Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ярмолинецької селищної ради, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, господарські будівлі та надвірні споруди, які знаходяться за адресою [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були: вона, її батько [PERSON] , який помер [INFO] , та мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] в фактичне володіння та управління спадковим майном вступили позивачка та її батько. Позивач вказує, що вона є спадкоємцем майна після смерті батька за законом, 10.02.2021 року вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав,однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки будинковолодіння належить до майна колгоспного двору. А тому, щоб захистити свої майнові права позивач просить визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Ярмолинецької селищної радидо суду подав заяву, в якій позов визнає в повному обсязі. Просить розглядати справу без участі представника селищної ради. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.1991 року виконкомом Ярмолинецької районної ради народних депутатів згідно рішення Ярмолинецької районної ради народних депутатів № 77 від 20.04.1989 року, видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] та належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року в погосподарському номері за адресою: [ADDRESS] до складу членів двору входили: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, що підтверджується довідкою Ярмолинецької селищної ради Хмельницької області №530 від 21.12.2020 року. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.12.2002 р. Після її смерті спадщину прийняли позивачка та її батько [PERSON] , які згідно довідки Ярмолинецької селищної ради Хмельницької області №320 від 05.07.2021 р. вступили у фактичне володіння та управління спадковим майном після смерті [PERSON] та користувалися її речами. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.01.2012 р. [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна після смерті батька [PERSON] , що підтверджується спадковою справою №125-2020. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах про захист права приватної власності" до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Тобто, в разі віднесення господарства до колгоспного двору кожен його член має право на частину майна двору в рівних частках. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216ЦК України передбачено, що cпадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи викладені норми закону, свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] від 31 січня 1991 року, за яким даний будинок належить колгоспному двору, до якого входила і позивач, а також те, що позивач прийняла спадщину після смерті як матері, так і батька, які були членами колгоспного двору, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і за позивачем необхідно визнати право власності на все будинковолодіння за адресою [ADDRESS] . За заявою позивача судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 16,328,1218,1261,1268,1269,1270 ЦК України, ст.ст. 2,10,13,81,89,263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved