Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

08.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про захист прав споживача, а саме: визнання недійсним п. 2.1.2 Додаткового договору № 7 від 25.03.2015 року до кредитного договору № МL-МО1/022/2008 від 24.04.2008 року укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк". Ухвалою суду від 16.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Інтереси позивача [PERSON] представляє [PERSON] на підставі довіреності від 09.10.2017 року. 01.12.2017 року позивач [PERSON] подав заяву про відвід судді Вдовичинському А.В. 04.12.2017 року суд постановив ухвалу про відвід головуючого по справі судді Вдовичинського А.В. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2017 року справу передано судді Шевцовій Л.М. Справа призначалась до розгляду на: 20.12.2017 р.; 15.01.2018 р.; 31.01.2018 р., проте, у звязку із неявкою представника відповідача розгляд справи відкладався. 02.02.2018 року Публічному акціонерному товариству "ОТП Банк" судом повторно було направлено копію позовної заяви і запропоновано надати відзив на позов або заперечення на нього та направити представника для дачі пояснень в судовому засіданні. 16.02.2018 року на адресу суду від представника Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" [PERSON], який діє на підставі довіреності від 06.10.2017 року, надійшов відзив на позов [PERSON] За клопотанням представника позивача [PERSON] судове засідання 19.02.2018 року відкладено на 06.03.2018 року. Із-за неявки сторін 06.03.2018 року розгляд справи відкладено на 19.03.2018 року. 19.03.2018 року по клопотанню представника позивача [PERSON] до матеріалів справи долучено додаткові докази по справі і відкладено розгляд справи на 26.03.2018 року для отримання відповіді від відповідача. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно належним чином. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності представника Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк". Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що в травні 2007 року уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір в іноземній валюті на придбання житла. В квітні 2008 року між ним та відповідачем було підписано кредитний договір на погашення заборгованості по вищевказаному кредитному договору, оплату комісії банку та споживчі цілі іноземною валютою. Крім того відповідач та [PERSON] уклали договір поруки про зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання ним умов кредитного договору. На забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором уклали договір іпотеки. В березні 2015 між ним та відповідачем було підписано додатковий договір до кредитного договору від 24.04.2008 року, за яким змінили валюту виконання за кредитним договором з доларів США на національну валюту гривню. У вказаних кредитних договорах зазначено, що йому надано кредит 1 в розмі-1800805.87грн. і кредит 2 в розмірі 969664.70 грн.. , які необхідно повернути до 24.04.2033 року. При цьому текст укладених договорів йому ніхто не зачитував, а сам погано бачить і без сторонньої допомоги прочитати будь-який текст не може. Відповідач не проінформував його, як законодавець визначив таке переведення валюти та не надав жодних перерахунків боргу. Виходячи з наведеного просить суд визнати недійсними суми кредиту до спірного кредитного договору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя і просить позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 17 травня 2007 року [PERSON] уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № НМКOGК00002766 в іноземній валюті в розмірі- 115946,39 доларів США на придбання житла. 24.04.2008 року між сторонами було підписано кредитний договір № МL-М01/022/2008 на погашення заборгованості по кредитному договору №НМКOGК00002766 від 17.05.2007 року , оплату комісії банку та споживчі цілі іноземною валютою.Строк погашення кредиту встановлено до 24.04.2028 року. 24.08.2008 року між відповідачем та [PERSON] укладено договір поруки № SR-01/022/2008 про зобовязання останньою відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] умов кредитного договору від 24.04.2008 року. На забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором договір № МL-М01/022/2008 від 24.04.2008 року [PERSON] та банк 07.05.2008 року підписали договір іпотеки № РМL-М01/022/2008. 25 березня 2015 року позивач та відповідач підписали додатковий договір № 7 до кредитного договору № МL-М01/022/2008 від 24.04.2008 року, за яким змінили валюту виконання за кредитним договором з іноземної валюти (Долари США) на національну валюту гривню. У додатковому договорі № 7 до кредитного договору № МL-М01/022/2008 від 24.04.2008 року зазначено, що [PERSON] надано кредит за №1 в розмірі- 1800805.87 грн.. і кредит за № 2 в розмірі- 969664.70 грн. , які він має повернути до 24.04.2033 року. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається сума кредиту. Крім того ч. 12 ст. 11 вказаного Закону/що діяв на момент укладення додаткового договору/ було передбачено, що Кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на: зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту. У даному випадку згідно п. 3 кредитного договору № МL-М01/022/2008 від 24.04.2008 року банк надав [PERSON] кредит у розмірі 115946.39 доларів США. , офіційний курс валют (долара США) станом на 24.04.2008 року становив 505 грн. за 100 доларів. А в п.2.1.2 додаткового договору за №7 від 25.03.2015 року вказано,що [PERSON] отримав два кредити за №1-в розмірі-1800805,87 грн. та за №2 в розмірі-969664,70 грн. Згідно виписки з особового рахунку 22336101765442 станом на 25.03.2015 року заборгованість позивача за іпотечним договором споживчого кредитування становила 108286,93 доларів США,що за курсом Національтного банку України на цю дату дорівнювало 2521769,13 грн.,але в п.2.1.2 додаткового договору сума вказана 2770470,57 грн./1800805,87 грн.+ 969664,70 грн./ З чого вбачається, що розмір кредиту зазначений в п.2.1.2 додаткового договору № 7 до кредитного договору № МL-М01/022/2008 від 24.04.2008 року не відповідає дійсності, а отже є несправедливим. Крім того додатковий договір не підписаний представником відповідача Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що \~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Outcome: approved