Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. У грудні 2018 року позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Любаренко І.О., звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь [PERSON] 156 400,43 грн. недоплаченої заробітної плати до мінімального рівня гарантованого державою та Галузевою угодою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] працює на філії «Київкомбікорм» підприємства ТОВ «Комплекс Агромарс» з 2010 року. 04.01.2011 [PERSON] назначено на посаду головного механіка з посадовим окладом 3000 грн. 01.03.2017 [PERSON] підвищено до заступника головного інженера, та з 01.07.2017 року підвищено йому заробітну плату до 4000 грн. 17.01.2014 укладена Галузева угода між Міністерством аграрної політики та продовольства України, Всеукраїнським об`єднанням організації роботодавців «Федерація роботодавців агропромислового комплексу та продовольства України» і Професійною спілкою працівників агропромислового комплексу України в харчовій та переробній промисловості на 2014 - 2016 роки, в якій встановлені збільшені гарантії мінімальних розмірів оплати праці порівняно з КЗпП України. Строк дії угоди з 01.01.2014 і до укладення нової або перегляду цієї Угоди. Позивач вважає, що ТОВ «Комплекс Агромарс» перебуває в сфері дії Міністерства аграрної політики України, оскільки отримує дотації з державного бюджету, а тому зобов`язаний при нарахуванні заробітної плати враховувати коефіцієнти передбачені Галузевою угодою. Також зазначив, що колективний договір на підприємстві не укладений, а спір з цього приводу розглядається судом. Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав, та у поданому до суду відзиві зазначив наступне. Галузева угода між Міністерством аграрної політики та продовольства України, Всеукраїнським об`єднанням організацій роботодавців «Федерація роботодавців агропромислового комплексу та продовольства України» і Професійною спілкою працівників агропромислового комплексу України в харчовій та переробній промисловості на 2014-2016 роки не є нормативно-правовим актом. Тому, вона не підлягає безумовному виконанню роботодавцем. Якщо розглядати дану Галузеву угоду як документ в сфері договірного регулювання оплати праці то тут є незрозуміла для відповідача позиція позивача стосовно обов`язковості її виконання саме в межах трудових відносин позивача з ТОВ «Комплекс Агромарс». Відповідач на час звернення позивача до суду з даним позовом не є стороною укладання вказаної в позові Галузевої угоди, а колективний договір на підприємстві на даний час перебуває в стадії розробки та погодження. Галузева угода, на яку позивач посилається в позові, підписана Міністром аграрної політики та продовольства України, Президентом Всеукраїнського об`єднання організацій роботодавців «Федерація роботодавців агропромислового комплексу та продовольства України», Головою Професійної спілкою працівників агропромислового комплексу України. В свою чергу, ТОВ «Комплекс Агромарс» не входить до складу органів та організацій, керівниками яких було прийнято вказану Галузеву угоду, а посилання на пункт 1.4. Угоди стосовно дії її положень для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії Сторін, які підписали Угоду, є не конкретним, оскільки не зазначено що мається на увазі перебування у сфері дії Сторін, яке відношення суб`єкти мають мати до вказаних Сторін , чи мають вони входити до складу тощо. Позивачем не надано доказів, що відповідач має відношення до Сторін , якими підписана Галузева угода та перебуває у сфері їх дії. Відповідач вважає, що позивач посилається в своїх доводах на норми договірного регулювання оплати праці, до яких відповідач не має відношення, а тому такі доводи є безпідставними, не обґрунтованими належним чином та не доведеними доказами. Відповідач не згоден з розрахунком заборгованості, оскільки в ньому зазначені дані щодо отриманої заробітної плати позивачем, які не відповідають дійсності. Зокрема, в розрахунку наведено лише розміри щомісячно отриманих окладів, не враховано суми премій отриманих позивачем. При цьому, законодавством передбачено, що премії входять до структури заробітної плати. Представник Київської міської професійної спілки працівників агропромислового комплексу погодився з позицією позивача, стверджував, що ТОВ «Комплекс Агромарс» перебуває у сфері дії сторін, які підписали галузеву угоду оскільки отримує дотації від Міністерства аграрної політики та продовольства України, а крім того ця обставина підтверджується кваліфікаційними видами економічної діяльності (далі- КВЕД) підприємства, тому вважає, що умови Галузевої угоди обов`язкові для виконання на ТОВ «Комплекс Агромарс». Представник первинної профспілкової організації «Київкомбікорм» зазначив, що колективний договір на підприємстві не укладений, роботодавець ухиляється від його укладання, та з цього приводу судом розглядається справа. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 19.02.2019 представник ТОВ «Комплекс Агромарс» подав до суду відзив на позовну заяву. 20.02.2019 представник ТОВ «Комплекс Агромарс» подав до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з участю його у судовому засіданні в Київському апеляційному суді. 25.02.2019 на адресу суду від адвоката позивача надійшла відповідь на відзив, а 02.04.2019 додаткові пояснення по справі. 09.04.2019 представник позивача - адвокат Любаренко І.О. подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначив про те, що загальний розмір судових витрат складає 25 000 грн. 11.04.2019 у судовому засіданні представником відповідача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки додаткових пояснень. 27.05.2019 позивачем подана заява про збільшення позовних вимог. ІІІ. Процесуальні дії у справі 14.01.2019 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження за вказаною позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 26.02.2019 протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладений на 11.04.2019 . 11.04.2019 у судовому засіданні протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для підготовки додаткових пояснень. В судовому засіданні оголошено перерву до 06.06.2019 року. 06.06.2019 у судовому засіданні протокольною ухвалою суду відмовлено у прийнятті збільшення позовних вимог. ІV. Фактичні обставини: З наданих позивачем документів вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Комплекс агромарс» Філія «Київкомбікорм» на посаді заступника головного інженера (а. с. 23) 17.01.2014 укладена Галузева угода між Міністерством аграрної політики та продовольства України, Всеукраїнським об`єднанням організації роботодавців «Федерація роботодавців агропромислового комплексу та продовольства України» і Професійною спілкою працівників агропромислового комплексу України в харчовій та переробній промисловості на 2014 - 2016 роки, в якій встановлені збільшені гарантії мінімальних розмірів оплати праці порівняно з КЗпП України. Строк дії угоди з 01.01.2014 і до укладення нової або перегляду цієї Угоди. Відповідно до п. 1.4 Галузевої угоди, положення і норми Угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії Сторін, які підписали Угоду. Ця Угода є основою для розроблення та укладання колективних договорів Підприємств. Відповідно до п. 5.4 Галузевої угоди, 5.4. Установити мінімальний посадовий оклад техніка всіх спеціальностей (без категорії) на рівні тарифної ставки робітника третього розряду основного виробництва відповідної галузі в розрахунку на місяць. Відповідно до витягу з постанови Президії Київської міської професійної спілки працівників агропромислового комплексу № 4 від 29.09.2016, Первинну профспілкову організацію «Київкомбікорм» було включено до складу Київської міської професійної спілки працівників агропромислового комплексу (а. с. 24). З індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON] , наданої Пенсійним фондом України вбачається, що [PERSON] нараховувалася заробітна плата, з якої сплачувався єдиний внесок, у більшому розмірі, ніж зазначає позивач -3000 грн. до 01.07.2017 року, та 4000 грн. з 01.07.2017 року (а.с . 8) Надані позивачем документи, а саме: Припис №10-143/689-584 від 16.06.2016 року, яким встановлено порушення ст. 11, 38, 47, 95, 142 КЗпП України, ст. 24, 33 ЗУ «Про оплату праці». Припис №10-143/898-739 від 16.08.2016 року, яким встановлено порушення ст. 11, 38, 47, 97, 142, 163 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442. Протокол №10-143/782 від 12.10.2016 року про адміністративне правопорушення передбачене статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинене громадянкою [PERSON] . Постанова №10-143/782-63 від 12.10.2016 року про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протокол №10-143/982 від 30.11.2016 року про адміністративне правопорушення передбачене статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинене ТОВ «Комплекс Агромарс». Постанова №10-143/982 від 30.11.2016 року про адміністративне правопорушення передбачене статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинене ТОВ «Комплекс Агромарс». Протокол №10-143/370 від 30.04.2017 року про адміністративне правопорушення передбачене статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинене ТОВ «Комплекс Агромарс». Постанова №10-143/370 від 30.04.2017 року про адміністративне правопорушення передбачене статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинене ТОВ «Комплекс Агромарс». Протокол №10-143/770 від 10.11.2017 року про адміністративне правопорушення передбачене статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинене ТОВ «Комплекс Агромарс». Постанова №10-143/770-19 від 10.11.2017 року про адміністративне правопорушення передбачене статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинене ТОВ «Комплекс Агромарс», на підтвердження систематичного порушення відповідачем трудового законодавства, суд не приймає до уваги, оскільки ця обставина, не має значення для розгляду справи та встановлення підстав для нарахування та виплати заробітної плати позивачу [PERSON] . V. Норми права та відповідні правовідносини: Відповідно до статті 97 Кодексу Законів про працю України форми і система оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про оплату праці» Законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про підприємства в Україні" та інших актів законодавства України. Приписами ст. 14, 15 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева(міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на /представництво органом. Стаття 16 ЗУ «Про оплату праці» визначає, що на підприємствах і в організаціях, які знаходяться на госпрозрахунку і отримують дотації з бюджету, організація оплати праці здійснюється відповідно до статті 15 цього Закону, але в межах визначених для них у встановленому порядку сум дотацій та власних доходів з урахуванням умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. Закон України «Про колективні договори і угоди» визначає правові засади розробки, укладення та виконання колективних договорів і угод з метою сприяння регулюванню трудових відносин та соціально-економічних інтересів працівників і роботодавців. Відповідно до ст. 1, 2, 3 ЗУ «Про колективні договори» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях (далі - підприємства) незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Колективний договір може укладатися в структурних підрозділах підприємства в межах компетенції цих підрозділів. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди. Колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і одним або кількома профспілковими органами, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони. Сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог. За приписами ст. 5 ЗУ « Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Згідно ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Статтями 21, 22 ЗУ «Про колективні договори і угоди» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст. 1,2 та 19 Закону України "Про організації роботодавців, їх об`єднання, права та гарантії їх діяльності" суб`єкти господарювання (підприємства, організації, юридичні особи та фізичні особи-підприємці) є роботодавцями і представлення їх інтересів в колективних переговорах є повноваженням організацій роботодавців, визначених з дотриманням вимог ст.4-6 ЗУ «Про соціальний діалог в Україні». Приєднання підприємства до обов`язків за Галузевою угодою здійснюється через механізм членства відповідно до її статутних документів (п.5 ст.13 Закону України "Про організації роботодавців, їх об`єднання, права та гарантії їх діяльності"). Роботодавці мають право об`єднуватися в організації роботодавців, вільно вступати до таких організацій та виходити з них, брати участь в їх діяльності на умовах та в порядку, визначених їх статутами. Організації роботодавців, їх об`єднання можуть створювати об`єднання організацій роботодавців, вступати до таких об`єднань та виходити з них, брати участь в їх діяльності на умовах та в порядку, визначених статутами об`єднань організацій роботодавців. Організації роботодавців, їх об`єднання відповідно до законодавства беруть участь у веденні переговорів з укладення колективних договорів і угод та у межах своїх повноважень укладають колективні договори і угоди, здійснюють контроль та забезпечують їх виконання. Відповідно до ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" з метою виконання своїх статутних завдань профспілки, їх організації (якщо це передбачено статутом) мають право на добровільних засадах створювати об`єднання (ради, федерації, конфедерації тощо) за галузевою, територіальною або іншою ознакою, а також входити до складу об`єднань та вільно виходити з них.Профспілки, які бажають створити об`єднання профспілок, укладають відповідну угоду та затверджують статут (положення) об`єднання. Права об`єднань профспілок визначаються профспілками, які їх створили, відповідно до цього Закону, а також статутами (положеннями) цих об`єднань. Статус об`єднань профспілок визначається за статусом членів, яких вони об`єднують. (ст.8). V.Оцінка суду. З аналізу наведених норм, вбачається, що галузева угода - це нормативний документ, яким встановлюється основні норми, принципи та взаємні зобов`язання сторін стосовно регулювання на галузевому рівні соціально-економічних та трудових відносин у галузі згідно із законодавством, додаткові соціально-економічні гарантії та трудові пільги. Вона укладена з метою посилення соціального захисту працівників галузі і включає зобов`язання сторін, які спрямовані на створення умов для підвищення ефективності роботи підприємств, реалізації на цій основі професійних, трудових і соціально-економічних гарантій трудящих і трудових колективів. З наведеного вбачається, що положення колективного договору (у разі його укладення) завжди обов`язкові для підприємств, а положення галузевої угоди є обов`язковими лише для тих підприємств, що перебувають у сфері дії сторін (в тому числі зі сторони профспілкового органу та зі сторони роботодавця), які підписали галузеву угоду. Галузева угода була укладена між Міністерством аграрної політики та продовольства України, Всеукраїнським об`єднанням організації роботодавців «Федерація роботодавців агропромислового комплексу та продовольства України» і Професійною спілкою працівників агропромислового комплексу України в харчовій та переробній промисловості на 2014 - 2016 роки та підписана сторонами. Виходячи зі змісту законів України "Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності" та "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" перебування у сфері дії сторін галузевої угоди розуміється як відповідне добровільне членство підприємства в організаціях роботодавців, їх об`єднаннях та у профспілках, їх об`єднаннях або представлення інтересів підприємства через надання останнім відповідних повноважень організації роботодавців і профспілці. Профспілки відповідно до ст.1 та 20 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» здійснюють представництво тільки своїх членів - громадян (найманих працівників) та не мають законних повноважень представляти в колективних переговорах інтереси підприємств (роботодавців). Включення Первинної профспілкової організації «Київкомбікорм» до складу Київської міської професійної спілки працівників агропромислового комплексу, не означає поширення обов`язків за Галузевою угодою та не стосується обов`язків роботодавців з оплати праці. Галузева угода не може примусово бути поширена на роботодавців де створена профспілка, оскільки це протирічить основному принципу соціального діалогу щодо добровільності прийняття сторонами зобов`язань у сфері соціально-трудових відносин (ст. 3 ЗУ «Про соціальний діалог в Україні»). Позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Комплекс Агромакс» є членом Всеукраїнським об`єднанням організації роботодавців «Федерація роботодавців агропромислового комплексу та продовольства України» і Професійною спілкою працівників агропромислового комплексу України в харчовій та переробній промисловості, тобто перебуває в сфері дії сторін, які підписали угоду. Наявність серед підписантів Міністерства аграрної політики та продовольства України, який є органом центральної виконавчої влади, що здійснює формування та реалізує державну аграрну політику, державну політику у сферах сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, охорони прав на сорти рослин, тваринництва, насінництва та розсадництва; формування та реалізацію державної політики у сферах рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства та безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, лісового та мисливського господарства, ветеринарної медицини, безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, у сферах карантину та захисту рослин, у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів; формування державної політики у сфері нагляду (контролю) у системі інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу, не є підставою для поширення на підприємства, які здійснюють агропромислову діяльність , обов`язків за Галузевою угодою з огляду на наступне. З прийняттям ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерство аграрної політики та продовольства України здійснює регуляторні функції лише на підставі наказів, зареєстрованих Мінюстом. Всі інші рішення Міністерства аграрної політики та продовольства України носять для підприємств лише рекомендований характер (окрім державних підприємств, які перебувають в його управлінні). Галузева угода не підлягає реєстрації Мінюстом і тому не є регуляторним актом, дія якого поширюється на невизначене коло осіб. Крім того, Міністерства аграрної політики та продовольства України є органом державної влади, який діє виключно в межах повноважень та в порядку, визначеному законом, проте ст.4-7 ЗУ "Про соціальний діалог в Україні" не визначає порядку представлення інтересів роботодавців (підприємств) в колективних переговорах органами центральної виконавчої влади. Позивач стверджуючи, що ТОВ «Комплекс Агромакс» перебуває в сфері дії Міністерства аграрної політики та продовольства України посилається на коди КВЕД ТОВ «Комплекс Агромакс». Суд вважає, доводи позивача безпідставними, оскільки основна діяльність підприємства, виконання підприємством певних робіт та послуг не є підставою для поширення на нього дії галузевих угод, оскільки класифікація видів економічної діяльності є лише статистичним інструментом та не створює для підприємств жодних прав і обов`язків Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, які оцінені за вимогами ЦПК України, суд дійшов висновку, що пред`явлений позов не підлягає задоволенню через не доведення позивачем належними та допустимими доказами своїх матеріально-правових вимог до відповідача. Та обставина, що відповідач отримує дотації від Міністерства аграрної політики та продовольства України, що визнано відповідачем в судовому засіданні, не спростовує висновків суду про безпідставність вимог позивача. Посилання позивача на постанову Верховного Суду по справі №152/1527/13-ц від 04.07.2018 суд вважає помилковим у зв`язку із відмінністю правових ситуацій, оскільки в даній справі заявлені позивачем вимоги стосувались порушення роботодавцем умов колективного договору, а по КВЕД ПАТ «Концерн Хлібпром» суд констатував належність підприємства до галузі харчової промисловості, яка є складовою агропромислового комплексу, що в справі яка розглядається судом, не має значення, оскільки встановленню підлягає перебування ТОВ «Комплекс Агромакс» в сфері дії підписантів галузевої угоди. Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладається на позивача. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, а позивач звільнений від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed