Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом та заявленою в ньому вимогою: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис виконавчий напис №24789 від 30.10.2017 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, яким запропоновано стягнути з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму 13 612, 35 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31.10.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №24789, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла за договором кредиту №51/119 6 від 11.08.2006 р. у розмірі 13 612, 35 доларів США (прострочена заборгованість - 9 080, 49 доларів США,, прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 4 531, 86 доларів США). 10.09.2019 р. Загальними зборами акціонерів АТ «АльфаБанк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «АльфаБанк». Про таке позивачу стало відомо на початку травня цього року, коли із офіційного веб-порталу «Судова влада України» дізнався про розгляд Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська заяви акціонерного товариства «Альфа-банк» про заміну стягувача у виконавчому написі приватного нотаріуса та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання. Ознайомившись із заданим виконавчим написом більш детально, позивачем було встановлено, що під час вчинення нотаріальної дії нотаріус керувався статтями 34, 87 91 Закону України «Про нотаріат», главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 26.09.1999 р. №1172. На переконання позивача, зазначений виконавчий напис є незаконним та таким, що вчинений із порушенням чинного законодавства, а тому існують всі достатні правові підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню з огляду па наступне. 20.10.2014 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до Постійно діючого третейського суду при асоціації український банків з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] , таким чином реалізуючи своє право вимоги та відлік строків позовної давності. Таке підтверджується відповіддю №98 від 26.05.2021р. на адвокатський запит. 12.11.2014 р. Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків розглянуто цивільну справу №1770/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, за наслідками розгляду справи якої ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 130 429 (сто тридцять тисяч чотириста двадцять дев`ять) гри. 99 коп. та третейський збір в сумі 1 704 (одна тисяча сімсот чотири) гри. 30 коп. З рішенням Третейського суду [PERSON] не погодився, оскільки його було прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, не було встановлено дійсних, об`єктивних обстави у справі, не встановлено існування заборгованості та інші порушення, про які він зазначив суду. 15.09.2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.11.2014 року було скасовано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоїн минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, у такому випадку заборгованість не може вважатись безспірною, оскільки сам по собі факт звернення до суду свідчить про наявність спору. Відповідно, можна дійти висновку, що виконавчий напис №24789 від 31.10.2017 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. вчинено на основі спірної заборгованості, що є грубим порушенням вимог ст.88 ЗУ «Про нотаріат». Позивач вказує, що, зважаючи на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» звертався з позовною заявою до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості ще 20.10.2014 р., з моменту виникнення у стягувача права вимоги щодо стягнення заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису (31.10.2017 р.) минуло більше 3-х років, що також суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, як зазначається позивачем, пункт нормативно-правового акту, яким керувався нотаріус, визнано незаконним та нечинним та у приватного нотаріуса Чуловського В.А. не було підстав для вчинення виконавчого напису ще і з причини відсутності оригіналу кредитного договору, засвідченої стягувачем виписки з рахунків боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з виміткою стягувача про непогашення заборгованості. В окремо поданій заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши також з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., надавши суду (21.10.2021 р.) відповідні докази понесення таких витрат. Представник відповідача не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутності та у письмових поясненнях по справі зазначив, що позивач стверджує, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса заборгованість за кредитним договором позивача перед відповідачем була безспірною. Заборгованість є безспірною у разі, якщо існуванню такої заборгованості та її розмір визнається як кредитором так і боржником, при цьому боржник не заявляє жодних заперечень щодо заборгованості та її розміру, не зазначає конкретної норми діючого законодавства, якою була б підкріплена позиція позивача. Проте, таке твердження позивача є помилковим, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріуса, безспірність заборгованості боржника перед стягувачем підтверджується на підставі наданих нотаріусу документів, виключний перелік яких визначено законодавством. Так, порядок визначення заборгованості безспірною з метою вчинення виконавчого напису нотаріуса визначено Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса відповідачем було подано всі визначені чинним законодавством документи. Надавати будь-які інші документи відповідач був зобов`язаний виключно у тому разі, якщо це вимагав би нотаріус, яким вчиняється виконавчий напис. На переконання відповідача, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису безспірність заборгованості позивача перед відповідачем була доведена у встановленому законодавством порядком. Відповідач також вказує, що позивач зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що він здійснений з порушенням строків звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса Проте, таке твердження позивача є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності. В силу приписів статті 257 Цивільного кодексу України право вимоги АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») обмежено останніми трьома роками дії зобов`язань за Кредитним Договором № 51/119-6 від 11.08.2006 року. Станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса у АТ «Укрсоцбанк» виникло право грошової вимоги до позивача за три останні роки існування зобов`язання. З тексту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, стягнення заборгованості здійснюється за три останні роки до моменту висунення вимоги щодо виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Позивач акцентує увагу на тому, що сплив саме строк позовної давності, при цьому позивач підміняє поняття строк звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса поняттям строк позовної давності. Ці два терміна хоча і є схожими проте не є тотожними. Станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису зобов`язання за кредитним договором не були належним чином виконані, а отже не припинені, АТ «Укрсоцбанк» був наділений правом вимагати від позивача виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. АТ «Укрсоцбанк» мало право звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису нотаріуса, та АТ «Укрсоцбанк» звернувся до нотаріуса в межах строків звернення до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., відповідач вказує, що справи про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є широко розповсюдженою категорією справ, тому наявна значна судова практика у даній категорії справ і підготовка процесуальних документів, не потребує великих часових затрат на їх підготовку. Такі справи є шаблонними і не вимагають надмірних інтелектуальних зусиль адвоката та часу для підготовки до участі у такій справі, тому заявлені витрати на підготовку позовної заяви про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню у розмірі 15 000 грн. є необґрунтованими та такими що не відповідають складності справи. Відповідач також надав заяву про застосування строків позовної даності, в якій просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з пропущенням позивачем строку позовної даності, оскільки виконавчий напис було вчинено 31.10.2017 р. , а позовна заява була подана лише в травні 2021 року. Третя особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що 30.10.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №24789, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла за договором кредиту №51/119 6 від 11.08.2006 р. у розмірі 13 612, 35 доларів США (прострочена заборгованість - 9 080, 49 доларів США,, прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 4 531, 86 доларів США) (а.с. 20). Процесуальні дії у справі наступні: - ухвалою суду від 09.06.2021 р. за клопотанням представника позивача витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича ( [ADDRESS] ) нотаріальну справу із вчинення виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №24789 від 30 жовтня 2017 року (в завіреній копії). Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав боржника за кредитним договором № 51/119-6 від 11.08.2006 р. Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в межах заявлених суду позовних вимог вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України "Про нотаріат", наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса". Судом встановлено, що 12.11.2014 р. Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків розглянуто цивільну справу №1770/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. За наслідками розгляду справи ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 130 429 (сто тридцять тисяч чотириста двадцять дев`ять) гри. 99 коп. та третейський збір в сумі 1 704 (одна тисяча сімсот чотири) гри. 30 коп. (а.с.27-28). 15.09.2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва за заявою [PERSON] (позивача у справі) рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.11.2014 року скасовано (а.с.29-30). На виконання ухвали суду від 09.06.2021 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. повідомив суду, що на підставі Акту про вилучення для знищення документів, відбулося знищення документів, на підставі яких вчинялися у 2017 році виконавчі написи, за закінченням терміну зберігання (а.с. 49); копію означеного акту, на підтвердження викладеного, суду надано не було. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України "Про нотаріат", наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса". Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно із п. 2 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пунктом 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У відповідності з п. 3.2 та п. 3.5 вказаного Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Пунктом 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №2 роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов`язано з часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року в справі №6-158цс15 дійшов висновку, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Так, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. До суду не надано копій документів, якими були обумовлені дії нотаріуса щодо вчинення спірного виконавчого напису від 31.10217 № 24789. З матеріалів справи, зокрема з пояснень відповідача, не представляється можливим встановити, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відтак у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. У суду також відсутній документ, який міг би відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, які б містили в розрахунку підписи позичальника про визнання ним розміру заборгованості, чим було б дотримано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з врахуванням вимог статті 1050 Цивільного кодексу України. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен впевнитися у розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Згідно п. 2.3 Глави 16 вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, відсотків, порядку нарахування відсотків та відсотків за користування кредитом, не було з`ясовано даного питання з боржником, приватний нотаріус не переконався щодо належного повідомлення боржника [PERSON] про суму заборгованості, в зв`язку з чим останній був позбавлений об`єктивної можливості вказати свої заперечення щодо суми нарахованого боргу, яку він не визнає. З огляду на наведене, та виходячи із встановлених судом фактів, оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням процедури його вчинення, відтак, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, які мають бути поновлені (ст. 16 ЦК України). Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної даності, то суд не знаходить її слушною, оскільки відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо наявності оспорюваного виконавчого напису саме з 31.10.2017 (дата його вчинення), тоді як позивач наполягає на тому, що про його наявність йому стало відомо на початку травня цього року, коли із офіційного веб-порталу «Судова влада України» дізнався про розгляд Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська заяви акціонерного товариства «Альфа-банк» про заміну стягувача у виконавчому написі приватного нотаріуса та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання, яку до суду було подано у листопаді 2020 року (а.с. 11-19), та доводи позивача в цій частині відповідачем не спростовані. Щодо розподілу судових витрат, то оскільки позов задоволений повністю, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору,у розмірі, який визначений Законом України «Про судовий збір», підлягають стягненню в повному обсязі з відповідача на користь позивача. При цьому, суд не бере до уваги витрати в розмірі 68,00 грн. (витрати, пов`язані з відправою поштової кореспонденції), оскільки на підтвердження вказаних витрат представником позивача надано копії розрахункових документів з АТ «Укрпошта» від 06.10.2021 (два документи), в яких зазначено певних адресатів. Водночас, встановити, що за даними розрахунковими документами сплачено послуги відправки документів, пов`язаних із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду саме вказаної справи, не представляється можливим (відсутній опис вкладень відправлення відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 №270); основною метою використання опису вкладення є одержання офіційних доказів направлення адресату конкретного переліку документів. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд керується наступним. В силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. Зазначений обов`язок з боку позивача виконаний. При визначенні суми витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, суд бере до уваги думку відповідача та вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, та приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Outcome: approved