Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], 3-я особа [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з червня 2005 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] у належному йому будинку [ADDRESS]. Вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство. В січня 206 року вона завагітніла та [INFO] року нарадила сина - [PERSON]. До народження сина, відповідач проявляв турботу та піклування. Але після народження сина, відповідач відмовився подати в органи РАЦС, заяву про реєстрацію батьківства і не надає їй матеріальної допомоги на утримання сина. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, та послалася на обставини, яки викладені в позові. Просила визнати відповідача батьком дитини - [PERSON], та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку, а також стягнути витрати на правову допомогу. Представники позивачки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтримали позов та послалися на обставини, які викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що з позивачкою він знайом, але вони разом ніколи не мешкали, ніяких стосунків між ними не було. Висновку генетичної експертизи він не довіряє, оскільки у нього є сумніви відносно його правильності. Відносно експерта, який проводив генетичну експертизу, то за його думкою він не є судовим експертом, оскільки відсутні дані його реєстрації в реєстрі атестованих експертів. В експертному висновку немає відомостей про державну акредитацію, установу де було проведено експертизу. Сама експертиза було проведено на протязі 95 днів, що суперечить "правилам проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи". Окрім того відповідач пояснив, що в період з 2005р по 2006р. з ним мешкала його тітка - [PERSON], яка бачила всіх його знайомих та може підтвердити, що він не мешкав разом з позивачкою. Просив призначити повторну генетичну експертизу, яку доручити іншому експертові. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком рідної сестри позивачки. Приблизно 8 років потому, він неодноразово підвозив позивачку у м. Слов'янськ, у будинок де мешкала позивачка разом з [PERSON] Про спільне мешкання [PERSON] та [PERSON] йому стало відомо зі слів позивачки та його дружини. Він також неодноразово бачив разом [PERSON] з [PERSON], коли вони разом знаходилися у кафе. Поясненнями даного свідка підтверджується, що відповідач [PERSON] зустрічався з позивачкою, між ними були стосунки, що спростовує пояснення відповідача в частині відсутності будь-яких стосунків між ним та позивачкою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач є її рідним племінником. З позивачкою вона взагалі не знайома, та ніколи її не бачила. З 2005 р. по 2007р. вона разом зі своїм чоловіком мешкала за адресою: [ADDRESS], але кожного дня, вранці та ввечері, приходила до відповідача до дому та готувала їжу. Ввечері вона знаходилася у відповідача приблизно з 18 до 20 години. Але вона ніколи не залишалася ночувати у відповідача. Вона знайома з декількома друзями відповідача, але усіх його знайомих вона не знає. Суд не може взяти до уваги заперечення відповідача відносно того, що свідок [PERSON] у 2005-2006 роках постійно знаходилася разом з ним та бачила, що він не спілкується з позивачкою, оскільки як вбачається з пояснень самого свідка [PERSON], вона тільки приходила до відповідача до дому декілька разів на день, але не залишалася ночувати у нього, та не знала усіх жінок та чоловіків з якими відповідач спілкувався. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до свідоцтва про народження [PERSON], останній народився [INFO] року, позивачка є його матір'ю, а в графі "батько" записано [PERSON], реєстрація народження відбулась 10 жовтня 2006 році у відділу реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області відповідно до ст. 135 СК України( т.1 а.с.3) Довідкою СЄЗ від 29.10.2012 р., підтверджується, що позивачка проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS].( т.1 а.с.10). Відповідно до висновку експерта № 884 від 03 червня 2013 року, вірогідність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON], народженого [PERSON], [INFO] року, складає 99,99%, що відповідає формулюванню "батьківство практично доведено".( т.1 а.с.56-60). Суд бере до уваги висновки даної експертизи, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці у відповідних галузях знань". Як вбачається з відповіді КЗОЗ "Донецьке обласне Бюро судово-медичної експертизи" від 24.03.2014р., з боку університету бере участь у проведенні лабораторних досліджень доктор медичних наук, с.н.с. професор [PERSON] як фахівець з молекулярної генетики (тобто "фахівець у відповідних галузях знань"), який має для цього посвідчення з Російського центру судово-медичних експертиз МОЗ Російської Федерації про проходження спеціалізації за напрямком "Застосування індивідуализирующих систем на основі ПДАФ ДНК в судово-медичній експертизі ідентифікації особи та оспорюваного батьківства" від 22 10.1999 року. Таким чином, він і не повинен бути занесеним до "Державного реєстру атестованих судових експертів". З боку Донецького бюро СМЄ в проведенні експертизи приймала участь завідувач відділення судово-медичної імунології експерт-імунолог вищої кваліфікаційної категорії [PERSON] яка занесена до "Державного реєстру атестованих судових експертів" та має свідоцтво до диплому про спецкурси на базі Донецького медичного держуніверситету " Засади молекулярно-генетичної діагностики" від 19.05.2001 року. Відповідно до витягу з реєстру атестованих судових експертів, [PERSON] є експертом, спеціальності - Судово-медична імунологія, термін її атестації до 19.04.2017 р. Лабораторна частина досліджень відбувалась на базі приміщення ЦНДЛ, яка на момент проведення експертизи мала відповідний сертифікат: "Свідоцтво про атестацію серії [NUMBER], яке видане 17.01.2011 р. чинне до 16.01.2014 р. ( т.2 а.с.24) У методичних рекомендаціях "Використання ДНК-аналізу у судово- медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства(материнства,підміни дітей)" у розділі І пункті 2.1. зазначено, що зразки на ДНК відбираються у спеціальні пробірки з внесеним в них стабілізатором, а у випадку тривалого зберігання ( через велике навантаження) зразки крові заморожують при -20°С, що забезпечує довгий термін зберігання в доброму стані. Одразу після відбору частину крові потрібно розмістити на фільтрувальному папері або лабораторній марлевій серветці і висушити при кімнатній температурі, подалі від нагрівальних приладів, після чого запакувати в паперові пакети, маркувати і зберігати в архіві відділення (зразки крові, що використовуються в експертизах спірного батьківства, материнства, підміни дітей, родинності, після дослідження знищуються). Як показують дослідження, збережені таким чином зразки перші три місяці зовсім не зазнають деградації. В такому вигляді рекомендується і транспортувати зразки крові, якщо цього вимагають обставини. У випадку тривалого зберігання зразків крові до початку дослідження можна рекомендувати такий спосіб як заморожування при -20С, що забезпечує довгий термін зберігання в доброму стані. Однак потрібно пам'ятати, що до початку дослідження такі зразки піддавати розморожуванню неможна. Якщо необхідне транспортування - проводити його в термосі з льодом або в сумці-холодильнику З урахуванням вищевикладеного заперечення відповідача про тривалість проведення експертизи не суперечать нормам вищезазначених методичних рекомендаціях. Відповідно до п.п. 20-23 ст.9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: - медична практика; - переробка донорської крові та її компонентів, виготовлення з них препаратів, крім діяльності банків пуповинної крові, інших тканин і клітин людини; - діяльність банків пуповинної крові, інших тканин і клітин людини згідно з переліком ( z1124-12 ), затвердженим Міністерством охорони здоров'я України (діяльність банків пуповинної крові, інших тканин і клітин людини); - ветеринарна практика; З аналізу вищенаведених норм законодавства, вбачається, що такий вид діяльності, як молекулярно-генетичне дослідження не потребує ліцензування. Окрім того посилання відповідача на наказ "Про затвердження Інструкції про порядок видачі суб'єктам підприємницької діяльності спеціальних дозволів (ліцензій) на право здійснення медичної практики, проведення судово-медичної судово-психіатричної експертизи, умови і правила здійснення цієї діяльності та контролю за їх дотриманням", відповідно до якого експертній установі необхідно мати ліцензію, не ґрунтується на законі, оскільки даний наказ втратив чинності на підставі Наказу Держпідприємництва N 38/63 ( z0188-01 ) від 16.02.2001р. З урахуванням вищевикладеного, суд бере до уваги висновок експерта № 884 від 03 червня 2013 року. З рішення Слов'янського міськрайонного суду від 18 липня 2013року, вбачається, що з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку. ( т.2 а.с.1). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], та довідки про склад сім"ї від 29.08.2013р., у відповідача [PERSON] на утриманні знаходиться дитина - [PERSON], [INFO], яка мешкає з відповідачем за адресою : [ADDRESS]. ( Т.2 а.с.29,50). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК ( 1618-15 ), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Звертаючись до суду із запереченнями відповідач [PERSON] зазначив про наявність у нього сумнівів щодо свого біологічного батьківства відносно дитини - [PERSON] , тому він як в апеляційній, так і в касаційній скаргах , а також під час судового розгляду наполягав на проведенні повторної судово-генетичної експертизі, оскільки висновок експерта № 884 від 03 червня 2013 року суперечить іншим матеріалам справи, та викликає сумніві в його правильності. Судом відповідно до положення ч.4 ст.10 ЦПК України, було призначено повторну судово-генетичну експертизу. Ухвалою суду від 23.09.2014 року проведення даної експертизи доручено експертам ОКЗ Дніпропетровського бюро судово-медичної експертизи. Але відповідно до повідомлення КЗ "Днепропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" від 04.11.2014 р., ухвалу суду повернуто без виконання, у зв'язку з неявкою відповідача [PERSON] до експертної установи. ( т.2 а.с. 62). Відповідно до оригіналів проїзних документів позивачка [PERSON], разом з дитиною - [PERSON] виїхали до м. Київа з м. Краматорська - 30.11.2014р. та повернулися до м. Краматорська з м. Київа - 02.12.2014р. У судовому засіданні, відповідач [PERSON] пояснив, що він не з"явився до експертної установи, у зв"язку з хворобою. Окрім того відповідач [PERSON] під час судового засідання висловив свої застереження відносно кваліфікації експертів Дніпропетровського бюро судово-медичної експертизи, та просив суд перевірити наявність акредитацій них сертифікатів даної експертної установи. З урахуванням думки сторін, 27 листопада 2014 року, судом призначено по даній справі повторну судову генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судових експертиз . Відповідно до розписки від 27.11.2014р., позивачка та відповідач були повідомлені про те, що відібрання біологічних зразків для проведення експертизи відбудеться 02.12.2014 року у приміщенні Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. ( т.2 а.с.79). З телефонограми від 01.12.2014 року, яку відправлено [PERSON] (3-ю особою по справі) вбачається, що 01.12.2014 р. Відповідач захворів. Відповідно до телеграми від 11.12.2014р., судом було повідомлено відповідача [PERSON] про необхідність з"явитися до експертної установи - 17 грудня 2014 р. З проїзних документів серії ЛЖ 123787, ЛЖ 123788, вбачається, що позивачка [PERSON] разом з дитиною [PERSON] виїхали з м. Краматорська до м. Київа - 16.12.2014 р. 23.12.2014 р до суду надійшло повідомлення від Київського міського клінічного бюро судових експертиз про неможливість проведення експертизи методом ДНК аналізу, тому що 17.12.2014р. особи на відбір зразків не з"явилися. За таких обставин, суд, вживши у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України заходів до всебічного та повного з'ясування обставин справи, вважає що відповідач [PERSON] заперечення щодо свого біологічного батьківства відносно дитини - [PERSON], належними та допустимими доказами не довів. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В суді встановлено, що сторони спільно не проживають і дитина- [PERSON] проживає з матір'ю- [PERSON] Способами виконання батьками обов'язку утримувати дитину є - домовленість батьків, або за рішенням суду. Позивачка пояснила, що з відповідачем вони не домовились про спосіб утримання дитини, тому вона просить стягнути з нього на її користь аліменти у розміру ? частина з усіх видів його доходів, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка обґрунтовує можливість надання відповідачем аліментів на дитину у розмірі ? частки тим, що відповідач має таку можливість, він працює заступником начальника Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області, він має постійний, стабільний доход. Суд однак з такими доводами позивачки не може погодитись в повній мірі. Вирішуючи це питання суд виходить з того, що відповідач [PERSON] працює, та має доходи. Також він є інвалідом 3 групи. Окрім того відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду від 18.07.2013р.,з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] у розмірі 1/3 частині всіх його доходів. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], та довідки про склад сім"ї від 29.08.2013р., у відповідача [PERSON] на утриманні знаходиться дитина - [PERSON], [INFO], яка мешкає з відповідачем за адресою : [ADDRESS]. ( Т.2 а.с.29,50) Враховуюче все вище викладе суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини його доходів. Згідно до п.4 ч.3 ст. 79ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Оскільки позивачка підтвердила у судовому засіданні, свої витрати пов'язані з прибуттям до експертної установи (проїзні документи на себе та дитину до експертних установ )у розмірі 739,86 грн., суд вважає за доцільним стягнути дані витрати з відповідача, що відповідає вимогам ст. 79 ч.3 п.4 ЦПК України. Відносно вимог позивачки про сплату витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката, суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язанні з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витратна правову допомогу встановляється законом. Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За частиною 3 цієї статті до витрат, пов'язаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. Правовідносини між адвокатом або фахівцем у галузі права та клієнтом визначаються цивільно-правовою угодою. Права та обов'язки адвоката визначені Законом України "Про адвокатуру", Правилами адвокатської етики, тощо. Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно із ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вислухавши думку сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial