Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

03 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 21 січня 2010 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 травня 2015 року померла [PERSON], яка за життя на підставі вказаного вище договору отримала кредит в сумі 9300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки з правом пролонгації. За життя [PERSON] свої зобовязання щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості, процентів за договором не виконала, внаслідок чого на день її смерті, а саме на 12 травня 2015 року, у неї виникла заборгованість по кредиту в сумі 8759,44 грн., яка складається з наступного: 8640,80 грн. заборгованість за кредитом; 118,64 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Посилаючись на викладене, а також на те, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON], які своєчасно прийняли спадщину після її смерті, звернувшись у визначений законом строк до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини, а тому останні зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю в межах вартості майна, одержавного у спадщину після смерті [PERSON] У зв'язку з цим позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредиту та судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову позивача у звзку з пропуском останнім 6-ти місячного терміну для предявлення вимог до спадкоємців, а також у звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину він не отримував, оскільки відсутнє спадкове майно померлої його дружини [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив суду свої письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову позивачу у звзку з пропуском останнім 6-ти місячного терміну для предявлення вимог до спадкоємців, відсутністю свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті матері. Також [PERSON] заперечував проти розміру заборгованості, що виникла за спірним кредитним договором, укладеним між його покійною матірю [PERSON] та ПАТК КБ "ПРИВАТБАНК", а також проти солідарного стягнення заборгованості за вказаним вище кредитом. Просив застосувати загальні строки позовної давності при підрахунку заборгованості за кредитним договором. У випадку задоволення позову просив розстрочити суму боргу на 12 місяців. Заслухавши відповідача [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12 травня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 16). Також судом встановлено, що за свого життя, а саме 21 січня 2010 року, [PERSON] звернулась до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8). У подальшому на підставі заяви [PERSON] від 21 січня 2010 року, яка фактично є кредитним договором, оскільки спрямована на встановлення цивільних прав та обов'язків сторін та відповідає загальним засадам цивільного законодавства, між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений договір без номеру, згідно якого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобовязався надати [PERSON] кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-14). Своїм підписом у вказаній вище заявці відповідач підтвердила, що ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Також вона погодилась з тим, що вказана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами являє між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за вказаним договором виконав повністю, надавши [PERSON] кредит у вигляді відновлювального встановленого ліміту на платіжну картку, встановивши ліміт в 500 грн (а.с. 83). Згідно з п.3.2 Умов та правил надання банківських послуг право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням та без попереднього повідомлення Клієнта (а.с. 8-14). Як вбачається із розрахунку позивача та виписки по рахунку, кредитний ліміт по договору змінювався (а.с. 83-101). Згідно з п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною часткою до договору від 21 січня 2010 року, [PERSON] зобовязувалась сплачувати заборгованість за кредитним договором, відсотки та комісію за користування кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. [PERSON], продовжуючи дію кредитного договору, продовжувала користуватись крежитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку. На день смерті [PERSON], а саме на 12 травня 2015 року, у неї виникла заборгованість по кредиту в сумі 8759,44 грн., яка складається з наступного: 8640,80 грн. заборгованість за кредитом; 118,64 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 4-7). Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Вiдповiдно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою i у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором входить до складу спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ст.ст. 1219, 1282 ЦК України слідує, що в разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязальним правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у визначений законом строк до нотаріуса звернулись [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 54). Покійна [PERSON] доводилась дружиною відповідачу [PERSON], з яким у період часу з 09 грудня 1989 року і по день смерті, тобто по 12 травня 2015 року, перебувала у шлюбі та матірю відповідачу [PERSON], який є її сином від першого шлюбу. Вказані обставини були встановлені рішенням Білопільського районного суду від 23 лютого 2016 року у цивільній справі за позовомДунаєва [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право проживання у житловому будинку, визнання домоволодіння майном особистої власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на домоволодіння у розмірі 1/2 частини, визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння у порядку спадкування за законом (а.с. 42-46) Тобто судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], які своєчасно прийняли спадщину після смерті останньої, та відповідно є належними відповідачами в даній справі, оскільки відбулася передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Частинами 1-3 статті 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. У відповідності до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, з викладеного слідує, що заборгованість за кредитним договором у випадку смерті боржника погашається за рахунок його спадкоємців у разі: прийняття спадщини спадкоємцями; наявності спадкового майна; а також пред'явлення вимоги кредитором у межах строків, визначених ст. 1281 ЦК України. Заперечуючи проти позову, [PERSON] та [PERSON] посилались на те, що позивач пропустив 6-ти місячний термін для предявлення вимог до спадкоємців та на відсутність свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], при цьому [PERSON] мотивував відсутність свідоцтва про право на спадщину відсутністю самого спадкового майна, а [PERSON] - наявністю спору з цього приводу (а.с. 47, 61). Але з такими доводами відповідачів суд не може погодитись, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи і про що вже зазначалось вище, 12 травня 2015 року померла [PERSON] (а.с. 16). Позивач не зазначив у позові, коли саме він дізнався про смерть [PERSON], разом з цим судом встановлено, що 11 листопада 2015 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в порядку ст. 1281 ЦК України надіслав до Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області претензію кредитора (а.с.17-20). 30 листопада 2015 року Білопільська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] за номером 248/2015 за заявами спадкоємців: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). 16 лютого 2016 року позивачем [PERSON] та [PERSON] було надіслано лист-претензію, в якій було повідомлено про заборгованість спадкодавця та необхідність сплатити її (а.с. 22-24). Вказаний лист було надіслано на адресу: Сумська область, Білопільський район, с. Рижівка, вул. Ювілейна, 33 за місцем реєстрації відповідачів, що відповідає адресі, зазначеній в заявах [PERSON], [PERSON] про прийняття спадщини. Про наявність спадкоємців та відкриття спадщини позивачу стало відомо з листа Білопільської нотконтори від 20 листопада 2015 року, який він отримав 30 листопада 2015 року( а.с. 21). Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Окрім того, законом передбачено обовязок спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про борг. В свою чергу вимога може бути предявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. За таких обставин доводи відповідачів про те, що позивач дізнався про смерть [PERSON] у травні 2015 року, проте до суду з позовом про стягнення із спадкоємців боргу спадкодавця звернувся лише 03 червня 2016 року, тобто за межами шестимісячного строку, визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України, не ґрунтуються на законі. Згідно конверта, яким було надіслано позов до суду, дата відправки зазначена 29 травня 2016 року, тобто у 6-ти місячний строк з дня, коли позивач дізнався про відкриття спадщини (а.с. 34). Що ж стосується посилань відповідачів на те, що відсутнє спадкове майно, в межах якого можливо сплатити заборгованість, судом встановлено, що 23 лютого 2016 року Білопільським районним судом Сумської області була розглянута цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право проживання у житловому будинку, визнання домоволодіння майном особистої власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на домоволодіння у розмірі 1/2 частини, визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння у порядку спадкування за законом (а.с. 42-45). Рішенням суду від 23 лютого 2016 року у зазначеній вище справі у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право проживання у житловому будинку, визнання домоволодіння майном особистої власності відмовлено у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на домоволодіння у розмірі 1/2 частини, визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння у порядку спадкування за законом задоволено. Визначено частку [PERSON], яка померла 12 травня 2015 року, в розмірі 1/2 частини в праві спільної сумісної власності на домоволодіння №33 по вулиці Ювілейній в селі Рижівка Білопільського району Сумської області. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину домоволодіння №33 по вулиці Ювілейній в селі Рижівка Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 12 травня 2015 року. Вказане вище рішення суду набрало законної сили 05 березня 2016 року. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Задовольнити вимоги кредитора ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" шляхом одноразового платежу відповідачі [PERSON] та [PERSON] не бажають. За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, є підстави для накладення стягнення на майно, яке було передане відповідачам у натурі, тобто по 1/4 частини домоволодіння №33 по вулиці Ювілейній в селі Рижівка Білопільського району Сумської області, що залишилась після смерті [PERSON], якій належала 1/2 частина вказаного будинку на праві спільної сумісної власності. З клопотанням про визначення вартості частки кожного із відповідачів у майні, яке було передане останнім в натурі, жодна із сторін до суду не зверталась. При цьому суд погоджується з запереченнями відповідача [PERSON] про те, що заборгованість [PERSON] не підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, як про це просив позивач, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Клопотання [PERSON] про застосування застосування загальних строків позовної давності при підрахунку заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає, оскільки як вбачається з розрахунку позивача та виписки по рахунку, [PERSON] продовжувала користуватись крежитними коштами майже до останнього дня смерті, а також щомісячно вносила грошові кошти на погашення кредитної заборгованості, перериваючи цим строк перебігу позовної давності. При цьому сума заборгованості складається не з самих відсотків, як зазначив відповідач у своїх запереченнях, а із заборгованості за тілом кредиту в сумі 8640,80 грн. та відсотків в сумі 118,64 грн. (а.с. 4-7). Відповідачі розрахунок позивача не спростували, свого розрахунку суду не надали. Що ж стосується клопотання відповідача [PERSON] про розстрочку боргу, то це питання вирішується в порядку визначеному ст. 373 ЦПК України, і стосується розстрочки виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду в сумі по 689 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial