Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 26.08.2010р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який в будь-який момент може змінити кредитний ліміт. Відповідно умов договору сторони визначили відповідальність за порушення строків сплати платежів. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Представник позивача вказує, що 29.07.2018 року позивачем була направлена претензія кредитора до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори, на яку 29.08.2018 року було надано відповідь. Зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, 07.07.2019 року спадкоємцю [PERSON] було направлено лист-претензію, який не було виконано. Станом на дату смерті загальна сума заборгованості за кредитом становить 9895,13 грн. Посилаючись на ст. 526, 527, 530, 1218-1221, 1268, 1270, 1270, 1281, 1282 ЦК України, представник банку просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 23.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, так як на думку суду дана справа відноситься до малозначних справ на 29.01.2020 року. 29.01.2020 року розгляд справи відкладено на 26.02.2020 року, так як на адресу суду не повернулося повідомлення про отримання відповідачем судової повістки та ухвали про відкриття. При подачі позову представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутністю, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою його місця реєстації, які відповідач отримав, що підтверджується підписов в поштовому повідомленні. Станом на 26.02.2020 року відповідач відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вбачає наступне. Судом встановлено, що 26.08.2010р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який в будь-який момент може змінити кредитний ліміт. Відповідно умов договору сторони визначили відповідальність за порушення строків сплати платежів. Однак, [PERSON] своєчасно не повернула АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти та не сплатила відсотки за його користування. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] позичальник [PERSON] померла (а.с. 47). Згідно з ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За приписами ст. ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.5 ч.1ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України. У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За положеннями ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Проте, представник позивача в своїй позовній заяві як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такими, що прийняв спадщину і повинен нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. На підтвердження того, що спадкоємець проживав разом зі спадкодавцем позивачем подано копію паспорта [PERSON] , [INFO] його адреса реєстрації: [ADDRESS] . Разом з тим до матеріалів справи долучена копія паспорта на [PERSON] , [INFO] , про яку не зазначено жодним чином в позовній заяві, яка теж може бути спадкоємцем. Копії паспорта на померлу [PERSON] не долучено. Крім того, відповідно до поданого позивачем розрахунку боргу на [PERSON] , який датується станом на 10.03.2019 року, з якого вбачається, що нарахування заборгованості, відсотків та пені продовжувалося й після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що не є допустимо у відповідності з ст.1282 ЦК України (а.с.7-8), тому даний розрахунок судом не приймається. Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] та доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у спадкодавця [PERSON] на час смерті майна та одержане [PERSON] у спадщину майно, його перелік та вартість, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним вимогам, позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження вартості майна, одержаного [PERSON] в спадщину та чи взагалі існує таке майно та коло спадкоємців. З копії спадкової справи, наданої Новоукраїнською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] заведена на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «Приватбанк». Спадкоємці померлого до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, про що свідчать також інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а.с.74-86). АТ КБ «ПриватБанк» не зверталось до місцевого суду із заявою про витребування доказів та вжиття заходів забезпечення доказів. Суд при ухваленні рішення у справі враховує Постанову Верховного Суду від 10.10.2019 р. у справі№ 306/486/17 де зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставі своїх вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, збирання судом доказів в інтересах позивача суперечить принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Враховуючи наведені обставини, відсутні підстави для стягнення боргу за кредитом спадкодавця, а тому позов задоволенню не підлягає. Оскільки в задоволенні вимог позивача відмовлено, то вимоги в частині стягнення із відповідача судового збору, також задоволенню не підлягають, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed