Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницька міська рада, про виділ частки в натурі та визнання права власності. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що йому належить на праві власності 1/5 частка квартири [ADDRESS]. Решта квартири належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частці. Вищевказана квартира є спільною частковою власністю та фактично складається з двох окремих квартир - однокімнатної, яка складається з: коридору 20-1, площею 7.4 м.кв., кухні 20-2, площею 5.9 м.кв., кімнати 20-3, площею 21.6 м.кв. та двохкімнатної, яка в свою чергу складається з: коридору 20-4, площею 8.3 м.кв., кухні 20-5, площею 6.7 м.кв., кімнати 20-6, площею 17.9 м.кв., кімнати 20-7, площею 20.7 м.кв. Позивач зазначає, що він тривалий час фактично користується однокімнатною квартирою, а відповідачі - двохкімнатною. Таким чином, між сторонами історично склався порядок користування і володіння кімнатами. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] звернувся в суд з даним позовом та просить виділити йому в натурі однокімнатну квартиру, яка складається з: коридору 20-1, площею 7.4 м.кв., кухні 20-2, площею 5.9 м.кв., кімнати 20-3, площею 21.6 м.кв., розташовану за адресою: [ADDRESS], а також визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, яка складається з: коридору 20-1, площею 7.4 м.кв., кухні 20-2, площею 5.9 м.кв., кімнати 20-3, площею 21.6 м.кв., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 26 вересня 2016 року заяву ліквідатора ПАТ «Південьзахідшляхбуд» арбітражного керуючого Ретьмана О.А. було задоволено та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Південьзахідшляхбуд». Під час розгляду справи по суті представником позивача [PERSON] було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить постановити рішення яким виділити [PERSON] в натурі частину квартири яка складається з коридору 20-1, площею 7.4 м.кв., кухні 20-2, площею 5.9 м.кв., кімнати 20-3 площею 21.6 м.кв., розташовану за адресою: [ADDRESS], а також визнати за [PERSON] право власності на частку квартири, яка складається з коридору 20-1, площею 7.4 м.кв., кухні 20-2, площею 5.9 м.кв., кімнати 20-3 площею 21.6 м.кв., розташовану за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги та заяву про зменшення позовних вимог підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви, відповідно до яких позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі та просять їх задовольнити, а також просять розгляд справи проводити за їх відсутності. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницьої міської ради - Никонюк О.В. позов не визнав та заперечив проти його задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «Південьзахідшляхбуд» в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника третьої особи Никонюка О.В., дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З відмітки, зробленої в паспорті громадянина України [PERSON], вбачається, що з 17 січня 1996 року він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.12.2001 року, виданого Жмеринською дистанцією цивільних споруд, квартира [ADDRESS] приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 1/5, [PERSON] - 1/5, [PERSON] - 1/5, [PERSON] - 1/5, [PERSON] - 1/5, в рівних частинах кожний (а.с. 7). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого 28.11.2001 року КП "ВООБТІ" на ім'я [PERSON], судом встановлено, що дана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 60.2 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 21,6 кв.м., 2-а кімната - 17,9 кв.м., 3-я кімната - 20,7 кв.м., кухні - 6,7+5.9 кв.м., коридору 7,4+8,3 кв.м. Загальна площа квартири становить 88,5 кв.м. (а.с. 8-9). Також, суд звертає увагу на те, що між сторонами було усно погоджено порядок користування і володіння спірною квартирою, відповідно до якого позивач разом із своєю сімєю тривалий час фактично користується однокімнатною квартирою, а відповідачі - двохкімнатною. З довідки ДП «ЖЕК № 26» № 339 від 31.03.2016 року, суд вбачає, що відповідач [PERSON] мешкає [ADDRESS] та даний будинок знаходиться на балансі ВМР (а.с. 10). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Разом з тим, рішенням Європейського суду по правам людини справа «Маркс (MARCKX) проти Бельгії» від 13.06.1979 року в пункті 63 стосовно статті першої Протоколу першого Європейської конвенції з прав людини зазначено, що визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном стаття перша по своїй суті є гарантом права власності. Частиною 1 ст. 365 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до пунктів 6, 7 Постанови Пленуму №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.ч.1,2,3 ст. 372 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та враховуючи, що між сторонами досягнуто згоди щодо виділу частини спірної квартири в натурі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Вінницька міська рада, Публічне акціонерне товариство «Південьзахідшляхбуд», про виділ частки в натурі та визнання права власності знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках витрати на оплату судового збору в розмірі 1 938,00 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 1, 2). На підставі викладеного та

Outcome: approved