Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача: [PERSON] про визнання правочину фіктивним за наступними підставами. В червні 2012 р. позивачці стало відомо, що заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.05.2012 р. у справі № 815/1756/2012 2012 р. було частково задоволено позовну заяву ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з яких в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №G40000006877 від 14.04.2008 р. в розмірі 21 580,54 доларів США судом було звернуто стягнення на 2-кімнатну квартиру загальною площею 49,40 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом її продажу банком від свого імені за договором купівлі-продажу та також було виселено відповідачів. Із Заочного рішення та матеріалів справи позивачці стало відомо, що 14.04.2008 р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі за змістом - Банк), був укладений договір про іпотечний кредит №G40000006877 (далі за змістом Кредитний договір, копія додається), згідно з яким [PERSON] отримав кредит у сумі 100 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних з кінцевим терміном повернення 14.04.2013 р. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 14.04.2008 р. між Банком, з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за якого на підставі довіреності, діяв [PERSON] був укладений іпотечний договір №G40000006877 (далі за змістом Іпотечній договір), згідно з умовами якого з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали Банку в іпотеку 2-кімнатну квартиру загальною площею 49,40 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі за змістом - Квартира), який 14.04.2008 р. був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], та якою була накладена заборона на відчуження предмету іпотеки до моменту припинення Іпотечного договору. Потім вона дізналася, що 13.08.2008 р. між [PERSON] та Банком була укладена додаткову угоду до «Договору про іпотечний кредит від 14.04.2008 р. №G40000006877» за № ZPM0G40000006877 (далі за змістом Додаткова угода), в преамбулі до якої зазначено, що цією Додатковою угодою Іпотечний договір викладено в новій редакції, а саме предметом Додаткової угоди було надання Банком [PERSON] кредитних коштів у сумі 17 708,30 доларів США на строк з 13.08.2008 р. по 14.04.2013 р., тобто датою виконання Банком свого зобов'язання з видачі валютного кредиту була дата підписання Додаткової угоди, 13.08.2008 р. Але [PERSON] не отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 17 708,30 доларів США. Незважаючи на це, 13.08.2008 р. на вимогу Банку [PERSON] підписав Заяву про продаж іноземної валюти № 1 (далі за змістом - Заява), з якої слідує, що [PERSON] начебто доручив Банку продати 17 708,30 доларів США за українські гривні за курсом 4,63 грн. за 1 долар США. Вважає, що це призвело до того, що Банк та [PERSON] фактично змінили лише валюту кредитування Кредитного договору, оскільки 13.08.2008 р. [PERSON] не отримав від Банку жодного долару США, тоді як п.1.1, пп. 2.1.1 п. 2.1 та п. 8.1 Додаткової угоди встановлено, що Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] на строк з 13.08.2008 р. по 14.04.2013 р. включно, у вигляді кредиту (далі - Кредит) у розмірі 17 708,30 доларів США. Тобто наміром підписання Додаткової угоди було не видача Банком [PERSON] кредиту у розмірі 17 708,30 доларів США, як-то передбачено п.1.1, пп. 2.1.1 п. 2.1 та п. 8.1 Додаткової угоди, а лише зміна валюти кредитування Кредитного договору з української гривні на долар США. За таких обставин, позивачка вважає, що Додаткова угода має усі ознаки фіктивного правочину. Враховуючи на ті обставини, що ні Банком, ні [PERSON] не було вчинено будь-яких дій, обумовлених Додатковою угодою, а кредит у розмірі 17 708,30 доларів США Банк так і не надавав [PERSON], при цьому єдиною метою укладання Додаткової угоди було лише заміна валюти кредитування Кредитного договору з української гривні на долари США, що суперечить положенням п.1.1, пп. 2.1.1 п. 2.1 та п. 8.1 Додаткової угоди, якими встановлено, що Банк зобов'язується надати [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] на строк з 13.08.2008 р. по 14.04.2013 р. включно 17 708,30 доларів США, чим порушені права [PERSON] як іпотекодавця за Іпотечним договором, оскільки з моменту укладання Додаткової угоди обсяг відповідальності [PERSON] перед Банком за Іпотечним договором без його відому та згоди був майже вдвічі збільшений, позивачка вважає Додаткову угоду фіктивною. На підставі викладеного, просить визнати недійсною додаткову угоду до «Договору про іпотечний кредит від 14.04.2008 р. №G40000006877» від 13 серпня 2008 р. №G40000006877, що була укладена між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON], з підстав її фіктивності. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, додатково посилались на те, що заяву про прийняття рішення на зміну валюти кредиту від імені [PERSON] 18.08.2008 року на ім'я керівника бізнес іпотечного кредитування [PERSON] виконано не [PERSON], що підтверджується висновком №173-73 експертного почеркознавчого дослідження від 20.12.2013 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на свої заперечення, згідно яких та вважає позовні вимоги безпідставним, так як відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, позивачка оспорює додаткову угоду, яка укладена між Банком та [PERSON]. Додаткова угода є двостороньою, Позивачка не є стороною даної угоди, її права ті інтереси ніяким чином не порушені укладанням цієї угоди. Таким чином, позивачка на їх думку є неналежним позивачем по справі. Крім того, рішенням апеляційного суду від 16.07.2013 року по справі за позовом Банку до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічними позовами, встановлено, що Додатковою угодою про зміну валюти кредитування з гривні на долар США обсяг відповідальності [PERSON] не збільшено, оскільки вона, як іпотекодатель, відповідає за виконання боржником основного зобов'язання винятково у межах вартості предмета іпотеки. У вищевказаній позовній заяві вимоги стосуються правовідносин, що виникли між [PERSON] та КБ «Приватбанк» на підставі Додаткової угоди до договору про іпотечний кредит. Відповідно до загального правила, врегульованого ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їх місцезнаходженням, але позовна заява подана з порушенням правил підсудності не за місцем реєстрації відповідача, місцезнаходженням якого, згідно ст. 93 ЦК України та свідоцтва про реєстрацію є адреса: 49094, Жовтневий р-н, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50. Так, позов пред'явлено до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в особі Мелітопольського відділення Запорізького РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", місцем знаходження якого є м. Мелітополь, пр-т Богдана Хмельницького, 46 "б". Створені Банком філії можуть наділятись основними засобами та обіговими коштами, які йому належать. Філії створюються з метою здійснення банківської діяльності від імені Банку - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та не мають статусу юридичної особи. Мелітопольське відділення Запорізького РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є структурним підрозділом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", не є юридичною особою, утворюється на балансі філії "Запорізьке регіональне управління" Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі - Філія) і підпорядковується Філії. Місцезнаходженням філії є адреса: 69065, м. Запорiжжя, пл. Інженерна, 1. Згідно норм чинного законодавства, зокрема ст. 95 ЦК України, "Положення про порядок створення і державної реєстрації банків, відкриття їх філій, представництв, відділень", затвердженого постановою Правління НБУ від 31.08.2001р. №375, Мелітопольське відділення Запорізького РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не є ні філією, ні представництвом. Після підписання Додаткової угоди, [PERSON] здійснював платежі у доларах США, що підтверджується випискою з рахунку. Крім того, вказана обставина встановлена в рішенні апеляційного суду від 16.07.2013 року, де вказано, що доводи [PERSON] щодо ненадання Банком Кредиту в доларах США спростовуються розрахунком про отримання 17708,30 доларів США, часткового погашення [PERSON] кредиту у доларах, а отже й не потребує доказування відповідно до ст. 61 ЦПК України. Дії [PERSON], саме: погашення заборгованості за кредитним договором у доларах США відповідно до Додаткової угоди, свідчать про те, що правові наслідки укладеної додаткової угоди настали, тобто з його боку додаткова угода укладалась з наміром створення вказаних та насталих правових наслідків. Додаткова угода до Договору про іпотечний кредит укладена між Банком та [PERSON] 13.08.2008 року. [PERSON] є сином Позивачки, вони проживали за однією адресою навіть на день подачі вказаної позовної заяви, про що свідчить вказівка на одне й теж саме місце проживання - [ADDRESS]. Таким чином, відповідно вимог ст.. 257 ЦК України, позивачка звернулась до суду після спливу строку позовної давності. Враховуючи викладене, просять суд, відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви про визнання правочину фіктивним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про слухання справи за його відсутності чи заперечень проти позову не надіслав. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, на основі повно і всебічно з'ясованих судом обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених довести статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, що заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.05.2012 р. у справі № 815/1756/2012 2012 р. було частково задоволено позовну заяву ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з яких в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №G40000006877 від 14.04.2008 р. в розмірі 21 580,54 доларів США судом було звернуто стягнення на 2-кімнатну квартиру загальною площею 49,40 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом її продажу банком від свого імені за договором купівлі-продажу. Цим рішенням також було виселено відповідачів./а.с. 26-28/ Зазначене вище Заочне рішення було згодом скасовано ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.07.2012 р. /а.с.29/ Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2013 року первісний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки об'єднану - задоволено частково/а.с.73-77/ В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPM0G40000006877 від 14.04.2008 року в розмірі 25189,36 доларів США (складовими частинами боргу є борг за кредитом в сумі 15052,15 доларів США, борг за процентами - 4191,23 доларів США, борг за винагородою - 769,76 доларів США, пеня - 5176,22 доларів США) звернуто стягнення на квартиру загальною площею 49,40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 50 код ЄДРПОУ 14360570) в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» , за ціною, що буде встановлена за згодою [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», або на підставі оцінки майна з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» права отримати витяг з Державного реєстру прав власності, права отримати дублікат правовстановлюючого документу на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення відповідачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки. В іншій частині первісного позову відмовлено. В зустрічному позові [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Відділ з питань захисту споживачів виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про визнання недійсною додаткової угоди до договору іпотечного кредиту - відмовлено повністю. В зустрічному позові [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», [PERSON], треті особи: [PERSON], Відділ з питань захисту споживачів виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про захист прав споживача та розірвання іпотечного договору - відмовлено повністю. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 липня 2013 року скасоване вищевказане рішення в частині відмови виселення відповідачів та ухвалено нове, виселити відповідачів з зняттям їх з реєстраційного обліку, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін /а.с.79-82/ Так, позивачці тільки в червні 2012 року із заочного рішення та матеріалів справи стало відомо, що 14.04.2008 р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», був укладений договір про іпотечний кредит №G40000006877, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у сумі 100 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних з кінцевим терміном повернення 14.04.2013 р./а.с7-9/ В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 14.04.2008 р. між Банком, з однієї сторони, та [PERSON], позивачкою та [PERSON], за якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 07.03.2008 р. за № 2733, діяв [PERSON] (Іпотекодавці), був укладений іпотечний договір № , згідно з умовами якого з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали Банку в іпотеку 2-кімнатну квартиру загальною площею 49,40 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ./а.с.10-12/ 14.04.2008 р. Іпотечний договір був посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, якою на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат», та у зв'язку з посвідченням Іпотечного договору, була накладена заборона на відчуження предмету іпотеки до моменту припинення Іпотечного договору. Позивачка дізналася про те, що 13.08.2008 р. між [PERSON] та Банком була укладена додаткову угоду до «Договору про іпотечний кредит від 14.04.2008 р. № ZPM0G40000006877» за №G40000006877, в преамбулі до якої зазначено, що цією Додатковою угодою Іпотечний договір викладено в новій редакції./а.с.18-20/ Ч. 1 ст. 653 ЦК України встановлено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Ч. 3 ст. 653 ЦК України встановлено, що у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Ч. 4 ст. 653 ЦК України встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Із зазначеного вище слідує, що Додаткова угода змінила Кредитний договір, у першу чергу щодо предмету Кредитного договору. У п. 1.1 Додаткової угоди зазначено, що Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1 цього Договору. У пп. 2.1.1 п. 2.1 Додаткової угоди зазначено, що Банк зобов'язується надати Кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 8.1 даного Договору, а також за умови виконання Позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного Договору. У п. 8.1 Додаткової угоди зазначено, що Банк зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок [NUMBER] на строк з 13.08.2008 р. по 14.04.2013 р. включно, у вигляді кредиту (далі - Кредит) у розмірі 17 708,30 доларів США. Із зазначеного вище слідує, що предметом Додаткової угоди було надання Банком [PERSON] кредитних коштів у сумі 17 708,30 доларів США на строк з 13.08.2008 р. по 14.04.2013 р., тобто датою виконання Банком свого зобов'язання з видачі валютного кредиту була дата підписання Додаткової угоди, 13.08.2008 р. Але як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 17 708,30 доларів США. Незважаючи на це, 13.08.2008 р. на вимогу Банку [PERSON] підписав Заяву про продаж іноземної валюти № 1 (далі за змістом - Заява), з якої слідує, що [PERSON] начебто доручив Банку продати 17 708,30 доларів США за українські гривні за курсом 4,63 грн. за 1 долар США. Крім цього, в Заяві зазначено, що гривні перераховуються на наступні рахунки за реквізитами: в сумі 81 989,41 гривень на транзитний рахунок [NUMBER] в КБ «ПРИВАТБАНК» Банку, МФО 305299, з призначенням платежу: перерахування коштів за кредитним договором № №G40000006877 від 14.04.2008 р. При цьому слід зазначити, що Додатковою угодою від 13.08.2008 р. Кредитний договір від 14.04.2008 р. було викладено у новій редакції, у зв'язку з чим посилання в Заяві на Кредитний договір від 14.04.2008 р., як на підставу для перерахування коштів, є неправомірним. Підписання Додаткової угоди та Заяви призвели до того, що Банк та [PERSON] фактично змінили лише валюту кредитування Кредитного договору, оскільки 13.08.2008 р. [PERSON] не отримав від Банку жодного долару США, тоді як п.1.1, пп. 2.1.1 п. 2.1 та п. 8.1 Додаткової угоди встановлено, що Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] на строк з 13.08.2008 р. по 14.04.2013 р. включно, у вигляді кредиту (далі - Кредит) у розмірі 17 708,30 доларів США. Проти цієї обставини в судовому засіданні не заперечувала й представник відповідача КБ "Приватбанк", яка пояснила що сторони мали лише намір конвертувати вже отриману суму за первинним кредитним договором у гриівні в долари США. Тобто наміром підписання Додаткової угоди було не видача Банком [PERSON] кредиту у розмірі 17 708,30 доларів США, як-то передбачено п.1.1, пп. 2.1.1 п. 2.1 та п. 8.1 Додаткової угоди, а лише зміна валюти кредитування Кредитного договору з української гривні на долар США. За таких обставин Додаткова угода має усі ознаки фіктивного правочину. Ч. 1 ст. 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Ч. 2 ст. 234 ЦК України встановлено, що фіктивний правочин визнається судом недійсним. Ч. 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним (оспорюваний правочин). П. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 встановлено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Так, суд вважає, що з пояснень [PERSON] та представника КБ "Приват банк" слідує, що жодна із сторін спірної додаткової угоди не мала наміру виконувати її, а саме КБ "Приватбанк" не мав наміру надавати [PERSON] доларовий кредит, [PERSON] в свою чергу не розраховував на отримання валютних коштів, як то вказано в додатковій угоді. Про те ж саме свідчать й подальші дії сторін угоди. Ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ч. 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Заперечення представника відповідача на те, що вони не є ні філією, ні представництвом, суд не приймає до уваги, оскільки частиною 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. за № 5 встановлено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням (частина сьома статті 110 ЦПК), проте відповідачем у справі є банк чи інша фінансова установа як юридична особа. Зазначене правило територіальної підсудності поширюється на позови позичальників (споживачів), а не на позови, що пред'являються банками чи іншими фінансовими установами щодо виконання кредитних зобов'язань, оскільки у цьому випадку діють правила статті 109 ЦПК. Враховуючи зазначене, ця позовна заява пред'явлена позивачем до ПАТ КБ «ПриватБанку» (правонаступника ЗАТ КБ «ПриватБанку), за місцезнаходженням його філії, Мелітопольського відділення Запорізького РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розташована по пр-ту Б. Хмельницького, 46-Б у м. Мелітополі Запорізької області. Також суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача на те, що позивачка є неналежним позивачем по справі, оскільки згідно аналізу ст. 234 ЦК України не визначено коло осіб, які мають право звертатися з позовом про визнання фіктивного правочину недійсним, це на думку суду, можуть зробити як сторона фіктивного правочину так і інші заінтересовані особи. Суд вважає, що оскільки іпотечний договір, стороною якого є позивачка, є похідним від кредитного договору, укладеного між [PERSON] та КБ "Приватбанк", то й будь яка угода, метою якої є зміна умов первинного кредитного договру, прямо зачипає інтереси позивача. Неспроможними суд вважає доводи представника КБ "Приватбанк" про те, що оскільки укладення додаткової угоди між банком та [PERSON] не збільшує обсягу відповідальності іпотекодавця, а саме [PERSON], то й права на оскарження даної спірної угоди вона не набуває, так як збільшення обсягу відповідальності взагалі має значення для іншого виду зобовязання, а саме для поруки, в даному випадку має місце іпотека ([PERSON] є іпотекодавцем), а відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами зобовязань. Тим більше збільшення обсягу зобовязань або відсутність такової не може впливати на право майнового поручителя звертатися до суду з позовом про оскарження даної спірної додаткової угоди. Отже відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК вимога провизнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена не лише однією із сторін правочину, а й іншою зацікавленою особою. Суд звертає увагу на те, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит № ZPM0G40000006877 датована 14.04.2008 року. Позивач з позовом звернулася до суду тільки 09.07.2013 року, тобто після спливу строку позовної давності. Поважність пропуску строку позивачка мотивує тим, що вона тільки в червні 2012 року дізналася про існування додаткової угоди тільки зі змісту заочного рішення суду від 28.05.2012 року. Ці обставини суд вважає поважними, та вважає можливим поновити [PERSON]. строк позовної давності. Крім того, як вбачається з висновку №173-13 експертного почеркознавчого дослідження від 20.12.2013 року копія заяви, від імені [PERSON] 18.08.2008 року на ім'я керівника бізнес іпотечного кредитування [PERSON] виконана не [PERSON]. /а.с.92-98/ Вказаний висновок був підтверджений в судовому засіданні показанням свідка [PERSON], який показав, що йому було достатньо для експертного дослідження копії даної заяви. Так, на виконання ухвали суду про витребування кредитної справи на [PERSON] (№ZPM0G40000006877), оригінали платіжних (розрахункових) документів підписаних [PERSON], на погашення валютного кредиту в доларах США, згідно додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 14.04.2008 року №ZPM0G40000006877, оригінал заяви [PERSON] про зміну валюти кредиту до договору про іпотечний кредит від 14.04.2008 року №ZPM0G40000006877, відповідачем виконано не було. Оригіналів платіжних (розрахункових) документів підписаних [PERSON], на погашення валютного кредиту в доларах США, згідно додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 14.04.2008 року №ZPM0G40000006877, оригінал заяви [PERSON] про зміну валюти кредиту до договору про іпотечний кредит від 14.04.2008 року №ZPM0G40000006877, та взагалі кредитну справу суду та іншим учасникам процесу надано не було протягом тривалого часу не зважаючи на обов'язковість ухвали суду. Як пояснила представник КБ "Приватбанк" в судовому засіданні дана кредитна справа із всіма переліченими документами знаходиться в м. Дніпропетровськ та у зв'язку із напруженою обстановкою в державі, що склалася внаслідок лютневих подій 2014 року в м. Київ не може бути надана суду. В тім ухвала суду про витребування доказів датована 11.11.2013 року, що на думку суду свідчить про свідоме небажання надавати суду документи, вказані в ухвалі суду. За згодою сторін справу було розглянуто на підставі наявних в ній доказів. По цій причині суд ставиться критично до копій платіжних документів (а.с. 118-120), які на думку представника КБ Приватбанк свідчать про часткове виконання [PERSON] спірної додаткової угоди в доларах США, оскільки незрозуміло, яким чином ці копії були зняті з оригіналів та завірені в м. Мелітополі за місцем знаходження філії її працівником, що суперечить твердженню представника Банку про знаходження оригіналів цих документів в м. Дніпропетровськ. Таким чином суд був позбавлений можливості ознайомитися з оригіналами цих документів, та за таких обставин у відповідності до ст. 64 ЦПК України суд не може визнати ці докази допустимими. Не свідчить й про погашення заборгованості по кредиту [PERSON] саме доларами США на думку суду й надана представником Банку відомость (а.с. 71), оскільки вона містить дані як про внесені [PERSON] суми як в доларах, так і в гривнях. Враховуючи ті обставини, що ні Банком, ні [PERSON] не було вчинено будь-яких дій, обумовлених Додатковою угодою, а кредит у розмірі 17 708,30 доларів США Банк так і не надавав [PERSON], при цьому єдиною метою укладання Додаткової угоди було лише заміна валюти кредитування Кредитного договору з української гривні на долари США, що не відповідає змісту угоди та суперечить положенням п.1.1, пп. 2.1.1 п. 2.1 та п. 8.1 Додаткової угоди, якими встановлено, що Банк зобов'язується надати [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] на строк з 13.08.2008 р. по 14.04.2013 р. включно 17 708,30 доларів США, додаткова угода має всі ознаки фіктивності. На підставі викладеного,

Outcome: approved