Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Кривоозерського районного суду Ммиколаївської облсті з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" (далі ТОВ "Агрофірма Корнацьких") про розірвання договорів оренди землі, зобов'язання повернути земельні ділянки, який обґрунтовував наступним. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2012 року, виданого Кривоозерською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстрові номера запису 2361898, 2363618, він є власником земельних ділянок площею 2.7622 га, кадастровий номер 4823983800:01:000:0036, площею 2.7623 га, кадастровий номер 4823983800:01:000:0037, що розташовані на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15 січня 2015 року він передав ці ділянки в оренду ТОВ "Агрофірма Корнацьких" строком на 7 років, про що в письмовій формі уклав договора оренди землі, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 09 вересня 2015 року за № 11181063, № 11179594, у звязку з чим договора набрали чинності і сторони перейшли до їх виконання. Відповідно до п. 9 та п. 11 договорів оренди землі, відповідач зобовязався, не пізніше 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі, шляхом видачі готівкою грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця, у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, визначеної відповідно до норм чинного законодавства, що складає фіксовану грошову суму 2 275 грн. 87 коп. без урахування індексу інфляції. Посилаючись на те, що відповідач не виплачує орендну плату за користування земельними ділянками в грошовій формі за 2015, 2016 роки та у натуральній формі за 2017 рік, про виплату якої позивачем подана письмова заява до 1 вересня 2017 року, позивач просив розірвати договора оренди землі, укладені між ним та відповідачем та зобовязати відповідача повернути йому земельні ділянки. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслано клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника ТОВ "Агрофірма Корнацьких", про результати розгляду надіслати копію прийнятого рішення. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, за Конституцією України, ст. 4 ЦПК України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній фізичній особі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку цивільного судочинства. Кожна особа, має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦК України), або у спосіб , який не суперечить закону. При цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення обставин, які мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній справі, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4 ст. 82 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки 2 виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статті 203-204, 215, 626 ЦК України). Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним то він є правомірним (презумпція правомірності) і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов (стаття 204 ЦК України). За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За загальним правилом він є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими вважаються умови визначені в законі, або умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. За своєю характеристикою, істотні умови відображають природу договору, а тому відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обовязки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом, необхідні для даного виду або на погоджені яких наполягає хоча б одна сторона, то договір вважається укладеним і набуває обовязкової сили для сторін. Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобовязання під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України встановлені загальні умови виконання зобовязань та закріплено основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). За її змістом належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів 3 цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно застосовуваними вимогами. Виконання зобовязання, проведене належним чином - припиняє його. За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, чи розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків і моральної шкоди. Зазначені вище положення у повній мірі стосуються і договорів оренди землі. Крім наведеного, чинне Законодавство передбачає можливість розірвання договору, у тому числі і договорів оренди землі. Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" - орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. В силу статті 15 та ч. 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату встановлюються за згодою сторін і відображається у договорі оренди. Крім названих обставин до договору, як обовязкова умова, вноситься і домовленысть сторін щодо порядку використання земельної ділянки. У разі порушення сторонами цих умов, вони можуть слугувати розірванню договору у добровільному або судовому порядку. Згідно з пунктом "д" частини 1 статті 141 ЗК України систематична несплата орендарем земельного податку або орендної плати є підставою припинення права користування земельною ділянкою. За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Аналогічні положення закріплені статтями 31, 32 Закону України "Про оренду землі". Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. На момент укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки сторонами було визначено, що розмір, умови та строки внесення орендної плати є його істотною умовою. 4 А тому, систематична несплата орендарем орендної плати може бути визнана беззастережною підставою для розірвання договору оренди землі, але лише у разі доведеності такої обставини. Як вбачається з письмових доказів позивач є власником земельних ділянок площею 2.7622 га, кадастровий номер 4823983800:01:000:0036, площею 2.7623 га, кадастровий номер 4823983800:01:000:0037, що розташовані в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які отримані ним у власність відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2012 року, виданого Кривоозерською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, та зареєстровані 04 вересня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстрові номера запису 2361898, 2363618, реєстраційні номера об'єктів нерухомого майна 148587748239, 148720948239, що підтверджується витягами з останнього (а.с. 9, 14). 15 січня 2015 року позивач передав земельні ділянки на 7 років в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких", про що в письмовій формі між сторонами укладені договора оренди землі (а.с. 10-12, 15-17), які зареєстровані Реєстраційною службою Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 09 вересня 2015 року за № 11181063, № 11179594, (а.с. 13, 18), у звязку з чим договора оренди набрали чинності і сторони перейшли до їх виконання. Відповідно до п.п. 9, 11 договорів оренди землі, відповідач зобовязався, не пізніше 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі, сплачувати орендодавцю за користування земельною ділянкою орендну плату у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки землі, визначеної відповідно до норм чинного законодавства, без урахування індексів інфляції. На день укладення договорів орендна плата становила у грошовій формі в сумі 2 275 грн. 87 коп., шляхом видачі орендодавцю готівкою із каси орендаря або перерахування на банківський рахунок орендодавця. За згодою сторін, розрахунок по орендій платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції, відповідно до Додатку № 1. Форма розрахунку окремо щорічно погоджується сторонами, шляхом подання орендодавцем на ім'я орендаря письмової заяви. Така заява подається до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Орендна плата в грошовій формі за 2015-2016 роки відповідачем не сплочена, що підтверджується рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року, (а.с. 24-27), по цивільній справі №479/854/16-ц, провадження 2/479/22/17, яке набрало законної сили. За 2017 рік орендна плата в натуральній формі, про отримання якої 5 позивачем було заявлено в червні 2017 року та в серпні 2017 року, що вбачається із претензії (а.с. 19-21), яку відповідач отримав 15.08.2017 року (а.с. 22), в строк до 26 грудня 2017 року відповідачем не проведена. Протилежного належними та допустимими доказами відповідач не довів, хоча за ст. 81 ЦПК України, це є його обовязком. Таким чином, відповідач систематично (більше двох разів) допустив порушення умов договорів оренди землі щодо сплати орендної плати, що у відповідності до п. д, ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", п. 38 Договору оренди землі є підставою для розірвання договорів оренди землі. За такого, враховуючи положення чинних законів, що регулюють спірні правовідносини, пункти договору оренди землі, укладені між сторонами, приймаючи до уваги добуті в судовому засіданні докази, які є належними та допустимими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved