Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" звернулася до суду із позовом, в якому просить стягти з відповідачів на її користь заборгованість за кредитним договором № 56Ф-К від 20 грудня 2007 року у загальному розмірі 5 225 829,92 грн. та судові витрати в розмірі 6 090,00 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.12.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено зазначений вище кредитний договір, за яким банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 250 000,00 доларів США грн. на строк до 19.12.2012 року, зі сплатою 14,00% річних за користування кредитними коштами, а відповідачка зобов'язалася у строки та в порядку, передбаченому договором, повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним. 20.12.2007 року, з метою забезпечення виконання відповідачкою 1 ([PERSON]) зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", [PERSON] та [PERSON] (відповідач 2) було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] солідарно з [PERSON] та в повному обсязі несе відповідальність перед Банком. Відповідачка 1 неналежним чином виконує свої зобов'язання за даним кредитом, внаслідок чого станом на 25.11.2015 року утворилася заборгованість, до якої входить: -заборгованість за кредитом - 240 721,06 доларів США, що еквівалентно 5 765 086,68 грн.; -заборгованість за процентами за користування кредитом - 226 580,53 доларів США, що еквівалентно 5 426 431,72 грн.: -заборгованість за комісією - 44 795,35 грн.; -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18970,75 грн. За мінусом суми у розмірі 2 182 074,17 грн., стягнутої з відповідачів рішенням суду від 06.09.2011 року загальний залишок заборгованості становить 5 225 829,92 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позов підтримав, просить його задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідачів в судове засідання не з'явилася надала до суду заяву в якій позов не визнала, просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України: 1.За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2.До відносин за кредитними договорами застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1056-1 ЦК України: 1. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 2. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 3. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Як випливає із змісту Книги п'ятої Цивільного кодексу України кредит є одним із видів зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із матеріалів справи вбачається наступне: Згідно копії кредитного договору № 56 Ф-К даний договір був укладений між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та [PERSON] 20.12. 2007 року. Згідно цього Договору кредитодавець зобов'язався надати позичальнику споживчий кредит для проведення ремонту приміщення столової "[INFO]", що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у розмірі 250 000,00 доларів США на строк до 19 грудня 2012 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 14% на рік. Погашення кредиту здійснюється частинами не пізніше 19 числа кожного календарного місяця. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем визначена заборгованість відповідачки за зазначеним вище кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору станом на 25.11.2015 року, у яку входить: -заборгованість за кредитом - 240 721,06 доларів США, що еквівалентно 5 765 086,68 грн.; -заборгованість за процентами за користування кредитом - 226 580,53 доларів США, що еквівалентно 5 426 431,72 грн.: -заборгованість за комісією - 44 795,35 грн.; -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18970,75 грн. За мінусом суми у розмірі 2 182 074,17 грн., стягнутої з відповідачів рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.09.2011 року загальний залишок заборгованості становить 5 225 829,92 грн. Умовами Договору сторони узгодили період сплати щомісячного платежу не пізніше 19 числа кожного місяця для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14) та 3 червня 2015 року (№ 6-31цс15). Останній платіж за кредитом позичальником був здійснений 14.10.2009 року, а отже, право вимоги за кредитним договором та початок перебігу позовної давності у позивача виникло з 19.11.2009р. Разом з тим, як вбачається з копії рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.09.2011р. по справі №2-5/2011 та згідно позовної заяви позивач вже звертався до суду з позовом 23.10.2009р. про дострокове стягнення заборгованості з відповідачів. Згідно з відміткою про набрання вказаним рішенням законної сили, останнє набуло чинності 19.09.2011р. Поряд з цим, правовим висновком Верховного Суду України згідно з Постановою у справі № 6-214цс14 від 21.01.2015 р., встановлено наступне: частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної за змістом Постанови від 02.12.2015р. по справі №6-895цс15 передбачено: за змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України, частини першої статті 118, частини першої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. З системного аналізу правових позицій Верховного Суду України необхідно зробити висновок про те, що строк позовної давності у даному випадку був перерваний 23.10.2009р. - пред'явлення першого позову про стягнення заборгованості, до 19.09.2011р. - дати набрання чинності рішення суду з розгляду першого позову. Таким чином, у даному випадку вперше переривання 3-річного строку позовної давності відбулось 23.10.2009р. до 19.09.2011р., та повторно розпочатий 3-річний строк позовної давності закінчився 19.09.2014 року, натомість позов поданий до суду лише у грудні 2015 року., тобто, з пропуском строку позовної давності більше ніж на 1 рік. Згідно п. 17 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Вимог про стягнення з відповідачів сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, позовна заява не містить. Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів та діючого законодавства свідчить про те, що відповідачами допущено неналежне виконання умов кредитного договору № 56Ф-К від 20 грудня 2007 року, однак позивачем заявлено вимоги після спливу позовної давності, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed