Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконною відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов'язання вчинити певні дії. Позов мотивований тим, що 18 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до Головного управління Держземагентства у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 1,58 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області. 09.12.2014 р. позивач отримала відповідь Держземагентства у Вінницькій області на її клопотання про те, що вказана вище земельна ділянка є обєктом землеустрою, який підпадає під дію наказу №328 від 15.10.2014 р. щодо виконання доручення Віце-премєр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України [PERSON] від 08.10.2014 року №37732/0/1-14, тобто дана земельна ділянка є обєктом землеустрою, що може бути внесений до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги, а тому Головне управління Держземагентства України у Вінницькій області не може надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою на вищезгадану земельну ділянку. Відповідно до листа відділу Держземагентства у Оратівському районі Вінницької області №1399 від 12.11.2014 року, станом на 01.01.2013 року по Оратівському районі у власності чи користуванні за позивачем земельних ділянок не рахується. Також відповідно до інформації про земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які включено до Переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області із офіційного сайту Державного агентства земельних ресурсів України: дана земельна ділянка, на яку претендує [PERSON], до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги не внесена. Отже, земельна ділянка, що знаходиться на території Новоживотівської сільської ради за межами населеного пункту с. Новоживотів, та яку позивач хоче отримати для ведення особистого селянського господарства із земельної державної власності сільськогосподарського призначення (рілля) орієнтовною площею 1,58 га, не перебуває в переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено (або вже виставлено) на земельні торги, тому дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою є протиправними та такими, які суперечать нормам чинного законодавства України. Позивач [PERSON] має намір займатись веденням особистого селянського господарства, для вирощування сільськогосподарських культур та ведення селянського господарства, оскільки не працює, інших засобів до життя не має. Оскільки вказана вище підстава у відповіді №31-2-0.32-11129/2-14 від 09.12.2014 р. для відмови [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, в законодавстві України не передбачена, а тому є протиправною, оскільки не ґрунтується на нормах закону. Отже, вважає, що звернення до суду є єдиним можливим способом реалізації законних прав позивача та захисту порушених інтересів. Просить позов задовольнити, визнати незаконною відмову Головного управління Держземагентства у Вінницькій області №31-2-0.32-11129/2-14 від 09.12.2014 року у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON], для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області; зобовязати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON], для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача начальник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заперечення, в якому в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю та здійснювати розгляд справи без участі представника Головного управління. Від представника позивача та представника відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з таких підстав. До Головного управління Держземагентства у Вінницькій області 18 листопада 2014 року звернулася [PERSON] з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,58 га для ведення особистого селянського господарства на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Як вбачається з викопіювання із схеми землекористування Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства погодженого 2014 року сільським головою Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області та начальником відділу Держземагентства у Оратівському районі Вінницької області на ній визначена земельна ділянка орієнтовною площею 1,58 га із земель запасу (пасовище) Новоживотівської сільської ради, яка розташована за межами населеного пункту с. Новоживотів що пропонується до відведення у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON]; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (пасовище); цільове призначення: 01.03. для ведення особистого селянського господарства; кадастрове зонування: 0523183000:02:007. Як вбачається з листа №1399 від 12.11.2014 року відділу Держземагентства у Оратівському районі станом на 01.01.2013 року по Оратівському районі у власності чи користуванні за [PERSON], [INFO], [NUMBER] ідентифікаційний номер [NUMBER] земельних ділянок не рахується. Як вбачається з листа Головного управління Держземагентства у Вінницькій області від 09.12.2014 року №31-2-0.32-11129/2-14 за результатами розгляду клопотання [PERSON] Головне управління Держземагентства у Вінницькій області відмовило у прийнятті позитивного рішення пославшись на прийняті 14.10.2014 року рішення колегією Держземагентства України, які введені в дію наказом Держземагентства від 15.10.2014 р. №328 щодо виконання доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 р. №37732/0/1-14. Вказаним наказом зобов'язано територіальні органи Держземагентства сформувати та затвердити переліки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги. Як слідує із листа, Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області з урахуванням вищенаведеного прийнято наказ від 22.10.2014 року №343, згідно якого рекомендовано за результатами звернень фізичних і юридичних осіб про надання (передачу) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства здійснити добір земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які можуть бути виставлені на земельні торги, включаючи несформовані земельні ділянки, що можуть бути об'єктами землеустрою під час підготовки відповідних лотів до продажу. Головне управління Держземагентства у Вінницькій області з урахуванням вищенаведеного, посилаючись на положення ст. 136 Земельного кодексу України, відмовило гр. [PERSON] у прийнятті позитивного рішення, запропонувавши їй прийняти участь у земельних торгах. Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного. З огляду на зміст оскаржених дій предметом доказування в даній справі є правомірність відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 33 Земельного кодексу України, громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 Закону України Про особисте селянське господарство, особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів. Діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності. Відповідно до частин 6-7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені статтею 122 ЗК України. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Таким чином відповідач, за результатами розгляду заяви позивача повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні, що зроблено не було. Крім того слід зазначити, що статтею 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою статті 134 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 136 Земельного кодексу України, організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення. За змістом наказу Держземагентства України від 15.10.2014 року №328 Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року зобов'язано територіальні органи Держземагентства сформувати та затвердити переліки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги. Судом встановлено, що земельна ділянка на яку претендував позивач, не включена до переліку земельних ділянок право на які має набуватись на конкурентних засадах. Відтак суд критично оцінює посилання відповідача викладені у листі Головного управління Держземагентства у Вінницькій області від 09.12.2014 року №31-2-0.32-11129/2-14 про те, що згідно положення ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних трудових, а також з інших правовідносин. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" від 01.03.2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). Згідно ч. 4 п. 7 постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобовязує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Оцінивши зібрані докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що відповідачем заява позивача не розглянута, натомість прийнята протиправна відмова у формі листа від 09.12.2014 р. №31-2-0.32-11129/2-14, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині протиправних дій Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,58 га для ведення селянського господарства, розташованої на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, суд приходить до наступного висновку про задоволення даної вимоги частково з огляду на таке. Суд зазначає, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність зокрема, для ведення особистого селянського господарства врегульовано главою 19 Земельного кодексу України. На суд жодним чином не покладено повноваження перебирати функції державних органів щодо прийняття таких рішень. Відповідно до процесуального закону суд дає правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи. На ряду з цим, "суд не може підміняти відповідний орган рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належить до компетенції такого суб'єкта владних повноважень". Саме на територіальні органи Держгеокадастру України покладено обов'язок щодо розгляду клопотань заявників про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства або вмотивовано відмовити у його наданні. Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме у сумі 121 грн. 80 коп. На підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 21 ЦК України, ст. 12, 22, 116, 118, 122, 136 ЗК України, ст.ст. 1, 5 ЗУ "Про особисте селянське господарство", п. 7 постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" №3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ",

Outcome: partial