Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила: стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 11 400,29 грн., з яких: 10 724,54 грн. - індекс інфляції, 675,75 грн. - 3% річних, вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач з урахуванням пояснень свого представника в судовому засіданні посилається на наступне. Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), [PERSON] про стягнення страхового відшкодування було задоволено і стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 20 273,25 грн., пеню за прострочення виконання зобов?язання в сумі 2 376,14 грн., індекс інфляції в сумі 2 432,79 грн, 3 % річних в сумі 359,93 грн. та судовий збір в сумі 254,42 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь позивача франшизу в сумі 500,00 грн., індекс інфляції в сумі 60,00 грн., 3 % річних в сумі 8,88 грн. та судовий збір в сумі 5,69 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року залишено без змін. 14.08.2015 позивач подав виконавчі листи від 16.07.2015 року, видані Солом?янським районним судом м. Києва на підставі вищезазначеного рішення до ВДВС Солом?янського РУЮ у м. Києві і 09.11.2015 року з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача було стягнуто кошти в сумі 25 442,11 грн. Враховуючи те, що фактично сплата страхового відшкодування відбулася наприкінці 2015 року, позивач просить суд стягнути зі страхової компанії інфляційне збільшення боргу та 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України за період до цієї виплати, тобто виконання страховою компанією своїх зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Представник позивача наполягає на тому, що до спірних правовідносин можуть бути застосовані положення ч.2 ст.625 ЦК України, вважаючи що між сторонами існують грошові зобов`язання, просить позов задовольнити. Відповідач категорично заперечував проти задоволення позову, зазначав, що позивач мав право відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виключно на стягнення пені. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до ПрАТ "Страхова компанія "Провідна", [PERSON] про стягнення страхового відшкодування було встановлено, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний на праві власності позивачу автомобіль. Винним у скоєнні даної пригоди було визнано [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, встановлено, що страхова компанія всупереч імперативним вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності" страхове відшкодування в сумі 20 273,25 грн. не виплатила (а.с.15-22) 09.11.2015 відповідачем на рахунок позивача було перераховано кошти в сумі 25 187,69 грн. із зазначенням призначення платежу: перерахування боргу з ПрАТ «СК «Провідна» (а.с. 41) Таким чином, в матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що свої зобов`язання відповідач з виплати страхового відшкодування виконав із простроченням всупереч положенням Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Проте, суд вважає помилковою позицію представника позивача щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України. Так, відповідно до п. 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов?язанням, яке виникає з договірних зобов?язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК), тобто мова йде про випадки укладення мі сторонами договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, а в даному випадку між сторонами деліктні правовідносини. Таким чином, вимоги позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки цивільним законодавством не передбачено застосування ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією за викладених вище обставин. Положення ст.625 ЦК України застосовуються лише при порушенні страховиком своїх зобов`язань перед страхувальником за договором добровільного страхування, на чому акцентує увагу ВССУ у вищезазначеній постанові пленуму №4. Цивільні ж права та обов`язки сторін в спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин. Зазначена правова позиція висловлена також Вищим господарським судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №908/1757/14, від 24.03.2015 у справі №910/17021/14. Також суд враховує правовий висновок ВСУ у справі №6-2759цс15 постанова від 20.01.2016, в якій ВСУ зазначив, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов?язання та поширює свою дію на всі види зобов?язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов?язань. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов?язання слід з?ясувати: чи існує зобов?язання між сторонами, чи це зобов?язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов?язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, в даному випадку мова йде про спеціальне законодавство - Закон України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Спір між сторонами виник у зв?язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Провідна», відтак в даному випадку можна казати про стягнення пені за відповідну прострочку. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed