Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору дійсним та права власності в порядку спадкування, вказавши, що [INFO] помер його батько [PERSON] , та після його смерті відкрилася спадщина на 1 /2 частку квартири [ADDRESS] . 1 / 4 частка вказаної квартири належала батьку на підставі договору міни нерухомого майна, який був зареєстрований на Товарній біржі «Криворізька» 11 вересня 1998 року за № 293-Н та в КП «Криворізьке БТІ» 23.09.1998 року, запис в реєстровій книзі № 104 П на стр. 179, запис № 179. Іншу 1 / 4 частку квартири батько успадкував після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Остання свою 1 / 4 частку квартири також мала на підставі договору міни. Він є єдиним спадкоємцем, інші спадкоємці звернулися з заявою про відмову від спадщини на його користь. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з відсутністю факту належності нерухомого майна, яке є предметом спадщини, а саме належність померлому 1 / 2 частки квартири. На думку нотаріуса, укладання угоди на товарній біржі можливе лише повнолітніми фізичними особами, які є членами біржі, здійснюють виробничу та комерційну діяльність. А, саме нотаріус вказала, що за договором міни, членами біржи на момент укладання договору були його батьки - [PERSON] , [PERSON] та бабуся [PERSON] та інша сторона договору - [PERSON] , в той час як він, будучи стороною договору, не був та не мав змоги бути членом біржі, оскільки на час здійснення правочину не був повнолітнім. Просить визнати дійсним вказаний договір міни нерухомого майна, зареєстрований на Товарний біржі «Криворізька» 11 вересня 1998 року реєстраційний номер 001/293-Н та в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 23 вересня 1998 року, запис в реєстровій книзі № 104 П на стр.179, запис № 179. Визнати за ним право власності на 1 /2 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] та представник третьої особи - Товарної біржі «Криворізька» до суду не з`явилися, про слухання справи повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України. Третя особи [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 11.09.1998 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені, а також від імені неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , було укладено договір міни нерухомого майна - який було зареєстровано на Товарний біржі «Криворізька» реєстраційний номер 001/293-Н (а.с. 19). Згідно з цим договором [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обміняли двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала їм, на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] . У Договору зазначено, що на момент укладення угоди сторони були членами біржі. Договір нотаріальному посвідченню не підлягає. 23.09.1998 року право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано уКП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 23 вересня 1998 року, запис в реєстровій книзі № 104 П на стр.179, запис № 179, що підтверджується копією Реєстраційного посвідчення (а.с. 19). Згідно з довідкою, яка була видана виконкомом Довгинцівської районної у місті ради від 19.04.2019 року (а.с. 22) , в квартирі за адресою : [ADDRESS] , з 29.09.1998 року була зареєстрована [PERSON] , [INFO] знята з реєстрації. Станом на 08.01.2017 року за вищевказаною адресою також були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 29.09.1998 року. Станом на 28.09.2018 року за адресою : [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Судом досліджено спадкову справу № 18/2018 року відкриту після смерті [PERSON] померлого [INFO] . [INFO] померла [PERSON] (а.с. 18 - копія свідоцтва про смерть). Спадкоємцем після смерті останньої був [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, але юридично своїх прав не оформив. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (а.с. 17 - копія свідоцтва про смерть, а.с. 11 - копія свідоцтва про народження). Позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маховської С.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак 24.04.2019 року нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю факту належності нерухомого майна, яке є предметом спадкування, а саме належність померлому [PERSON] 1 / 4 частки квартири, та померлій [PERSON] , 1 / 4 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 24 копія постанови). При винесенні постанови приватний нотаріус вказала, що укладання угоди на товарній біржі можливо фізичними особами, які є членами біржі та здійснюють виробничу та комерційну діяльність. З наданого [PERSON] договору міни нерухомого майна, членами біржі на момент укладання вищевказаного договору сторони за цим договором не були та не мали змоги бути членами біржі, оскільки на час здійснення правочину у відповідності до ст. 14 ЦК України УРСР [PERSON] був неповнолітнім за віком до 15 років, тож договір міни нерухомого майна є таким, що не відповідає вимогам законодавства України, яке діяло на момент укладання договору. [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Маховської С.Л. з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем на спадкове майно. Відповідно до ст. ст.1218,1220,1221,1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третястатті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. За змістом ч. 1ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№7"Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.15та ст.16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. ст.370,372ч. 2 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем на підставі укладеного між ними договору міни квартири майно за адресою: [ADDRESS] , мали місце до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року. Отже, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 227 ЦК (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з частиною 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"). Суд приходить до висновку, що чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди міни нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Таким чином, незважаючи на існуючу дату укладання правочину та норму, що дозволяла укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення, мала місце колізія норм ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та норми кодифікованого нормативно-правового акта, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, що вимагала обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житла, якщо однією із сторін є фізична особа. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даному випадку наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування сторонами спірного правочину ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання договору його сторонами є зареєстрований на товарній біржі договір міни квартири, що відповідало на час його укладення вимогам ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Отже, суд вважає встановленим, що між [PERSON] з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені, а також від імені неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з другого боку, мав місце договір міни нерухомого майна (квартири), який не був нотаріально посвідчений, але він був письмо зареєстрований товарною біржею «Криворізька» та зареєстрований у Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки, оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає та те що є членами біржі. Тому суд вважає,що є підстави для визнання його дійсним. Як наслідок, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 частку даної квартири в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача не існує. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. Тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved