Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 08.02.2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було підписано Заяву № б/н, згідно якої відповідач отримав кредит в розмірі 3300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови банківського рахунку та кредитного договору. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість в сумі 32170,29 гривень за кредитним договором, з яких 3039,59 гривень заборгованість за тілом кредиту; 26722,59 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 400,00 гривень - заборгованість за пене та комісією, та штрафи 500 гривень (фіксована частина) та 1508,11 гривень (процентна складова). 16.03.2021 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій він просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 06.07.2011 року у розмірі 12585,16 грн. (3039,59 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 3039,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5926,91 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 3618,66 грн. заборгованість з пені), а також понесені позивачем судові витрати. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, вказуючи, що договір про надання кредиту ним було укладено 08.02.2011 року, а відстав початок перебігу строку позовної давності починається з цієї дати. Звернувшись до суду 11.06.2018 року з вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договором, з пропуском строку позовної давності. Просить застосувати позовну давність у вказаній справі та відмовити позивачу в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача Смочек В.В. підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Проти застосування до спірних правовідносин строку позовної давності заперечив, вказавши, що позивачем пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності. Згідно виписки по картковому рахунку, [PERSON] востаннє здійснював операції по картковому рахунку 01.10.2015 року, а позов до суду подано 26.06.2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Окрім того, укладений з відповідачем договір, продовжує діяти до повного виконання зобов`язання. Щодо строку дії картки - до листопада 2014 року, пояснив, що після закінчення дії строку картки, клієнт не може здійснювати операції щодо зняття готівки по такій картці, однак погашення заборгованості може проводити. Відтак, кошти, що находили на картковий рахунок після закінчення строку дії картки, що відображено у виписці по рахунку: деталі операції «кредитная часть Р2Р перевода», свідчать про вчинення активних дій щодо погашення заборгованості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив задовільнити його клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Пояснив суду, що після закінчення строку дії картки, жодних платежів не здійснював. Представник відповідача адвокат Бернацький П.В. в судовому засіданні пояснив, що між позивачем та відповідачем 08.02.2011 року було укладено договір. На виконання умов договору, позивачем відкрито [PERSON] кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт. Однак відповідача не було належним чином ознайомлено з умовами та тарифами кредитування. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме з умовами та правилами надання банківських послуг, що долучено до матеріалів справи, був ознайомлений відповідач. Позивачем надано до суду довідку про надані [PERSON] кредиті картки, згідно якої [PERSON] отримав кредитну картку, термін дії якої встановлено до листопада 2014 року. Відповідно до умов договору, строк повернення кредиту відповідає строку дії картки, тобто до листопада 2014 року. Строк позовної давності сплив через три роки - в листопаді 2017 року, а позов було подано до суду в червні 2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] , укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, з якими [PERSON] ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг щодо кредитування Приватбанком, містить власноручний підпис відповідача (а.с.6). Відповідач [PERSON] отримав платіжну картку (тип картки не вказано), що стверджується його підписом в заяві . Відповідно до договору №б/н у вигляді анкети-заяви від 08.02.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» видано [PERSON] кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до листопада 2014 року. (а.с.57). До кредитного договору позивачем додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач засвідчив своє ознайомлення та згоду з умовами кредитування, які були надані йому у письмовій формі, підтвердивши факт надання Умов кредитування. Відповідно до цієї довідки, [PERSON] ознайомлений, що отримав кредит з відсотковою ставкою 3,0% в місяць, тобто 36,00% в рік. За несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочки по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму 50 грн і більше. За порушення строків платежу по будь - якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів передбачено штраф 500 грн + 5% від суми позову (а.с.7, 8-13) Станом на 30.04.2018 року заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором становить 32170,29 гривень за кредитним договором, з яких 3039,59 гривень заборгованість за тілом кредиту; 26722,59 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 400,00 гривень - заборгованість за пене та комісією, та штрафи 500 гривень (фіксована частина) та 1508,11 гривень (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5) Відповідно до розрахунку заборгованості та виписці по рахунку за договором № б/н від 08.02.2011 станом на 29.05.2020 (а.с.51-55), останній платіж відповідачем був здійснений 15.11.2014 року на суму 150,00 грн. та 27.11.2014 року здійснено зняття готівки в банкоматі в розмірі 77,00 грн. В подальшому 17.12.2014, 29.01.2015, 07.04.2015, 01.05.2015, 16.06.2015, 31.10.2015, згідно виписки по рахунку, було здійснено операцію - кредитна частина Р2Р перевода, що свідчить про автоматичне погашення заборгованості з карти. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частиною 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до розділу ІІ «Емісія електронних платіжних засобів» пункту 3 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 05.11.2014 № 705, у редакції, що діяла станом на листопад 2014 року - дата закінчення терміну дії картки № [NUMBER] , що була видана банком [PERSON] ) електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Ідентифікація користувача може здійснюватися за реквізитами електронного платіжного засобу, нанесеними на нього в графічному та електронному вигляді. Згідно з пунктом 4 Положення, банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором про використання електронного платіжного засобу (далі - договір). Відповідно до пункту 5 Положення, банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет, а також надати на його вимогу в паперовій або електронній формі. Згідно з пунктом 6 Положення, договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за домовленістю банку та користувача відповідно до законодавства України. Один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати користувачу під підпис. Відповідно до пункту 7 Положення, банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачу примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу. Згідно з пунктом 16 Положення, емітент зобов`язаний повідомити користувача про закінчення терміну дії його електронного платіжного засобу, не пізніше ніж за десять календарних днів до закінчення терміну його дії в спосіб, передбачений договором. Емітент зобов`язаний повідомити користувача про те, що він має право закрити рахунок та про комісійну винагороду, яка може стягуватися емітентом за обслуговування цього рахунку, якщо в користувача немає більше діючих електронних платіжних засобів, емітованих до цього рахунку. Відповідно до розділу ІІІ «Здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» пункту 3 Положення, банк має право не видавати користувачу довідку, якщо з ним був укладений додатковий договір, один примірник якого надано користувачу, у якому викладені умови припинення дії основного договору (кредитного договору) та виконання взаємних зобов`язань щодо підтвердження повернення користувачем кредиту і процентів за користування ним, електронного платіжного засобу, якщо він не передавався користувачу у власність. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Слід зазначити, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що як доказ укладення договору з відповідачем, банк надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, витяг з тарифів, витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При укладенні договору сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Заяви, підписаної відповідачем, він був ознайомлений та згоден з Умовами та Тарифами банку. Як вбачається із матеріалів справи позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитним коштами в межах встановленого кредитного ліміту. З долученої довідки, наданої ПАТ КБ «Приватбанк», за кредитним договором № б/н, судом встановлено, що банком було видано [PERSON] кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до листопада 2014 року Суд зазначає, що строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору. Суд акцентує увагу на тому, що у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Судом встановлено, що строк такої кредитної картки закінчився 11/14, тобто 30 листопада 2014 року, а відомостей, що саме у цей період відповідач звертався із заявою про перевипуск картки позивачем не надано. Зважаючи на викладене, враховуючи те, що позивачем не підтверджено належним чином факту продовження строку дії кредитної лінії та перевипуску кредитної картки, на підставі кредитного договору від 08.02.2011, суд виходить з того, що строк дії картки сплив 30.11.2014. Отже, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку. Позивач звернувся до суду з позовом 26.06.2018 року, тобто поза строком позовної давності, заявленої відповідачем у клопотанні про застосування строку позовної давності. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд вважає, що позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, та поновленням прав, пов`язаних з поверненням кредиту у встановлені строки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що укладається договір у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Суд вважає, що збільшення строку позовної давності повинно бути обумовлено конкретною датою чи строком та підтверджено підписом позичальника. Відомостей щодо збільшення строку позовної давності матеріали справи не містять. Позивачем не було повідомлено суду поважної причини пропуску встановленого строку звернення за захистом своїх цивільних інтересів, тобто позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач, на якого покладено обов`язок доказування, не надав до суду жодних додаткових доказів, на обґрунтування своїх доводів та позовних вимог, а тому, враховуючи викладене, виходячи з даних, які містяться у матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення пред`явлених вимог. Отже, в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.02.2011 необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed