Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON], від імені якої діє представник [PERSON], звернулась до суду із даним позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що [PERSON] (дачі Позивач) на момент розпаювання земель КСП ім. Горького Новоукраїнського району Кіровоградської області, була членом вказаного сільськогосподарського підприємства і тому на підставі та в порядку встановленому ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», набула права власності на земельну ділянку №249, площею 5,76 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Право власності на земельну ділянку підтверджувалося Державним актом на право приватної власності на землю серії КР №3524080600:02:00:249, виданим 29.12.1999 року Глодоською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області. В подальшому земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 3524080600:02:002:0249. З 2001 року [PERSON] здавала належну їй земельну ділянку в оренду СТОВ «Зоря» Новоукраїнського району, так як сама обробляти землю не мала змоги, а інших орендаторів на той час в селі Вербівка не було. Останній договір оренди був укладений між власницею та СТОВ «Зоря» в особі директора [PERSON] в січні 2004 року строком на 10 років. Влітку 2014 року у чоловіка Позивачки [PERSON] було виявлене онкологічне захворювання, лікування якого потребувало немалих коштів. В січні 2015 року [PERSON] була вимушена в зв»язку з скрутним матеріальним становищем, викликаним тяжкою хворобою чоловіка, просити у керівництва СТОВ «Зоря» сплатити орендну плату за належну їй земельну ділянку сільськогосподарського призначення наперед за три роки. [PERSON]І запропонував [PERSON] в обмін на таку «послугу» підписати довіреність на розпорядження її землею на ім'я родички [PERSON] - [PERSON]. 30.01.2015 року Позивач надала таку довіреність, що була посвідчена приватним нотаріусом [PERSON]. При цьому мова йшла про те, що на підставі цієї довіреності [PERSON] переукладе зі СТОВ «Зоря» договір оренди земельної ділянки. На будь - яке відчуження власного земельного наділу [PERSON] згоди не давала. Отримавши в січні 2015 року кошти в сумі 15 000 гривен, [PERSON] вважала це орендною платою за оренду земельної ділянки за три роки, тому в січні 2018 року звернулася до нинішнього директора СТОВ «Зоря» [PERSON] з приводу підвищення та виплати орендної плати за юточний рік. При цьому вона отримала ні чим не аргументовану відмову. В подальшому, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав за №119214817 від 31.03.2018 року [PERSON] виявила, що 07.05.2015 року на підставі договору міни, зареєстрованим приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] набув право власності на вищевказану земельну ділянку. Звернувшись до приватного нотаріуса Новоукраїнського нотаріального округу [PERSON] та, отримавши копію договору міни земельних ділянок №645 від 07.05.2015 р., позивач встановив, що 07 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], інтереси якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності представляла [PERSON], було укладено договір міни про те, що [PERSON] міняє земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий №3524010100:02:000:9474, яка знаходиться на території Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, цільове призначення - для ведення фермерського господарства. Право власності на вказану земельну ділянкупосвідчувалося Державним актом ЯК 005158 , виданим 27.12.2012 року, видавник -Новоукраїнська РДА Кіровоградської області. Нормативна грошова оцінка тієї ділянкисклала на момент укладення спірного договору 2674,84 грн. на належну [PERSON] земельну ділянку площею 5,7604 га, що знаходиться на теорії Глодоської сільської радр Новоукраїнського району Кіровоградської області , цільове призначення переданої у приватну власність земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується Державним актом на право приватної власності серії KP №3524080600:02:00:249, виданим Глодоською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 29.12J9(,9 року; номер запису про право власності 10414621, кадастровий номер 3524080600:02:002:0249.Нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки на момент укладення спірного договору склала 154070,71 грн. В п.7 договору зазначено, що обмін земельних ділянок проводиться без грошової доплати. Таким чином, 30.01.2015 р. Позивач під впливом обману видала довіреність на представлення своїх інтересів з питань користування власною земельною ділянкою, яка знаходиться на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району. Саме на підставі цієї довіреності 07.05.20 і5 року громадянка [PERSON] уклала від її імені договір міни, за яким належна Позивачеві земельна ділянка площею 5,7604 га,вартістю 154070,71 грн. перейшла у власність [PERSON]., а земельна ділянка площею 0,1000 га на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району вартістю 2674,84 грн. перейшла у власність [PERSON] без доплати. Вважає, що цей договір міни укладено внаслідок зловмисної домовленості відповідачів та суперечить закону. Крім того, з інформаційної довідки з Державних реєстрів, виданої 31.03.2018 року за №119214817 Позивачеві стало відомо про те, що [PERSON] 01.07.2015 року уклав договір оренди строком на 7 років на набуту ним в результаті вищевказаного договору міни земельну ділянку з СТОВ «Зоря», який було зареєстровано 15.07.2015 року; номер запису про інше речове право - 10417610. Просить визнати недійсним договір міни земельної ділянки № 249, загальною площею 5,7604 га, з кадастровим номером 3524080600:02:002:0249, що знаходиться на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 07 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] в особі представника [PERSON], посвідчений приватним нотар;усом Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за 645 та скасувати його державну реєстрацію, визнати недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), виданий 16.04.2018 року, що укладений між [PERSON] та ємфітевтом - [PERSON], предметом якого є земельна ділянка площею площею 5, 7604 га, з кадастровим номером 3524080600:02:002:0249, що знаходиться на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та скасувати його державну реєстрацію. Позивач і представник позивача в судове засідання не з'явились, представник позивача [PERSON] подала письмову заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] та третя особа приватний нотаріус в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому зазначив наступне. Вважає вимоги позивача є необгрунтованими та надуманими, а факти, які викладені в позові представником позивача, взагалі неправдивими та такими, що повністю не відповідають дійсності. Так, в позові зазначено, що позивач надавала довіреність виключно на право представнику ([PERSON]І.) укладати договори оренди, а не відчуження; позивач отримала лише 15 000 грн. орендної плати (зі слів позивача за 2015-2018 рр.), позивач вказує, що вона під впливом обману видала довіреність та договір міни укладено внаслідок зловмисної домовленості між мною та представником позивача. Всі вказані доводи Позивача нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до довіреності від 30 січня 2015 року Позивач надала довіреність [PERSON] (довіреність у справі), в якій чітко вказано, що [PERSON] надає право представнику обмінювати спірну ділянку. Доводи Позивача про те, що вона надавали дозвіл тільки на оренду, спростовується даною довіреністю. Доказів введення в оману Позивача немає. Навпаки, в діях Позивача вбачаються ознаки шахрайства. Позивач від відповідача [PERSON] отримала 30 січня 2015 року кошти в розмірі 200 000 грн., про що свідчить її заява, нотаріально посвідчена 30 січня 2015 року (в той же день, коли і укладався договір міни). На теперішній час Позивач не віддає кошти та вимагає розірвання договору міни, в той самий час не повертаючи кошти. Вважає, такі дії Позивача є спланованими та кримінально карними. Відповідно до чинного законодавства, суд може визнати явку учасника справи обов'язковою. Зважаючи на те, що позов підписано представником позивача, а документи справи явно не відповідають аргументам, викладеним в позові, вважаю за необхідне викликати до суду Позивача та безпосередньо встановити: чи підтримує позов Позивач та чи отримувала Позивач кошти в розмірі 200 000 грн. та з якою метою. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Просить відмовити у позові в повному обсязі. Інші відповідачі відзиву чи заперечення на позов не надали. Судом розглянуто справу за положеннями ч.2 ст.297 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання учасників у справі. Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного. Судом встановлено та не оспорюється факт наявності укладеного договору міни земельних ділянок, а саме земельної ділянки [PERSON] - площею 5,76 га та земельної ділянки [PERSON] - площею 0,0100 га (а.с.25-26), без доплати. Згідно з підпунктом «б» пункту 15 розділу\~;url=http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1301/ed_2016_07_14/pravo1/T012768.html?pravo=1#1301&aa ;msgid=14939209320000000489;0;1&a.r;x-email=vita-vita72@mail.ru" title="Земельний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2768-III від 25.10.2001">Х\~Перехідних положень Земельного Кодексу України\~(у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам\~учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Згідно цього пункту, угоди (у тому числі довіреності) укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). В ст.14 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», вказано, що дозволено обмін земельних ділянок у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться в середині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому ділянку самостійно. При цьому обмін може бути здійснено на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 17.11.2003р. № 288 також передбачено, що обміненими можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай», що в повному обсязі відповідає позиції з цього питання Верховного Суду України. Верховний Суд України у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі №6-464цс16, висловив правову позицію про те, що обміняними можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай» та лише у випадку, передбаченому\~статтею 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Аналогічний правовий висновок Верховний Суд висловлював і раніше, у своїх постановах від 05 листопада 2014 року у справі № 6-172цс14 та від 11 лютого 2015 року у справі № 6-5цс15. [PERSON] отримав земельну ділянку площею 0,01 га не у порядку встановленому\~ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а шляхом поділу між членами фермерського господарства орендованої земельної ділянки із земель державної власності, тобто ні в якому разі не за рахунок земель, виділених на частку (пай) у реорганізованому сільськогосподарському підприємстві, обміняні земельні ділянки знаходяться не в одному масиві, а, навіть, в різних населених пунктах. Дані про те, що обмін відбувся саме за схемою «пай на пай» спростовується преамбулою\~ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», згідно якої цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. На час вирішення спору існує мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, тобто заборона на вчинення будь-яких правочинів, які прямо чи опосередковано передбачають перехід права власності від однієї до іншої особи на землі сільськогосподарського призначення у будь якій формі. Оскільки земельна ділянка [PERSON] належить до земель сільськогосподарського призначення, то на неї поширюється дія вказаного мораторію. При цьому не має значення, чи волевиявлення сторін під час здійснення такого правочину було вільним, оскільки зміст такого правочину прямо суперечить вимогам чинного законодавства, а тому цей правочин підлягає визнанню недійсним із моменту його укладення. Рішення ЄСПЛ у справі "Зеленчук і Цицюра проти України", в якому визнано порушенням заборону на продаж землі, не спростовує зазначених висновків суду, оскільки висловлені позиції ЄСПЛ у дані справі не імплементовані в національне законодавство, а тому мають лише рекомендаційний характер. Інші доводи відповідача не спростовують висновки суду, а тому судом до уваги не беруться. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), визнання недійсним договору купівлі-продажу емфітевтичного права та скасування його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією ВСУ від 19.10.2016 р. у справа №3-826гс16, згідно якої "статтею 236 ЦК визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється". Оскільки договір міни земельної ділянки, який є первинним договором, визнається судом недійсним і такий договір є недійсним з моменту його укладення, то такий договір не створює правових наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю, тобто похідний договір - договір емфітевзису слід також визнати недійсним, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу емфітевтичного права та скасувати його державну реєстрацію. Доводи відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності не заслуговують на увагу, у зв'язку із наступним. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Як вбачається із оспорюваного договору міни земельних ділянок, правочин укладено 07.05.2018 року, а позов подано до суду 06.04.2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв'язку із повним задоволеннм позовних вимог, із відповідачів слід стягнути солідарно судові витрати на користь позивача.

Outcome: approved