Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

позивач та її представник просять суд стягнути з [PERSON] на її користь - [PERSON] на утримання спільної дитини - [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, відповідно до п.1. ч. 1 ст. 367 ЦГІК України допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу, встановленого законом, посилаючись на те, що 17 лютого 2001 року між нею, [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб. Вона та відповідач мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час їхня спільна дитина фактично знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач допомоги на утримання дитини не надає. На даний час шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Варто зауважити, що відповідач разом з нею та їхньою спільною дитиною не проживає, але, будучи неодноразово повідомленим про те, що їхня дитина потребує постійної уваги, ухиляється від виконання обов'язків по його вихованню, не цікавиться у достатньому розмірі станом здоров'я дитини, а тому вона змушена самостійно вирішувати яким чином забезпечувати умови, які необхідні для її повноцінного розвитку, а також матеріально забезпечувати дитину усім необхідним та може розраховувати лише на допомогу своїх батьків, з якими зараз і проживає, що підтверджується доданою довідкою (копією) Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області від 04.07.2014 року. Статтею 181 ч. 2 СК України передбачається, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За результатами неодноразових звернень до відповідача, домовленості про сплату аліментів на утримання дитини, на жаль, нею не досягнуто у зв'язку з небажанням відповідача надавати допомогу на утримання дитини. Стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із вимогами ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов'язки батьків і дітей, випливає наступне - відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі, визначеному судом, нести додаткові витрати на утримання дитини. Оскільки відповідач практично участі у будь-яких витратах на дитину, які несе вона, не бере, вважає за можливе просити суд про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача відповідних грошових коштів. Відповідач на даний час може надавати матеріальну допомогу, оскільки його доходи дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому розмірі. На жаль, підтвердити дійсний розмір щомісячного доходу батька дитини вона не має можливості, оскільки відповідач має мінливий дохід і про те, як він їх витрачає, її до відома не ставить. При вирішенні питання щодо обгрунтованості розміру аліментів підлягають для стягнення з відповідача, прошу суд врахувати положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", статтею 7 якого установлено прожитковий мінімум на одну особу у розмірі: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1032 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Таким чином, якщо рахувати, що відповідач жодним чином не надає допомоги на утримання дитини та не підтримує родину фінансово, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, вважаючи, що встановлення аліментів у твердій грошовій сумі буде найбільш доцільним, зважаючи на мінливий дохід відповідача. Відповідач позовні вимоги позивача визнав частково з наступних підстав. Він з позивачем не проживає з червня 2014 року. Позивач забрала дитину із собою і йому не дає з ним бачитися. Він отримує заробітну плату в розмірі 1500 гр. і не заперечує платити аліменти в розмірі 750 грн., що становлять 50 % його заробітної плати. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2001 року, у зв'язку з чим виконком Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області було видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 17.02.2001 р. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2014 р. шлюб між сторонами був розірваний. Позивач - [PERSON] є матір'ю, а відповідач - [PERSON] є батьком неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дітей, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів належить брати до уваги матеріальне становище дитини. В даному випадку дитина не має власних доходів, не здатна сама себе утримувати. На розмір аліментів на дитину має впливати стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого вони будуть стягуватися. Суд враховує той факт, що відповідач отримує заробітну плату в розмірі 1500 грн. щомісячно, про що в матеріалах справи є довідка про його заробітну плату. Зі слів відповідача його заробітна плата протягом року становить 1500 грн. щомісячно, оскільки лише шість місяців працюють, а останні шість місяців не працюють, а тому вирішено було розподілити заробітну плату на рік. Позивач також працює та отримує заробітну плату, місячний фонд якої становить 1326,60 грн. Слід також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Проте, таких даних відповідач не надав. Конкретного розміру аліментів на одну дитину законом не встановлено, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дитини і можливостей батьків. Суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, відносно якої він батьківських прав не позбавлений. Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Конкретного розміру аліментів на одну дитину законом не встановлено, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дитини і можливостей батьків. Оцінивши матеріальне становище позивача, з урахуванням потреб дитини, виходячи з наведених позивачем доводів, наданих відповідачем заперечень, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині розміру аліментів та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі 750 грн., кожного місяця, оскільки було враховано ст.. ст. 182, 184 СК України та відповідач може надавати матеріальну допомогу лише у визначеному судом розмірі. В іншій частині позивачу суд відмовляє. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а у даному випадку з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», установлена на 2014 рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., тобто 0,2 розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2014 року. В силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial