Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 11 листопада 2015 року між [PERSON] та підприємством ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДИНГ» було укладено Договір фінансового лізингу № 000140 . Додатком №2 до [PERSON] встановлено, що авансовий платіж становить 50%, викупна вартість - 5 249 гривен, відсоткова ставка - 22%, комісія - 5%, період лізингу - 60 місяців. 11 листопада 2015 року на виконання умов [PERSON], позивач сплатив відповідачу 35 304,91 грн. (34990 грн. та 314,91 банківської комісії) в якості «сплати за послуги фінансового лізингу № 000140 ІНН [NUMBER]». Одразу ж (наступного дня) позивач зателефонував з проханням розірвати договір та повернути кошти, надіслав поштою (чек додається) та електронною поштою письмову заяву від 12.11.2015 про розірвання [PERSON], оскільки зрозумів, що: 1) всупереч принципу добросовісності, наслідком укладення [PERSON] є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позивачу; 2) у зв'язку із необхідністю залишити територію України внаслідок укладення трудового контракту Позивач не встигне отримати предмет лізингу, оскільки крім комісії за організацію в розмірі 34 990 гривень, необхідно сплатити ще й авансовий платіж в розмірі 174 950 грн., а також ще й комісію за передачу (3%) - 10 497 гривень. Листом від 23.11.2015 № 10/11 відповідач повідомив позивача про те, що Договір вважається розірваним, а комісія за організацію в сумі 34 990 гривень - не повертається в силу вимог п. 12.11 [PERSON]. Позивач вважає, що під Договір є нікчемним, а кошти, отримані відповідачем повинні бути повернуті позивачу в повному обсязі. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Договір фінансового лізингу № 000140, укладений між позивачем та відповідачем 11 листопада 2015 року, нотаріально посвідчено не було. Саме тому, такий договір є нікчемним в силу вимог Цивільного кодексу України. Враховуючи, що 11 листопада 2015 року на виконання умов [PERSON], позивач сплатив Відповідачу 35 304, 91 грн. (34990 грн. та 314,91 банківської комісії) в якості «сплати за послуги фінансового лізингу № 000140 ІНН [NUMBER]» - ці кошти повинні бути повернуті Позивачеві. Крім того,позивач зазначає,що враховуючи вимоги ст..536,1048 ЦК України, сума боргу відповідача становить - 35304.91 гривень, сума процентів за договором складає - 3377.13 грн., загальна заборгованість (35304.91+3377.13) становить - 38 682,04 гривень. Також позивач вважає несправедливими умови договору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» Оспорюваний Договір містить умови, які мають дискримінаційний характер по відношенню до Позивача не відповідають вимогам законодавства та є несправедливими, а саме: «4.3.5. Лізингодавець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку за умови невиконання Лізингоодержувачем умов [PERSON] (зокрема п.4.3.2. даного [PERSON]). При цьому, Лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти Лізингоодержувача про розірвання даного [PERSON]. 11.5. Якщо в результаті порушення Лізингоодержувачем умов даного [PERSON] або чинного законодавства України Лізингоодержувач має прострочену заборгованість за Лізинговими платежами, не сплатив штрафні санкції або не відшкодував збитки (якщо вони нараховані Лізингодавцем) або Предмет Лізингу вилучено у Лізингоодержувача (чи триває процедура вилучення Предмета Лізингу або вирішується в судовому порядку будь- який спір між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем з приводу даного [PERSON]), Лізингоодержувач втрачає право придбати у власність (викупити) Предмет Лізингу на умовах, передбачених цим [PERSON]. 12.11. У випадку розірвання даного [PERSON] Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі Предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Авансового платежу. В такому випадку Комісія за організацію даного [PERSON] Лізингоодержувачу не повертається. 12.12. У випадку необгрунтованої відмови від. прийняття Предмета Лізингу, визначеного цим [PERSON], Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити на користь Лізингодавця неустойку (штраф) у розмірі 10 (десяти) % від вартості Предмету Лізингу, зазначеної у даному [PERSON] та Додатку №1 до даного [PERSON], який є його невід'ємною частиною. 12.9. Сплата Лізингоодержувачем штрафів не позбавляє Лізингодавця права вимагати від Лізингоодержувача повернення Предмета Лізингу і не звільняє Лізингоодержувача від обов'язку повернути Лізингодавцю Предмет Лізингу. 11.5. Якщо в результаті порушення Лізингоодержувачем умов даного [PERSON] або чинного законодавства України Лізингоодержувач має прострочену заборгованість за Лізинговими платежами, не сплатив штрафні санкції або не відшкодував збитки (якщо вони нараховані Лізингодавцем) або Предмет Лізингу вилучено у Лізингоодержувача (чи триває процедура вилучення Предмета Лізингу або вирішується в судовому порядку будь- який спір між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем з приводу даного [PERSON]), Лізингоодержувач втрачає право придбати у власність (викупити) Предмет Лізингу на умовах, передбачених цим [PERSON] тощо». Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Положення пункту 4.3.5 [PERSON] надають Лізингодавцю право розірвати даний Договір в односторонньому порядку за умови невиконання Лізингоодержувачем умов [PERSON] (зокрема п.4.3.2. даного [PERSON]). При цьому, Лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти Лізингоодержувача про розірвання даного [PERSON]. В порушення конституційної норми про право особи на звернення до суду, пунктом 11.5 [PERSON] навіть передбачено, що Лізингоодержувач втрачає право придбати у власність (викупити) Предмет Лізингу якщо вирішується в судовому порядку будь-який спір між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем з приводу даного [PERSON] . Окрім цього, пункти 12.5 та 12.11 [PERSON] встановлюють жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до пункту 6.2 Лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок утримувати Предмет Лізингу в належному технічному та робочому стані. Лізингоодержувач зобов'язаний додержуватись інструкцій та рекомендацій виробника та Продавця щодо утримання, обслуговування та експлуатації Предмета Лізингу (з залучення належним чином підготовлених фахівців, реквізити яких надані йому Лізингодавцем). Всі витрати, пов'язані з експлуатацією, технічним обслуговуванням та ремонтом Предмета Лізингу, несе Лізингоодержувач. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, а також куди має звертатися Позивач у випадку порушення якості, комплектності, умов з продажу товару тощо. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснював саме Відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 6.2 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо -прямо суперечить положенням статті 808 ЦК України. Відповідно до статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1)умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); 2)умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналіз змісту оспорюваного Позивачем [PERSON] дає всі підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, фактично виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Нечітке визначення розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору, а тому, вищезазначені положення договору є несправедливими умовами, а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, оскільки умовами договору передбачена сплата лізингоодержувачем різноманітних штрафів. Позивач просить визнати несправедливими пункти 4.3.5, 11.5, 12.11, 12.12, 12.9, 11.5 [PERSON] фінансового лізингу № 000140, укладеного 11 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДИНГ». Визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 000140, укладений 11 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ». Застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути на користь [PERSON] 38 682,04 гривень (35304.91 гривень в якості суми боргу та 3377.13 гривень в якості процентів за користування чужими грошовими коштами). Стягнути з ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» на користь [PERSON] судові витрати та витрати на правову допомогу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»яивився,до суду надійшли письмові заперечення на позов,відповідно до яких відповідач просить у позові відмовити. Суд,заслухавши пояснення представника позивача,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до часткового задоволення. У судовому засіданні встановлено,що 11 листопада 2015 року між [PERSON] та підприємством ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДИНГ» було укладено Договір фінансового лізингу № 000140 . Додатком №2 до [PERSON] встановлено, що авансовий платіж становить 50%, викупна вартість - 5 249 гривен, відсоткова ставка - 22%, комісія - 5%, період лізингу - 60 місяців. 11 листопада 2015 року на виконання умов [PERSON], позивач сплатив відповідачу 35 304,91 грн. (34990 грн. та 314,91 банківської комісії) в якості «сплати за послуги фінансового лізингу № 000140 ІНН [NUMBER]». Також встановлено,що 12.11.2015 р позивач надіслав відповідачу листа про розірвання [PERSON] фінансового лізингу № 000140. Листом від 23.11.2015 № 10/11 відповідач повідомив позивача про те, що Договір вважається розірваним, а комісія за організацію в сумі 34 990 гривень - не повертається в силу вимог п. 12.11 [PERSON]. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 000140 від 11.11.2015р,який був укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально посвідчено не було. У зв»язку із цим зазначений договір фінансового лізингу № 000140 від 11.11.2015р є нікчемним з моменту його укладання,а тому відповідно до ст.. 215 ч 3 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь- якою заінтересованою особою. Згідно статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Враховуючи, що 11 листопада 2015 року на виконання умов [PERSON], позивач сплатив Відповідачу 35 304, 91 грн. (34990 грн. та 314,91 банківської комісії) в якості «сплати за послуги фінансового лізингу № 000140 ІНН [NUMBER]» - ці кошти повинні бути повернуті позивачеві,у зв»язку з чим суд стягує із відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» на користь [PERSON] 35\~304гр 91 коп(34990 грн. та 314,91 банківської комісії),сплачених згідно договору фінансового лізингу №000140 від 11.11.2015р. Щодо вимог позивача в частині стягнення із відповідача процентів відповідно до ст.. 536 ЦК України,то в даній частині суд вважає позов безпідставним та таким,що не підлягає до задоволення. У судовому засіданні також було встановлено,що при укладанні спірного договору фінансового лізингу було порушено вимоги Закону України "Про захист прав споживачів". Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). У судовому засіданні встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 11.11. 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, фактично виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Нечітке визначення розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору, а тому, вищезазначені положення договору є несправедливими умовами, а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, оскільки умовами договору передбачена сплата лізингоодержувачем різноманітних штрафів. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, а також куди має звертатися позивач у випадку порушення якості, комплектності, умов з продажу товару тощо. Враховуючи викладене,суд вважає несправедливими пункти 4.3.5, 11.5, 12.11, 12.12, 12.9, 11.5 [PERSON] фінансового лізингу № 000140, укладеного 11 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДИНГ».Однак,враховуючи,що судом вказаний договір фінансового лізингу визнається нікчемним з моменту його укладання та у зв»язку з цим із відповідача стягуються кошти,сплачені за вказаним договором,суд вважає недоцільним ще і визнання додатково несправедливими зазначені пункти договору,у зв»язку з чим відмовляє у зазначених вимогах. На підставі ст.215,220, 799,808 ЦК України,ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial