Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 30.12.2003 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.10.2013 року вказаний шлюб розірвано. За період шлюбу за кошти позивачки на підставі договорів купівлі-продажу набуто таке спірне майно: житловий будинок загальною площею 49,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS]; земельні ділянки, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства площами відповідно 0,0801 га та 0,1463 га, що знаходяться за вказаною адресою; автомобіль марки «Peugeot Partner», 2006 року випуску. Позивачка також зазначає, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, він ніде не працював, близько останніх п'яти років перебував на повному утриманні позивачки, вона пересилала йому гроші на одяг, продукти харчування, ліки та інші потреби. Також за її кошти зроблено капітальний ремонт будинку, а саме реконструйовано дах, виконано ремонт фасаду, внутрішній ремонт, встановлено метало - пластикові вікна, замінено зовнішні та внутрішні двері у будинку, підлогу, встановлено підвісні стелі, а також придбано меблі у спальну, кухню, дитячу кімнату, та побутову техніку. Відповідач же приховував спільне майно, витрачав його спільно на шкоду інтересам сім'ї, обмежив позивачці та її сину доступ до цього будинку, чим порушував їх право на користування вказаним житловим будинком. На даний відповідач там проживає, користуються всім майном та речами, які були придбані за кошти позивачки, та знаходяться у цьому будинку. 16.01.2016 року представник позивачки адвокат Коржинський Р.М. подав до суду заяву позивачки про уточнення позовних вимог, в якій вона зазначає, що 05.08.2011 року та 30.10.2012 року вона оформила у банку Республіки Польща кредитні договори № U0008836841/5002/2011/2300, №U0007382305/5001/2012/2303 відповідно, за якими отримала готівкові кошти в розмірі 5400,00 польських злотих та 5880,56 польських злотих відповідно, що по курсу НБУ станом на 15.01.2016 року (5,96грн. за 1 злотий), становить відповідно 32 184,00 грн. та 35 048,13грн. Станом на 15.01.2016 року вказані кредити не погашені. Кошти за кредитним договором від 05.08.2011 року використано в інтересах сім'ї, а саме на ремонт спірного будинку, а за кошти, отримані за іншим кредитним договором, придбано вантажний автомобіль марки «Renault Master», 2002 року випуску. 26.03.2013 року відповідач обміняв вказаний автомобіль на спірний автомобіль марки «Peugeot Partner», 28.03.2013 року виїхав на останньому на територію України, а 04.04.2013 року - зареєстрував на своє ім'я спірний автомобіль. Твердження відповідача про придбання цього автомобіля за час окремого проживання сторін, в зв'язку з чим це майно слід визнати особистою власністю відповідача, не відповідає дійсності. Позивачка також зазначає, що в період з 14.10.2008 року по березень 2013 року сторони спільно проживали в м.Краків Республіки Польща, що підтверджується дозволами на проживання. Крім того, в період з 31.12.2010 року по 31.12.2012 року відповідач за допомогою позивачки був влаштований та працював водієм у простому товаристві «Утримання зелені», що стверджується трудовим договором. Весь вказаний час сторони проживали разом, працювали, вели спільне господарство, витрачали спільні кошти на придбання майна. Тому позивачка просить провести між нею та відповідачем поділ спірного майна в рівних частках, а саме виділити їм з відповідачем у власність по 1/2 частці спірних житлового будинку та 2-х земельних ділянок, а також залишити у власності відповідача спірний автомобіль, присудивши позивачці грошову компенсацію в розмірі половини його вартості. Крім того, позивачка просить провести поділ вищевказаних її кредитних зобов'язань та стягнути з відповідача 16 092 грн. та 17 524, 06 грн. які є половинами розмірів заборгованості за вказаними кредитними договорами. Також вона просить присудити з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 210 грн. та 3400 грн. витрат, пов'язаних з підготовкою документів, необхідних для розгляду справи, а саме на виготовлення технічного паспорту на спірний будинок, звітів про незалежну оцінку цього будинку, експертні грошові оцінки спірних земельних ділянок та висновку про вартість спірного автомобіля, В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Коржинський Р.М. уточнені позовні вимоги підтримав із вищезазначених підстав. В судовому засіданні 18.03.2016 року позивачка, будучи допитаною за її згодою в якості свідка, пояснила, що вона впродовж кількох останніх років переважно проживає в Польщі, де і працює Отримані нею кредитні кошти витрачені в 2011-2013 роках на реконструкцію та капітальний ремонт спірного будинку, встановлення огорожі , придбання спірного автомобіля, а також вона погасила борг відповідача в розмірі 3 500 доларів США. Позивачка пояснила, що після розірвання судом їх з відповідачем шлюбу вони продовжували спільно проживати в Польщі. Вранці вони з відповідачем роз'їжджалися на роботу, а ввечері поверталися в їхнє спільне житло, позивачка виконувала всі обов'язки дружини, включаючи готування їжі, прання речей, інтимні стосунки та інше. Також вони разом приїжджали в Україну, де спільно проживали в спірному будинку, що в с.П'ядики Коломийського району. Відповідач мав намір за допомогою спірного автомобіля займатися підприємницькою діяльністю. Коли позивачка перебувала в Польщі, а відповідач в Україні, вони спілкувалися, позивачка переказувала відповідачу грошові кошти. В час, коли відповідач протягом близько 2-х місяців перебував на заробітках в м.Ханти-Мансійську, то позивачка займалася ремонтом спірного будинку. Вона заперечила надсилання відповідачем їй в той період грошових коштів. Позивачка також просить врахувати, що в її позовній заяві про розірвання шлюбу невірно вказано, що 2012 році вони з відповідачем припинили ведення спільного господарства. Це пояснюється тим, що в час, коли готувалася ця заява, позивачка перебувала в Польщі, і під терміном «спільне господарство» вона розуміла лише сільське господарство. Тому позивачка та її представник просять уточнені позовні вимоги задовольнити, а також присудити з відповідача розмір сплаченого судового збору та вказаних в заяві про уточнення позовних вимог витрат. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково. Зокрема, він не заперечив щодо поділу в рівних частках спірних житлового будинку та земельних ділянок. Він та його представник також пояснили, що доводи позивачки про те, що відповідач на протязі останніх п'яти років не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, нічим не підтверджені, адже за час перебування сторін у шлюбі відповідач неодноразово виїжджав на сезонні роботи в Польщу та Російську Федерацію, звідки передавав кошти на проведення ремонтів та інші потреби сім'ї, що стверджується дозволами на проживання, відмітками в паспорті, а також це можуть підтвердити свідки. Про факт окремого проживання сторін з 2012 року позивачка вказувала у своїй позовній заяві про розірвання шлюбу ще в 2013 році. В 2015 році позивачка звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 06.04.2015 року, яким визнано її та її неповнолітнього сина такими, що втратили право на користування спірним будинком. Після скасування цього рішення та розгляду справи в загальному порядку даний позов залишено без розгляду за заявою позивача [PERSON] Жодних доказів щодо будь-яких дій відповідача, спрямованих на порушення права власності на спільне майно, позивачка не навела. Відповідач не згідний з вимогами про стягнення з нього грошової компенсації вартості половини спірного автомобіля, оскільки останній придбаний відповідачем під час фактичного окремого проживання сторін. Так, факт, що сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства з 2012 року, на думку сторони відповідача, встановлено рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.10.2013 року, яким розірвано шлюб сторін. Посилаючись на абз.3 п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ч. 6 ст.57 СК України, сторона відповідача вважає, що наявні підстави для виключення спірного автомобіля з переліку спільного майна подружжя. Крім того, вимога позивачки про виплату їй вказаної грошової компенсації не ґрунтується на законі, адже відповідач не вносив коштів на депозитний рахунок суду. В зв'язку з цим згода позивачки на виплату їй вказаної компенсації не має жодного правового значення, оскільки не виконано всіх необхідних умов для запропонованого нею варіанту поділу спірного автомобіля. . Заперечила сторона відповідача і проти позовних вимог про поділ боргів за вищевказаними кредитними договорами, оскільки останні укладалися виключно з позивачкою. Іншою стороною в цих договорах є кредитна установа Республіки Польщі. Тобто ці відносини ускладнені іноземним елементом, що відповідно до норм міжнародного приватного права передбачає інший порядок розгляду вимог в цій частині. Таким чином, відповідач та його представник згідні на часткове задоволення уточнених позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з положеннями ч.2 вказаної статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст.68 вказаного Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно з ч.1 ст.70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1-3 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з п.п.19, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду, ухваленим 24.10.2013 року в цивільній справі №346/6464/13-ц, яке набрало законної сили 04.11.2013 року, розірвано шлюб, укладений сторонами 30.12.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану по місту Коломиї Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с.8). Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 27.08.2004 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу та зареєстрованого за № Д-1637, та витягу про реєстрацію права власності, виданого того ж дня Коломийським МБТІ, право власності на житловий будинок загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 25,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровано на ім'я відповідача (а.с.9, 10). Даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого суб'єктом господарювання ПП «[PERSON]» 08.09.2015 року, підтверджується, що до спірного житлового будинку належать такі господарські будівлі і споруди: літня кухня - літера "Б", стодола - літера "В", стайня - літера "Г", навіс - літера "З", колонка - «№1», огорожа - «№2-3» (а.с. 11-13). Державними актами серії [NUMBER] та [NUMBER] на право власності на земельні ділянки площами 0, 0801 га та 0,1463 га, призначені відповідно для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, виданими 11.09.2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.12.2006 року за №Д-1964 ВЕМ 466096, підтверджується право власності сторін на вказані земельні ділянки. Кадастрові номери останніх - відповідно [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.18,19, 23). Відповідно до звіту №675572-11092015-ЕLО-0040, виготовленого оцінювачем [PERSON], ринкова вартість спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами станом на 11.09.2015 року складає 202 556 грн. (а.с. 15, 16). Згідно зі звітами про експертну грошову оцінку, виготовленими 03.09.2015 року експертом ТзОВ «Інформаційно-кадастровий центр», вартість спірної земельної ділянки площею 0,0801 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, станом на 03.09.2015 року складає 24 734, 88 грн., а земельної ділянки площею 0,1463 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, - 18 492,14 грн. (а.с.20, 21, 24, 25). Письмовою відповіддю Центру надання послуг, пов'язаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м. Коломиї, Коломийського, Городенківського та Снятинського районів при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, №1162 від 24.09.2015 року, а також свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданим Коломийським ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області 04.04.2013 року стверджується, що згідно з базою даних автоматизованого обліку зареєстрованого транспорту Державтоінспекції області АІПС «Автомобіль» та НАІС за відповідачем зареєстровано автомобіль марки "Peugeot Partner", номерний знак "[NUMBER]", 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] (а.с. 26, 64). Відповідно до довідки №1684, виданої виконкомом П'ядицької сільської ради 20.11.2014 року, за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача у спірному будинку зареєстровані також місця проживання позивачки (колишньої дружини) та її неповнолітнього сина [PERSON], 1999 року народження (а.с.31). Згідно з даними карти роботи, виданими 30.09.2009 року, 30.06.2010 року, 31.12.2012 року та перекладів з польської на українську мову дозволів на проживання, відповідач мав дозвіл на проживання в м.Краків Польща (а.с. 58-61). Даними закордонного паспорта відповідача стверджується наявність польської візи в періоди з 22.04.2008 року по 30.09.2008 року, з 11.02.2013 року по 04.03.2013 року та з 15.03.2013 року по 14.03.2014 року (а.с.62, 63). Даними завіреного перекладу з польської мови рахунку-фактури №96/2012 стверджується, що 30.10.2012 року продавець -« Торговельно-послугова фірма Мото-Ланд» продав, а сторони ([PERSON] та [PERSON]) придбали вантажний автомобіль «Renault Master» (а.с.86). Згідно завіреного перекладу з польської мови договору купівлі продажу автомобіля від 26.03.2013 року [PERSON] продала вищевказаний автомобіль ТзОВ « Аutomiks.рl" (а.с. 87). Відповідно до завіреного перекладу з польської мови довідки правління фірми ТзОВ командитне товариство «У Романа» позивачка, яка працює у вказаній фірмі від 16 років, декілька разів зверталася до правління про виплату авансів у рахунок винагороди за роботу, обґрунтовуючи це необхідністю ремонту дому, сплати банківського кредиту, сплати виконавцям ремонту. Вказане товариство допомогло знайти роботу для чоловіка позивачки [PERSON]. Враховуючи активну участь позивачки в роботі, товариство надало їй позику на закупівлю малотоннажного вантажного автомобіля (рифрежиратора), який мав використовуватися в Україні для заснування транспортної фірми. Цей автомобіль був проданий чоловіком вказаної працівниці у момент його поїздки в Україну , він купив інший автомобіль, зареєстрував на себе та виїхав з Польщі, транспортної фірми не заснував, гроші зберіг для себе (а.с. 88). Відповідно до кредитних договорів №U0008836841/5002/2011/2300 та № U0007382305/5001/2012/2303 від 05.08.2011 року та 30.12.2012 року [PERSON] оформила у банку, що у республіці Польща, та отримала готівкою кошти відповідно 5400,00 злотих та 5880,56 злотих, що по курсу НБУ станом на 15.01.2016 року складає відповідно 32 184,00 грн. та 35 048,13 грн. (а.с.89-101). Оскільки між сторонами фактично відсутній спір щодо поділу спірних житлового будинку та земельних ділянок, то уточнені позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Щодо вимог, які стосуються спірного автомобіля, то суд враховує наступне.. Відповідно до ч.ч. 2,4 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1 ст. 65 СК України). Стороною позивачки стверджено, а стороною відповідача не заперечно тієї обставини, що впродовж кількох останніх років та на даний час позивачка переважно проживає та працює в Республіці Польщі, а вказаним автомобілем з 2013 року користується відповідач, який на даний час постійно проживає в Україні. Тому вказані обставини відповідно до правил ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказування. В зв'язку з цим суд приходить до висновку, що позивачка не матиме фізичної можливості спільно користуватися з відповідачем вказаним автомобілем, адже сторони фактично проживають в різних країнах. Тому спірний автомобіль слід виділити відповідачу, в зв'язку з чим присудити з нього на користь позивачки половину вартості цього автомобіля, виходячи з його ринкової вартості, вказаної у висновку, виготовленому 15.12.2015 року ТзОВ «ЕКА-Захід», і така вартість станом на 02.11.2015 року складає 117 268 грн. (а.с.28), а її половина - 58 634 грн. При цьому суд вважає, що вказівка у судовому рішенні від 24.10.2013 року про розірвання шлюбу сторін про те, що вони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин з 2012 року, не має преюдиційного значення для вирішення даного спору, оскільки з приводу вказаної обставини сторони не давали пояснень, справа по розірвання шлюбу розглядалася у їхній відсутності, і дана обставина не була предметом дослідження в рамках майнового спору між сторонами. Вимоги про поділ між сторонами кредитних зобов'язань, які виникли між позивачкою та іноземною кредитною установою, підлягають вирішенню з участю вказаного іноземного елемента, адже саме на його користь виникнуть зобов'язання у відповідача. Тому в рамках даного позову суд вважає, що в задоволенні цих вимог слід відмовити. Таким чином, уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Твердження позивачки про те, що відповідач фактично не брав майнової участі у придбанні спірного майна спростовуються в першу чергу її показами як свідка, в яких вона вказала, що за час спільного проживання сторін в Польщі, вони з відповідачем були працевлаштовані та вранці виїжджали на роботу, а ввечері поверталися в їх спільне житло, а також завіреним перекладом з польської мови трудового договору, укладеного 31.12.2010 року між роботодавцем [PERSON] та відповідачем. Згідно з цим договором останній з 01.01.2011 року до 31.12.2012 року працював на посаді оператора комунального обладнання, водія в простому товаристві «Утримання зелені» (м.Краків (а.с. 85)). В зв'язку із поділом спірного майна слід припинити право спільної сумісної власності сторін як його співвласників відповідно до правил, передбачених ч.3 ст.372 ЦК України. Вжиті ухвалою від 16.12.2015 року заходи забезпечення позову щодо об'єктів нерухомого майна, відносно якого фактично відсутній спір між сторонами, слід скасувати після набрання цим рішенням законної сили, а щодо спірного автомобіля, - залишити до виконання даного рішення в цій частині, якщо воно набере законної сили. На підставі ст.ст.60, 61, 63, 68-71 СК України, ст.ст.368, ст.372 ЦК України та,

Outcome: partial