Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує наступним: 17 серпня 2010 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від спільного шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із матірю. З метою постійного проживання в Російській Федерації та отримання громадянства Росії, позивач влаштувалась на постійну роботу по професії перукар у салоні «Точка Краси», що розташоване в м. Сергіїв Посад, Новоугличське шосе, 85 Московської області, про що свідчить трудовий договір від 15.01.2016 року. Позивач отримує офіційний дохід заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи від 14.02.2017 року. Діти проживають разом із матірю та перебувають на території Російської Федерації біля матері. Позивач має постійне місце проживання та проживає разом із дітьми у квартирі №111, що знаходиться в будинку №31 по вул. Веробйовська, Сергієм-Посад, Московська область. Діти також навчаються в Муніципальному бюджетному загальноосвітньому закладі «Середня загальноосвітня школа №19», що розташована по вул. Булавіна, 6 в м. Сергієв-Посад, Московська область і мають намір продовжити там навчання. З метою продовжити навчання дітей, 11 серпня 2017 року [PERSON] укладено договір із Муніципальним бюджетним загальноосвітнім закладом «Середня загальноосвітня школа №19» про надання загальної освіти. В свою чергу відповідач проживає із іншою жінкою та фактично маю іншу сімю. Коли вона із дітьми вперше виїжджала за межі України в РФ відповідач надав нотаріальну згоду на виїзд дітей. Однак звернувшись до нього вдруге щодо надання нотаріальної згоди на виїзд дітей до РФ, відповідач без обґрунтованих і вагомих причин відмовив у наданні такої згоди. Така відмова негативно відобразилась на дітях та на їх подальшому навчанні у школі, оскільки їх може бути виключено із школи та не буде продовжено договір про надання дітям загальноосвітньої освіти. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд надати їй дозвіл виїзд неповнолітніх дітей за межі України до Російської Федерації без нотаріально посвідченої згоди та супроводу їх батька [PERSON]Ю, з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2018 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надав заяву про уточнення позовних вимог та просить надати дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей за межі України до Російської Федерації у супроводі матері [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди та супроводу їх батька [PERSON]Ю, з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року. Представник позивача адвокат [PERSON] заявлені вимоги своєї довірительки підтримав у повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - оголошенням в газеті та за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки не повідомив. Тому суд відповідно до п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 3\~ст. 27 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5\~ст. 74 ЦПК України\~та\~рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. І приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі свідоцтва про народження серії 1-АМ № 060285 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.7). Із свідоцтва про народження серії І-АМ № 014477 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.8). Із рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2010 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9). Із копії трудового договору від 15 січня 2016 року встановлено, що [PERSON] має постійне місце роботи перукарем у салоні краси «Точка Краси», що розташовано в м. Сергіїв Посад, Новоуглічеське шосе,85 Московська область (а.с.11-13). Із довідки про дохід за 2016 рік № 2 від 14.02.2017 встановлено, що [PERSON] має регулярний офіційний дохід - заробітну плату (а.с.14). Із копії Полісу «ДМС-Трудовий» МТ 1026462 встановлено, що на імя позивача оформлено медичне страхування строком до 15 листопада 2017 року (а.с.15). Із копії договорів із іноземними громадянами про надання загальної освіти муніципальним бюджетним загальноосвітнім закладом від 23 серпня 2016 року встановлено, що [PERSON] уклала даний договір із Муніципальним загальноосвітнім закладом «Середня загальноосвітня школа №19» з приводу надання освітніх послуг її дітям [PERSON] та [PERSON] з 2016 по 2017 навчальний рік (а.с.16-17). Із копії договорів із іноземними громадянами про надання загальної освіти муніципальним бюджетним загальноосвітнім закладом від 11 серпня 2017 року встановлено, що [PERSON] уклала даний договір із Муніципальним загальноосвітнім закладом «Середня загальноосвітня школа №19» з приводу надання освітніх послуг її дітям [PERSON] та [PERSON] з 2017 по 2018 навчальний рік. Статтею 33 Конституції України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2\~ст. 313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2\~ст. 150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із\~ст. 155 Сімейного кодексу України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України\~передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), однак із визначенням періоду його початку і закінчення, який при прийнятті рішення про надання такого дозволу суд має зазначати відповідно до наданих позивачем документів. Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року покладає на держави зобов"язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежени й час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини здругим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Згідно із ч.2\~ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України"\~за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Крім того, відповідно до п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року\~виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо рішенням суду надано дозвіл на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. \~Згідно із ч. 1\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. \~Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як визначено в ст.ст. 57 - 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень доказами, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації неповнолітніх дітей без згоди та супроводу їх батька з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 рік. Відповідач відмовляючи надати згоду на виїзд неповнолітніх дітей за кордон, таким чином обмежує можливість отримувати [PERSON] та [PERSON] освіту у Муніципальному загальноосвітньому закладі «Середня загальноосвітня школа №19», при цьому їх виїзд за кордон має тимчасовий характер і за своєю метою має сприяти їхньому всебічному, інтелектуальному і духовному розвитку. Суд звертає увагу сторін на те, що процес вирішення будь-яких суперечок між батьками неповнолітніх дітей не повинен негативним чином впливати на права та інтереси цих дітей. Разом з цим, суду було надано договір про надання освітніх послуг [PERSON] та [PERSON] муніципальним загальноосвітнім закладом «Середня загальноосвітня школа №19» в період з 2016 по 2018 навчальний рік. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підстави для задоволення позовів, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а саме суду не було надано підтверджуючих доказів, що навчання дітей буде тривати до 01 вересня 2020 року. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку судові витрати розподіляються порівну між сторонами, тому підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 320 гривень судового збору, а також підлягають стягненню із відповдіача витрати на здійснення оголошення в газеті «Вінниччина» в сумі 180 гривен. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 33,55, 124 Конституції України, ч.7 ст. 7 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15,16, 313 ЦК України, ст.2, п.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України громадян України» від 21 січня 1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, ст.ст. 2, 3 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд,-

Outcome: partial