Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2019 року звернулась до суду з вказаним позовом, у якому зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 вересня 2003 року по 12 квітня 2016 року; сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання яких відповідач на підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2015 року у справі №469/695/15-ц зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача. Відповідач свої обов`язки по сплаті аліментів виконував нерегулярно, відповідно до розрахунку державного виконавця розмір заборгованості [PERSON] за період з вересня 2016 року до 01 січня 2019 року зі сплати аліментів склала 18154,33 грн. Посилаючись на ст.196 СК України, позивачка просила у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів за рішенням суду стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 січня 2019 року у сумі 18154,33 грн. та пеню, нараховану на суму заборгованості по виплаті аліментів станом на 01 січня 2019 року у розмірі 7649,52 грн. 05 березня 2019 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та (або) відзив на позовну заяву, до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Позивачка у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надала. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 14 березня 2019 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.20), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надав. У наданому до суду 28 березня 2019 року відзиві (а.с.21-22) відповідач заперечував проти позову та просив відмовити в позові, посилаючись на те, що протягом 2016 -2019 років аліменти на утримання дітей постійно сплачував; згідно з наданим йому Березанським РВ ДВС розрахунком заборгованості по аліментах від 27 березня 2019 року його заборгованість складає 6976,45 грн.; заборгованість по аліментам у розрахунку державного виконавця від 29 січня 2019 року зазначена неправильно, оскільки сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці. У зв`язку з чим на підставі ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області видано виконавчий лист №469/695/15-ц (2/469/292/15) від 31 липня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 01 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.9, 10). Вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні у Березанському РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, що підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження від 26 серпня 2015 року (а.с.10). Як вбачається з Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 29 січня 2019 року, складеного начальником Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області за виконавчим листом №469/695/15-ц (2/469/292/15) від 31 липня 2015 року, за період з серпня 2016 року по грудень 2018 року сплата аліментів відповідачем здійснювалась частково у загальному розмірі 32243,60 грн., станом на 29 січня 2019 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів склала 18 154,33 грн. грн. (а.с.11). Частиною п`ятою статті 124 Конституції України, частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ч.2 ст.18 ЦПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями частини першої статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Оскільки відповідачем сплата аліментів за період з серпня 2016 року по грудень 2018 року здійснювалась частково у загальному розмірі 32243,60 грн., посилання позивача на обов`язок відповідача сплатити пеню за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Наведений у позовній заяві розрахунок пені (а.с.12) позивачкою складено на підставі та у відповідності з Розрахунком заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 29 січня 2019 року (а.с.11) за формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Позивач, скориставшись передбаченим статтею 13 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, розпорядилась своїми правами щодо визначення розміру пені, обмеживши нарахування пені лише кількістю днів прострочення за ті місяці, у яких стягнення не проводилось або проводилось частково, тобто сумою, що завідомо є меншою за суму, яка б могла бути визначена за приведеною формулою. За таких обставин суд, відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України, визначає суму стягнення у межах заявлених позивачем вимог, тобто у розмірі 7649,52 грн. Дійшовши висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог позивачки у заявленому до стягнення розмірі суд не приймає заперечення відповідача проти позову стосовно того, що сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, оскільки такі доводи суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Також суд не приймає до уваги доданий відповідачем до заперечень Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 15 травня 2018 року, складений старшим державним виконавцем Березанського РВ ДВС ГТУЮ (а.с.28), оскільки вказаний розрахунок складено значно раніше, ніж той, що доданий позивачкою до матеріалів позову (а.с.11), а тому, він у повній мірі не відображає всіх змін у аліментних платежах, що відбулися за цей час. Не враховує суд при ухваленні рішення також інформацію, наявну у розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 27 березня 2019 року, складеному в.о. начальника відділу ДВС ГТУЮ (а.с.29), стосовно того, що заборгованість станом на 20 серпня 2018 року відсутня, оскільки такий висновок здійсненний з посиланням на дані довідки ТОВ «Дювел» вих..№344/09 від 13.09.2018 р. (а.с.32), яке не є учасником виконавчого провадження, і особою, яка відповідно до закону вправі надавати такі висновки. Крім того, вказаний висновок суперечить даним розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 29 січня 2019 року (а.с.11). Вимоги позивачки про стягнення заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають з таких підстав. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається ст.ст.79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника. Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до розділу VII ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК). Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв`язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття (ч.2, 4 ст.194 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України). Виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст.194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст.187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду. Дані про оспорювання відповідачем розміру заборгованості по аліментах у матеріалах справи відсутні. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. У даній справі заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов`язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, позивачем не оскаржені. За таких обставин, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментах за вказаний період, обчисленої згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, адже права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Тому у суду немає підстав вважати порушеним право позивача на отримання заборгованості по аліментах у порядку, визначеному ст.ст.194-195 СК України, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України). Так як позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial