Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

I.Стислий виклад позиції учасників справи 1. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів, відповідно до якої позивач просить стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Фонд) грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії за життя спадкодавця [PERSON] в сумі 35 942,29 грн. 2. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 січня 2020 року позивач є спадкоємцем померлої матері [PERSON] , а саме неодержаної за життя спадкодавця пенсії на підставі довідки, виданої 16 грудня 2019 року за № 31127/07 Бахмутського-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецькій області. Зазначає, що Бахмутсько-Лиманське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснило виплату на загальну суму в розмірі 53 554,13 грн. На звернення позивача, відповідач пояснив, що ним виплачено недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає такі дії відповідача не правомірними, у зв`язку з чим, посилаючись на положення ст. ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1227 ЦК України, ст. ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», просив позовні вимоги задовольнити. 3. Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечував, посилаючись при цьому на те, що статтею 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) визначено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті, проте актами законодавства не визначено строки виплати пенсій внутрішньо переміщених осіб за минулий час. Такий порядок передбачений лише статтею 46 Закону № 1058, відповідно до якої за минулий час без обмеження будь - яким строком виплачуються нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію. В інших випадках нараховані суми виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Вказує, що при нарахуванні недоотриманої пенсії за минулий час померлого пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб органи Пенсійного фонду України застосовують норми пункту 1 статті 46 Закону України № 1058. [PERSON] у січні місяці 2020 року звернулась до Управління за оформленням разового доручення для отримання недоотриманої пенсії за померлу [INFO] мати [PERSON] . Пенсійні виплати в період з 01 листопада 2014 року по 31 липня 2019 року, тобто з дня звернення у січні 2020 року та по день смерті [INFO] , нараховані у сумі 87 608,60 грн. Проте, помилково на запит нотаріуса про суми та періоди недоотриманої пенсії за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2019 року складає 89 496,82 грн., на підставі чого і було видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Це сталося в результаті програмної помилки що і спричинило різницю на вищевказану суму. Отже, у свідоцтві про право на спадщину помилково встановлено суму недоотриманої пенсії померлої [PERSON] у розмірі 89 496,82 грн., замість вірної 87 608,60 грн. Таким чином сума недоотриманої пенсії яка належить позивачу за період з 11 листопада 2014 року по 31 липня 2019 року складає 87 608,60 грн. Розмір недоотриманої пенсії розраховується за період відповідно до частини першої статті 46 Закону України № 1058 а саме де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами. Заявник звернулась 01 січня 2020 року з особистою заявою та пакетом необхідних документів для отримання означених виплат. Розмір недоотриманих сум пенсійних виплат розраховано відповідно до вимог частини першої статті 46 Закону, а саме з 08 січня 2017 року по 31 липня 2019 року у сумі 53 554,13 грн. Отже заборгованість Управління по недоотриманій пенсії померлої [INFO] матері позивача на момент звернення до суду складає 34 054,47 грн.., у зв`язку з чим в задоволені позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Вважати правильною сумою недоотриманої пенсії померлої у розмірі 34 054,47 грн. II.Процесуальні дії у справі 4. Ухвалою суду від 04 березня 2020 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та судовий розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11 годину 00 хвилин 26 березня 2020 року. 5. Ухвалою суду від 24 червня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні 6. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. III.Заяви, клопотання 7. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. 8. Позивач у судове засідання не з`явилась, на дала заяву на відзив Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, відповідно до якої згодна з відзивом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області тільки в частині зменшення в свідоцтві на право власності спадщину в розмірі 89496,82 грн до розміру 87608,60 грн спадщини, оскільки Фондом була допущена помилка в розрахунках. 9. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши до суду 24 червня 2020 року відзив на позов. IV.Установлені судом фактичні обставини 10. Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть від 16 жовтня 2019 року серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у м. Донецьк Донецької області, про що складений актовий запис № 711. 11. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . 12. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 13 вересня 2004 року , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено відповідний актовий запис №419. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00024164329 від 07 жовтня 2019 року, дошлюбне прізвище [PERSON] « [PERSON] ». 13. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] , 15 грудня 2007 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1313. Після одруження дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». 14. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 січня 2020 року, виданим державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Макаровою Н.І. спадкоємцем до зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошової суми недоотриманої пенсії у розмірі 89 496,82 грн, що підтверджується довідкою № 31127/07 від 16 грудня 2019 року, виданої Фондом. 15. Відповідно до талону до разового доручення №914420183043/63, позивачу недоотримана пенсія виплачена разовим дорученням за період з 01 листопада 2014 року по 30 червня 2019 року в сумі 53 554,13 грн. 16. Фонд пенсійні виплати в період з 01 листопада 2014 року по 31 липня 2019 року, тобто з дня звернення у січні 2020 року та по день смерті [INFO] року нарахував у сумі 87 608,60 грн, проте, помилково на запит нотаріуса про суми та періоди недоотриманої пенсії за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2019 року склав 89 496,82 грн., на підставі чого і було видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Даний факт сторонами у заявах по суті спору не заперечувався і не потребує додаткового доведення. V.Оцінка суду 18. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77, 80 ЦПК щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. При цьому, обставини, що стосується отримання суми пенсії за віком у розмірі 53 554,13 грн не заперечувалися жодною із сторін, тому вони відповідно до ст. 81 ЦПК окремому доказуванню не підлягають. 18. Предметом спору (зміст позовних вимог) між сторонами є стягнення нарахованої, однак не виплаченої пенсії за віком, яка входить до спадкової маси. 19. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статтею 52 Закону № 1058 встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. 18. Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивачка, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми. 19. Таким чином, за матеріалами справи встановлено, що позивач отримав частину недоотриманої пенсії після смерті своєї матері [PERSON] в сумі 53 554,13 грн, що не заперечувалось жодною із сторін у справі, але загальна сума недоотриманої пенсії відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом складає 87 608,60 грн, тобто недоотримана частина пенсії складає у розмірі 34 054,47 грн. Разом з тим, Фонд відмовляє позивачу у виплаті цих коштів як спадкоємцю, що також зазначено у поданому ними відзиві на позовну заяву. 20. Відповідно до положень статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується до вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу або своєчасно не отриманих пенсіонером, на виплату яких він мав право, з власної вини. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, норми ч. 1 ст. 46 Закону № 1058, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини, що регулюються нормами ст. 1227 ЦК та ст. 52 Закону № 1058. 21. За наведених норм матеріального права, правові підстави для обмеження виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії за період три роки до дня звернення спадкоємця за отриманням пенсії відповідно до ст.46 наведеного Закону у відповідача були відсутні. 22. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини"). 23. З огляду на викладене, суд вважає обмеження виплати недоотриманої пенсії строком три роки необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами та наведеними вище нормами матеріального права, згідно яких сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передається членам його сім`ї у повному обсязі, тому позовні вимоги на суму 34054,47 грн. ґрунтуються на нормах ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та підлягають задоволенню. При цьому обставини щодо недоплати указаної суми відповідачем не спростовані. VI.Розподіл судових витрат між сторонами 24. На підставі ст. 141 ЦПК судові витрати в сумі 840,80 грн, сплачені позивачем при подачі позову до суду, підлягають покладенню на сторін пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial