Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємець « [PERSON]» завданні збитки в порядку регресу у розмірі 3 398,79 гривень, витрати по сплаті судового збору, а також витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») та [PERSON] (надалі - Страхувальник), було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АЕ/ 9918393 від 17.07.2016 року (надалі - Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 08.07.2017 року о 21 годині 40 хвилин в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 155 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який під час руху не вибрав безпечний боковий інтервал, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «Skoda Rapid», державний реєстраційний номер [NUMBER] , після чого з місця пригоди зник. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Skoda Rapid», державний реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до чого власник зазнав матеріального збитку. Відповідно до Постанови Київського районного суду м. Одеси від 11.08.2017 року по справі № 520/8780/17 водія [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП. 07.08.2017 року власник транспортного засобу марки «Skoda Rapid», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про відшкодування збитків. Згідно поданого повідомлення про ДТП від 25.07.17 року, Акту огляду колісного транспортного засобу від 25.07.2017 pоку, Ремонтної калькуляції № 781158 від 16.08.2017 року, факт ДТП 08.07.2017 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 01369-24 від 22.11.2017 року. Згідно Ремонтної калькуляції № 781158 від 16.08.2017 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Rapid» державний реєстраційний номер [NUMBER] , склала 5950,70 гривень. Згідно страхового акту № 10465-24 від 24.11.2017 року та Розрахунку суми страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи сума страхового відшкодування, склала 3398,79 гривень. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту № 10465-24 від 24.11.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 3398,79 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 26831 від 24.11.2017 року. 16.07.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем « [PERSON]» укладено Договір № 16/07/2018 про відступлення права, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № АЕ/ 9918399 від 17.07.2016 року. З метою досудового врегулювання спору, 03.08.2018 року відповідачеві було направлено Регресну вимогу № 10465-24 про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить список № 16336 від 03.08.2018 року (відстеження рекомендованого листа 0100162683335), але відповідач не проводив ніяких платежів. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 3 398,79 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 6 531,40 гривень, а також 768,40 гривень витрати по сплаті судового збору. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 28 травня 2019 року провадження у справі відкрито та її розгляд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. Крім того, відповідач [PERSON] належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційній веб-сторінці суду. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Арцизьким районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Крім того, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, яка підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із договору страхування, пов`язані з правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Матеріалами справи встановлено, що 17.07.2016 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АЕ/ 9918393, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 16). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер [NUMBER] була застраховано згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту АЕ/ 9918393 від 17.07.2016 року у ПрАТ «СК «ВУСО». 08.07.2017 року о 21 годині 40 хвилин в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 155 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який під час руху не вибрав безпечний боковий інтервал, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «Skoda Rapid», державний реєстраційний номер [NUMBER] , після чого з місця пригоди зник. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Skoda Rapid», державний реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до чого власник зазнав матеріального збитку. Провина [PERSON] у скоєнні вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 11.08.2017 року по справі № 520/8780/17 (а. с. 17). Відповідно до ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Skoda Rapid», державний реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] », який в свою чергу звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про відшкодування збитків (а. с. 19). Факт ДТП 25.07.2017 року був визнаний ПрАТ СК«ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 01369-24 від 22.11.2017 року (а. с. 26). Згідно Ремонтної калькуляції № 781158 від 16.08.2017 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Rapid», державний реєстраційний номер [NUMBER] , склала 5950,70 гривень, з врахуванням фізичного зносу та франшизи сума страхового відшкодування, склала 3398,79 гривень (а. с. 23-24, 25). З матеріалів справи вбачається, що на дату скоєння ДТП автомобіль «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер [NUMBER] , мав чинний Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що встановлено судовим розглядом. Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначений звіт оцінювача, про визначення величини матеріального збитку, внаслідок пошкодження при ДТП, може бути належним доказом по справі, оскільки відповідачем не представлено суду доказів, що вартість матеріальної шкоди, завданої даному автомобілю внаслідок ДТП, інша ніж та, що вказана у висновку, наданому представником позивача, а про призначення в суді авто-товарознавчої експертизи клопотання не заявлялися. ПрАТ СК «ВУСО» виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту № 10465-24 від 24.11.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 3398,79 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 26831 від 24.11.2017 року. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в розмірі 3398,79 гривень, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 08.07.2017 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного позивачем розрахунку відповідачем до суду не надано, інший розрахунок суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України: «До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток». Так, у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 прийнятої у справі № 755/9320/15-ц, роз`яснено різницю між термінами "суброгація" і "регрес". Суд зазначив, що відповідно до норм статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. А регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з Договором № 16/07/2018 про відступлення права вимоги, укладеним 16.07.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП « [PERSON] », відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № АЕ/ 9918399 від 17.07.2016 року (а. с. 10-15). З метою досудового врегулювання спору, 03.08.2018 року відповідачеві було направлено Регресну вимогу № 10465-24 про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить список № 16336 від 03.08.2018 року (відстеження рекомендованого листа 0100162683335), але відповідач не проводив ніяких платежів (а. с. 27-29). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Як зазначено в ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Так, відповідно до п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Зазначене узгоджується із статтею 1191 ЦК України, за якою особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Згідно ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 3 398,79 гривень завданні збитки в порядку регресу. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень. Крім того, відповідно до ст. 135 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 531,40 гривень (а. с. 33).

Outcome: approved