Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

08.01.2020р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що рішенням Голопристанського районного суду від 25.11.2015р. з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.08.2015 року і до повноліття дітей. На теперішній час позивач створив нову сім`ю, в якій у нього народилася донька [PERSON] , [INFO] Оскільки народження дитини є свідченням про наявність на його утриманні ще однієї особи, а розмір його доходу є незначним, «левова частка» якого йде на утримання двох доньок від першого шлюбу, позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] з 1/3 на 1/6 частку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі заяви до досягнення повноліття дитини. 16.03.2020 р. представник [PERSON] [PERSON] подала до суду відзив, в якому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вказала, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів, останній свій обов`язок щодо утримання дітей належним чином не виконував, фактично взагалі не сплачуючи кошти відповідачці, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 01.03.2020 склав 70959,52 грн. Значна сума заборгованості по аліментам, на думку відповідача, є підтвердженням неможливості позивача забезпечувати своїх двох старших доньок та свідчить про його безвідповідальність при народженні третьої дитини, оскільки про необхідність її утримання він також повинен був подумати при наявності вже дітей від першого шлюбу. Вважають, що в обраний спосіб [PERSON] намагається уникнути виконання свого батьківського обв`язку щодо утримання своїх дітей, що без сумніву призведе до порушення їхніх прав, гарантованих нормами міжнародного права та національного законодавства України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та наполягав на їхньому задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши їхні доводи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин між батьками залишилися проживати разом з матір`ю. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25.11.2015р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.08.2015 року і до повноліття дитини. Також згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що позивач являється батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні [PERSON] вказав, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів змінився його сімейний стан, а саме в іншому шлюбі народилася донька, яку він також зобов`язаний утримувати, а тому посилаючись на ст.192 СК України, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача. Отже, предметом спору в даній справі є перегляд визначеного судом розміру аліментів на утримання малолітніх дітей з урахуванням змін в особистому житті позивача. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 р. по справі №459/2181/17. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Аналізуючи доводи позовних вимог, суд констатує, що єдиною обставиною з переліку ст. 182, 191 СК України, яка настала в житті позивача порівняно з періодом ухвалення рішення про стягнення аліментів стало народження [PERSON] . При цьому, стан здоров`я [PERSON] , його матеріальний стан, працездатність та інші вагомі обставини жодних значимих змін не зазнали, про що власне особисто було вказано позивачем в ході розгляду справи. Натомість, як вбачається з листа КП «Голопристанський ЦПМСД» обоє доньок сторін мають проблеми зі здоров`ям. Так, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з 2016 року з діагнозом: Синдром вегетативно-судинних дисфункцій, цефалгія напруги, аденоїди 2 ст. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з 2019 року з діагнозом: амбіопія тяжкого ступеня правого ока, косоокість, розбіжна співдружня неакомодаційна правого ока, простий гіперметропічний астигматизм обох очей. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку";. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Суд бере до уваги, що з 2015 року по серпень 2019 року позивач майже не сплачував аліменти на утримання дітей (сплачено лише 8300 грн. і лише з вересня 2019р. сплата аліментів стала регулярною), що в підсумку призвело до виникнення заборгованості в сумі 70959,72 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця, здійсненого станом на 01.03.2020р. Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати ФОП [PERSON] встановлено, що з липня 2019 по січень 2020 року здійснюються відрахування з заробітної плати [PERSON] у розмірі 70% його доходу. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, кошти на утримання дітей за той же період стягуються не в частці від заробітку позивача, а в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, тобто у мінімальному розмірі, визначеному ст. 182 СК України. Як встановлено з листа заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області з заробітної плати [PERSON] на користь відповідача з вересня 2019 по березень 2020 р. перераховувались кошти, частина з яких становила сплату аліментів, а частина сплату штрафу, накладеного на боржника постановою державного виконавця. Отже, частина коштів, які на теперішній час відраховуються із доходу платника аліментів є санкцією за неналежне виконання ним свого аліментного зобов`язання в минулому, а тому твердження позивача про сплату ним надмірно великої суми аліментів є безпідставним. За цих обставин, суд погоджується з запереченнями представника відповідача, викладеними в її письмових поясненнях на відзив, які надійшли до суду 13.05.2020р. Підсумовуючи вищезазначене, суд наголошує що, позивач перебуває у працездатному віці, не хворіє тяжкими хворобами та не є інвалідом, після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів відбулося погіршення стану здоров`я дітей позивача від першого шлюбу, а також відбувається відрахування аліментів на їх утримання у мінімальному розмірі, а тому суд не вбачає підстав для зміни розміру стягуваних з позивача аліментів, навіть з урахуванням народження в нього ще однієї доньки, оскільки фактично така зміна ніяким чином не відобразиться на рівні його доходів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed