31). 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора (а.с.46-52, 53-77); Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у [PERSON], станом на 29 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 752 595,01 грн.. ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор та Іпотекодержатель має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки, але не має можливості реалізувати своє право на задоволення вимог шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки так як постановою про відкриття виконавчого провадження (ВП №27980287 від 04 серпня 2011 року) та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №31232046 від 10 лютого 2012 року) Підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Херсонській області накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS], яка є власністю боржника [PERSON]. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3, ч. 2, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 585 ЦК України, право застави виникає з моменту укладання договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язаня. Відповідно ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача, або третіх осіб звернутися з відповідним позовом до суду. Відповідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстру обтяжень», у разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з пріоритетом. Відповідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Відповідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстру обтяжень», зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж майна були зареєстровані раніше з моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяження мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону. Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 ЗУ "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем про задоволення вимоги іпотекодержателем про задоволення вимог іпоеткодерждателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосовувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі) якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-пі арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Враховуючи, що за відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 11345080000, укладеним 13 травня 2008 року між ним та позивачем, рахується заборгованість в розмірі 752595, 01 грн., а також те, що на підставі іпотечного договору згідно якого в іпотеку передано квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, позовні вимоги про зняття майна з-під арешту обґрунтовані, оскільки позивач як іпотекодержатель має переважне право вимоги про звернення стягнення за рахунок майна боржника. З цих підстав суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved