Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Львівського комунального підприємства» Сяйво» про визнання протиправною бездіяльністю директора ЛКП «Сяйво» Масюк Уляни Львівни щодо невиконання вимог закону та просить зобов`язати директора до вчинення дій, покликаючись на те, що 28.11.2019 року надіслав поштовим рекомендованим відправлення заяви про вирішення питання щодо встановлення нової газової колонки за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що відповідач отримала вказану заяву 29.11.2019 року, проте в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» станом на 11.03.2010 року позивач відповіді на вказаний запит не отримав. Просить стягнути зобов`язати директора ЛКП «Сяйво» Масюк У.Л. розглянути по суті його заяву від 28.11.2019 року та надати обгрунтовану відповідь на неї за власним підписом Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву у якому позов заперечує у повному обсязі, покликається на те, що 04.12.2019 року ЛКП «Сяйво» скерувало відповідь позивачу на його запит, з дотриманням строків передбачених ст. 20 Закону України «Про звернення громадян, в якій зазначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а обгрунтованих вимог щодо скорочення терміну розгляду заяви позивача ЛКП «Сяйво» не отримувало. Просить у задоволенні позову відмовити. Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що звертався до відповідача в порядку ЗУ "Про доступ до публічної інформації, яким передбачено надання відповіді не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Також зазначив, що відповідач не надав жодного підтверджуючого документу про вручення йому відповіді на запит. У запереченні на відповідь на відив відповідач зазначив, що позивач звернувся до ЛКП із заявою в порядку Закону України "Про звернення громадян", але аж ніяк не Закону України "Про доступ до публічної інформації". Окрім цього зазначає, що ЛКП "Сяйво" направило відповідь від 02.12.2019 року цінним листом з описом, а необгрунтовані припущення позивача щодо роботи поштового відправлення нічим не підтверджуються, а тому не можуть бути взяті до уваги. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що 28.11.2019 року позивач надіслав поштовим рекомендованим відправлення заяву про вирішення питання щодо встановлення нової газової колонки за адресою: [ADDRESS] на адресу відповідача. Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян»). Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Як вбачається з долученої до матеріалів справи відповіді про розгляд запиту на інформацію №2-418 від 02.12.2019 року ЛКП «Сяйво» скерувало відповідь позивачу на його запит з дотримання строків, визначених законодавством, та способом вказаним позивачем, цінним листом з описом і врученням, що підтверджується квитанцією та описом з пошти. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed