Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач СФГ "[PERSON]" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування заяви зазначає, що між сторонами було укладено договір позики, датований 18.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І., заереєстрованого в реєстрі за №1036. За даним договором позичальник передає позивачу кошти в розмірі 500 000 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошей до 10.08.2012 року. В якості забезпечення позову було укладено договір застави майбутнього врожаю. 23.09.2014 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис та постановою державного виконавця від 29.05.2015 року накладено арешт на рахунки підприємства. Вказані постанови Позивач отримав 09.06.2015 року. Позивач оспорює виконавчий напис з тих причин, що нотаріусом не було дотримано вимог ст. 87 Закону України про нотаріат та глави 16 «Про затвердження Пордяку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме нотаріусом не було встановлено документи, які б засвідчували безспірність заборгованості боржника та встановлення прострочення виконання зобов'язання, а саме позивачем не було отримано грошові кошти в повному обсязі по договору позики та розписки від 18.04.2012 року, так як в розписці про отримання коштів відсутня печатка юридичної особи. Крім того позивач зазначає, що оприбуткування грошових коштів в сумі 500 000 грн. по бухгалтерському обліку СФГ «[PERSON] в сумі 500 000 грн. не проходила, а значиться лише сума 49 700 грн. Крім того, нотаріус повинен був здійснювати виконавчий напис не на грошові кошти підприємства, а на заставу майбутнього врожаю підприємства, оскільки застава цього врожаю передбачена умовами договору. А тому оскільки приватним нотаріусом Томаз В.І. не перевірено достовірність та безспірність заборгованості боржника, що призвело порушення прав позивача, останній змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача Балюра С.В. підтримала позовні вимоги СФГ «[PERSON]» в повному обсязі та попросила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того надала суду позовну заяву з відміткою про прийняття Голосіївським районним судом м.Києва матеріалів позову СФГ "[PERSON]" до [PERSON] про визнання недійсним Договору позики від 18.04.2012 року та розписки від 18.04.2012 року, що підтверджує наявність спору між сторонами. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову та попросила відмовити в задоволені позовних вимог, про що надала письмові заперечення, згідно яких вважає, що позовні вимоги є безпідставними, враховуючи, що наявність безспірної заборгованості боржника перед стягувачем була підтверджена належним чином, виконавчий напис був вчинений у відповідності до вимог чинного законодавства, підстав для відмови у його вчиненні не було. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - представник відділу ДВС Бобринецького РУЮ Кіровоградської області Почкай М.О. в судовому засіданні пояснив, що на підставі виконавчого напису, від 24.09.2014 р. начальником відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Орінко С.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Позивач був ознайомлений з даною постановою, надавав пояснення стосовно виникнення заборгованості. В подальшому, після сплину строку добровільного погашення заборгованості, відповідною постановою було накладено арешт на кошти боржника - позивача, що містилися на 12-ти відкритих рахунках в банківських установах, крім того відповідною постановою було накладено арешт на все майно боржника. Дане виконавче провадження було частково виконано, а саме стягнуто з боржника - позивача 1309,53 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №980, 981 від 06.03.2015 та № 707 від 21.11.2014 року. 24.03.2015р. постановою начальника відділу ДВС Бобринецького районного управління юстиції виконавчий документ було повернуто стягувачу - відповідачу по справі, в порядку п.2 ч.1 ст.47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження". Стягувач [PERSON] у травні 2015 року повторно подав виконавчий напис б/н від 23.09.2014р. на виконання, що в подальшому призвело до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2015р. за № 47584941. Після проведення виконавчих дій, державному виконавцю вдається накласти арешт на кошти у розмірі 302 999 грн. На даний час на підставі ухвали Бобринецького районного суду державним виконавцем зупинено виконавче провадження по спірному виконавчому написі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Приватний нотаріус Томаз В.І. в судове засідання не з'явилась, але надала до суду свої письмові пояснення та прохання провести слухання справи без її участі. Зі змісту письмових пояснень нотаріуса вбачається, що нею було засвідчено укладення договір позики 18 квітня 2012 року із додержанням норм чинного цивільного законодавств між позивачем СФГ «[PERSON].» та відповідачем [PERSON] Особи громадян було встановлено, їх дієздатність та правоздатність, повноваження представників була перевірена, договір зареєстровано у реєстрі за № 1036, стягнуто плату згідно ст. 31 ЗУ «Про нотаріат». До підписання договору позики, в порядку 4.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики, позивачем була власноруч написана розписка про те, що він дійсно отримав кошти на момент посвідчення договору. 13 серпня 2014 року, на виконання умов договору представником відповідача було подано заяву приватному нотаріусу Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. з пропозицією виконати умови договору позики щодо погашення заборгованості. Дану заяву пропорзицію, зареєстровано в реєстрі за № 1336 13 серпня 2014 р. та направлено листом з повідомленням про вручення адресату, а саме СФГ «[PERSON].». Після чого в порядку ст. 84 ЗУ «Про нотаріат» і лише після сплину місячного терміну з моменту отримання СФГ «[PERSON]» заяви, нотаріусом на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинення виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. № 1172 було видано виконавчий напис від 23.09.2014р. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в судовому засіданні письмові пояснення, докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 за змістом ст. 385 ЦПК у передбаченому главою 39 цього Кодексу порядку оскаржується тільки відмова у вчиненні виконавчого напису, а правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні, позивачем в якому є кредитор, а відповідачем - боржник, при цьому, позивач не погодився на заміну відповідача на належного. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Стаття 89 Закону України «Про нотаріат» передбачає зміст виконавчого напису, так, зокрема, у виконавчому написі зазначається: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батько нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, встановлено постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Згідно п.1 цього Переліку виконавчий напис вчиняється на нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, вказаними нормативними актами встановлено, що в основі вчинення виконавчого напису як нотаріальної дії є факт безспірності відповідальності боржника. Вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником (на що нотаріус не наділений повноваженнями), а підтвердження безспірності зобов'язань боржника на підставі відповідних документів. Безспірність заборгованості боржника перед кредитором можлива лише у двох випадках: 1) з існуванням суми боргу погоджуються обидві сторони. 2) заборгованість підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили. В усіх інших випадках це спірна заборгованість, яка грунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Судом встановлено, що між [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. 13 квітня 2012 року, та Селянським (фермерським) господарством [PERSON] в особі голови СФГ [PERSON] був укладений в письмовій формі договір позики від 18.04.2012 року, за умовами якого позикодавець (позивач) передав у власність позичальнику (відповідачу) гроші в сумі 500000 грн., а останній зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (далі - Договір). Згідно пп. «б» п.2 Договору остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 10 серпня 2012 року. Згідно п. 1 умов спірного Договору передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, на підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцю розписку. Підпис позичальника в спірному Договорі позики скріплений печаткою Селянського (фермерського) господарства [PERSON]. Крім того згідно договору позики абз. 11 п.7 передбачає обовязок сторін укласти договір застави майбутнього врожаю до 30 травня 2012 року в якості забезпечення виконання зобов'язання, що витікає з цього договору. Відповідач зазначає, що на на підтвердження факту передання грошей, відповідачем в особі голови СФГ [PERSON] [PERSON] була надана розписка від 18.04.2012 року про отримання цього числа згідно договору позики від 18.04.2012 року коштів в сумі 500000 грн. Крім того зазначає, що згідно виконавчого напису 23.09.2014 року, приватним нотаріусом Томаз В.І., за рахунок коштів, отриманих від Селянського (фермерського) господарства [PERSON] запропоновано задовольнити вимоги [PERSON] на основну суму боргу 500 000 грн. за договором позики, посвідченого 18 квітня 2012 року, за реєстровим №1036. Але в ході розгляду справи з'ясовано, що позивач на даний час оспорює договір позики на підставі якого видано виконавчий напис та розписку до договору у Голосіївському районному суді м. Києва, про що надав позовну заяву з відміткою та судову повістку про виклик в судове засідання з даного приводу. Крім того, позивач як на підтвердження своїх вимог, зазначає, що нотаріус повинен був здійснити виконавчий напис не на грошові кошти підприємства, а на заставу майбутнього врожаю підприємства, так як відповідно до вимог ст. 20 Закону України "Про заставу" "заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором". Як вбачається із матеріалів справи, позивач подав позовну заяву до відповідача про визнання недійсним Договору позики від 18.04.2012 року та розписки від 18.04.2012 року, тобто на даний час між сторонами є заборгованість, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, так як позивач оспорює факт отримання коштів в повному обсязі по Договору позики та розписки від 18.04.2012 року. Оскільки документи, наявні в матеріалах справи не є однозначними, беззаперечними та не підтверджують наявність у позивача безспірної заборгованості перед відповідачем, суд вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. А тому позовні вимоги голови СФГ «[PERSON]» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved