Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом в якому просив стягнути на користь [PERSON] з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Україна», ЄДРПОУ 30636550, суму страхового відшкодування 24335 грн. 42 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач у позові зазначив, що відповідачем ПрАТ «Страхова Компанія «Україна» за полісом №АІ/5574807 було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] щодо керування наземним транспортним засобом - автомобілем з номерним знаком [NUMBER], зокрема на період 11 серпня 2015 року із лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50000 грн. Постановою Печенізького районного суду Харківської області від 08 вересня 2015 року встановлено, що з вини [PERSON], який керував автомобілем з номерним знаком [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода 11 серпня 2015 року, внаслідок якої отримав механічні пошкодження автомобіль з номерним знаком [NUMBER], який належить позивачу. При цьому, розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження вказаного автомобіля з номерним знаком [NUMBER] внаслідок вказаної ДТП становить суму 24335 грн. 42 коп., яка не була відшкодована відповідачем всупереч вимогам діючого законодавства. При цьому, відповідач ПрАТ «Страхова Компанія «Україна» отримало належне повідомлення (заяву) позивача про виплату страхового відшкодування з належними додатками 11.08.2015 року. Позивач у письмовій заяві підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування. Враховуючи викладене, проаналізувавши всі матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідачем ПрАТ «Страхова Компанія «Україна» за полісом №АІ/5574807 було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] щодо керування наземним транспортним засобом - автомобілем з номерним знаком [NUMBER], зокрема на період 11 серпня 2015 року із лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50000 грн. (а.с.11). Постановою Печенізького районного суду Харківської області від 08 вересня 2015 року встановлено, що з вини [PERSON], який керував автомобілем з номерним знаком [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода 11 серпня 2015 року, внаслідок якої отримав механічні пошкодження автомобіль з номерним знаком [NUMBER], який належить позивачу (а.с.27, 23). При цьому, розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження вказаного автомобіля з номерним знаком [NUMBER] внаслідок вказаної ДТП становить суму 24335 грн. 42 коп. (а.с.28-48), яка не була відшкодована відповідачем всупереч вимогам діючого законодавства. При цьому, відповідач ПрАТ «Страхова Компанія «Україна» отримало належне повідомлення (заяву) позивача про виплату страхового відшкодування з належними додатками 11.08.2015 року (а.с.12, 13). Так, відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Закону, в тому числі, у встановлений строк. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату. Згідно з положеннями п.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень пунктів 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З положень п.3 Положення «Про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» від 28.09.1996р., вбачається, що об'єктом страхування цивільної відповідальності є цивільна відповідальність власників транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, майну фізичних та юридичних осіб. Відшкодуванню страховиком підлягає пряма шкода, заподіяна третій особі під час руху транспортного засобу, якщо має місце причинний зв'язок між рухом транспортного засобу і заподіяною ним шкодою. Відповідно до положень пунктів 1.3, 1.4, 1.7 ст.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована - визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. Відповідно до положень ст.9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": п.9.1. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування; п.9.2. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до положень п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. На підставі викладеного, враховуючи також положення ст.22 ЦК України, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» належить судові витрати по справі у вигляді судового збору стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved