Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб, про усунення перешкод в користуванні власним майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 06.06.2009. Відповідач [PERSON] є зареєстрованою за даною адресою, проте не проживає в зазначеному домоволодінні та не з`являється, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, її особистих речей в будинку не має, і взагалі будинком вона не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили та не чинять, вона добровільно визначила собі інше місце проживання і жилим приміщенням не користується. Крім того, відповідач [PERSON] на теперішній час не є членом сім`ї позивача. За таких обставин, позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні домоволодінням, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по останньому відомому зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України)? про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача [PERSON] , його представника адвоката Кошового В.К., допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі " Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] ), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.7). Разом з ним у спірному домоволодінні зареєстрованою є [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 08.08.2019 (а.с.15). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13-14). Відповідач [PERSON] залишається зареєстрованою в домоволодінні [ADDRESS] , утім в ньому не мешкає близько 7-8 років, особистих речей в домі не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими доказами та показами свідків. Так, свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні показали, що відповідач [PERSON] близько 7-8 років не проживає у спірному домоволодінні, добровільно виїхала зі спірного домоволодіння та ним не користується. Ніхто їй не перешкоджав і не перешкоджає користуватися будинком, проте вона пішла добровільно, забравши свої речі. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 ЦК України. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилась у спірне домоволодіння в якості члена сім`ї власника і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратила право користування спірним житлом. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, враховуючи клопотання позивача залишити судові витрати за ним, суд вважає можливим залишити судові витрати за позивачем.

Outcome: approved