Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У липні 2013 року КП "ВЖРЕП № 1" (далі також - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - відповідач), посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є балансоутримувачем та надає послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, однак відповідач з грудня 2008 року не сплачує надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01.11.2012 за нею утворилась борг по оплаті комунальних послуг у розмірі 609 грн. 66 коп. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що з грудня 2008 року відповідачу надавались лише дві послуги, а саме з димовідведення та вивезення сміття, а після її звернення у грудні 2011 року тільки за послуги з вивезення сміття, однак надані житлово-комунальні послуги відповідач не сплачує, тому просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що вона дійсно з травня 2008 року є власником квартири, однак у вказаній квартирі не проживає, договору з позивачем не укладала, вказала, що будинок знаходиться в аварійному стані, а тому у задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судами встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23 травня 2008 року. Указаний будинок знаходиться на балансі відповідача, який є виконавцем житлово-комунальних послуг. Як вбачається з довідки-розрахунку КП "ВЖРЕП № 1" щомісяця в період з листопада 2008 року до жовтня 2012 року відповідачу нараховувалася плата за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак остання сплатила кошти за вказані послуги на загальну суму 69,96 грн, унаслідок чого станом на 01.11.2012 виникла заборгованість у розмірі 609,66 грн. Судом встановлено, що позивачем надсилався на адресу відповідача договір на надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, однак відповідач ухиляється від підписання цього договору й виконання обов'язку споживача оплачувати послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Зважаючи, що позивач у цій справі є балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. Так, завданнями житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою: 1) забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло; 2) належного використання і схоронності житлового фонду; 3) зміцнення законності в галузі житлових відносин (ст. 2 ЖК Української РСР). У свою чергу, питання оплати житлово-комунальних послуг, у т.ч. і щодо належного виконання відповідних зобов'язань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Суд не бере до уваги доводи відповідача про ненадання позивачем взагалі будь-яких послуг, оскільки як встановлено в судовому засіданні позивач надає відповідачу житлово-комунальну послугу лише з вивезення сміття, відповідач у вересні 2012 року здійснила часткову сплату заборгованості, що свідчить про визнання їх отримання, а посилання на неналежне надання послуг не підтверджені належними доказами. Таким чином, суд вважає, що заявлений КП "ВЖРЕП № 1" позов про захист свого цивільного права - стягнення з відповідача заборгованості за надані йому житлово-комунальних послуг в період з листопада 2008 року до жовтня 2012 року у розмірі 609 грн. 66 коп. є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved