Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

06.08.2018 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 99342,38 грн. та судових витрат у розмірі 1762 гривні. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, підписав заяву б/н від 01.10.2012 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України. Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника передбачений обов'язок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Станом на 31.05.2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 99342,38 грн., яка складається з наступного: 1549,50 грн. - заборгованість за кредитом 87479,49 грн. - заборгованість за відсоткам за користування кредитом 5106,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією 500 грн. - штраф (фіксована частина) 4706,78 грн. - штраф (процентна складова) Посилаючись на ст.ст. 509,526,527,530,1054,549,610,615,629,598,599,1050,1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з [PERSON] 99342,38 грн. заборгованості за кредитним договором від 01.10.2012 року без номера та 1762,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, в позові наявне клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти винесення заочного рішення позивач не заперечує. Всі заявлені позивачем процесуальні клопотання ґрунтуються на нормах ЦПК України та підлягають задоволенню. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов не визнав. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначив, що суми, зазначені в розрахунку позову, є надуманими, не ґрунтуються на доказах. Копія анкети-заяви, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг не можуть підтверджувати факт існування боргу. Розрахунок боргу не є первинним бухгалтерським документом та не підтверджує існування боргу. В жодному документі не визначений розмір комісії, яка визначена в розрахунку. Яким чином визначений розмір судових штрафів, відповідачу невідомо. Позивач безпідставно збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку, оскільки збільшення відбулось в односторонньому порядку. У наданих позивачем документах тип процентної ставки не визначений. Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому нема підстав вважати, що саме надані позивачем Умови та Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Окрім того, зазначаючи, що борг у відповідача виник з 29.03.2013 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. У відповіді на відзив позивач зазначив, що форма кредитного договору була дотримана, з умовами кредитного договору відповідач ознайомлений, додатково надав виписку по картковому рахунку, яка є доказом у справі, у виписці наявна інформація про те, що відповідач знімав кредитні кошти, а потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався коштами, відповідно, знав умови договору. В розрахунку заборгованості в колонці «сума комісії та пені» зазначена тільки пеня, оскільки комісія договором не передбачена. Нарахування штрафу та процентів передбачено законом та договором. Строк позовної давності не пропущений, оскільки строк дії перевипущеної картки 05.2017. Позовна заява надійшла до суду 06.08.2018. призначення справи в цей день не відбулось через відсутність у Куликівському районному суді суддів. В провадження судді Лібстера А.С. справа надійшла 17.09.2018 після повторного авторозподілу. Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху була виконана 17.10.2018. Спрощене провадження у справі відкрито 26.10.2018 року, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача. За клопотанням позивача судовий розгляд 26.11.2018, 17.12.2018, 14.01.2018 відкладався. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 01.10.2012 року [PERSON] підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій зазначено розміру кредитного ліміту 1000 грн., відсоткова ставка не зазначена, тип банківської платіжної картки «Універсальна» (а.с.7) У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 01.10.2012 року заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складовими частинами договору. Інших документів з підписом клієнта позивач не надав. Підписаний відповідачем документ з зазначенням розміру процентної ставки за кредитом відсутній. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 01.10.2012 року та випискою по картковому рахунку 01.10.2012 року [PERSON]Ф був встановлений кредитний ліміт 1600 грн., станом на 08.10.2012 року з карткового рахунку були зняті кошти в сумі 1573 грн., кредит значиться простроченим з 31.12.2012, що дає підстави для висновку про те, що відповідач дійсно отримав кредит, як зазначає позивач. За зазначеним розрахунком сума поточної та простроченої заборгованості складає 1549,50 грн. Сума комісії була нарахована в розмірі 5106,61 грн. (а.с. 5-6). У розрахунку зазначено, що процентна ставка (поточна та прострочена) з 01.10.2012 року до 01.09.2014 року становила 30%, з 01.09.2014 року склала 34,80%, а з 01.04.2015 року - 43,20% Загальний залишок заборгованості за відсотками у розрахунку вказаний у сумі 87479,49 грн. (а.с. 5-6). Позов в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню в заявленому розмірі - 1549,50 грн. Позов в частині стягнення заборгованості по процентам за користуванням кредитом, штрафів та комісії суд вважає недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: У пункті 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, проінформувавши про це клієнта за 7 днів до введення змін. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Жодного доказу про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) будь-яким способом - направлення виписки, СМС - повідомлення тощо, позивач не надав. Починаючи з 09 січня 2009 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно з пунктом 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів, надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. Таким чином, відповідач був позбавлений передбаченої законом гарантії отримати попередження про зміну процентної ставки за 15 днів, а також права не погодитися на зміну умов договору, і, у випадку незгоди із запропонованими змінами, зобов'язаний ініціювати розірвання договору. Отже, умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, і позивач не довів, що відповідач був повідомлений та погодився на зміну процентної ставки хоча б мовчазною згодою. При перевірці наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ "ПРИВАТБАНКОМ" за кредитним договором б/н від 01.10.2012 р. по сплаті процентів за користування кредитом встановлено, що навіть виходячи з відсоткової ставки в розмірі 43,2 % річних на всю суму заборгованості, округливши строк користування кредитом до шести років, розмір позову в цій частині не відповідає ставці 43,2 % річних. Оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, за матеріалами даної справи не відповідали Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, які втратили чинність 10.06.2017 року, однак були чинними станом на 01.10.2012 року. Як наведено вище, за Умовами та правилами надання банківських послуг банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з тарифами /пам'яткою/ довідкою про умови кредитування. Згідно з правовою позицією ВСУ у справі № 6-1746цс16: Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. У тексті позову платіж у сумі 5106,61 грн. іменується як заборгованість за пенею та комісією, однак у розрахунку заборгованості зазначена сума вказана як комісія. Позивач у письмових поясненнях вказує, що сума 5106,61 є пенею. Так, відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при тримання, завдатком. Відповідно до ч. 2,3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. п. 2.1.1.12.8. Умов та правил надання банківських послуг банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з тарифами /пам'яткою/ довідкою про умови кредитування. Таким чином, як зазначено вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії не ґрунтуються на законі, при цьому розділити суму нарахованої пені від суми нарахованої комісії за наданими позивачем документами неможливо. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмір 1549,50 грн. В іншій частині (пеня, комісія, відсотки та штрафи) позовні вимоги не доведені та задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Дане положення підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року по справі №756/2999/15-ц, в якій сказано, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином вимоги банку про стягнення з боржника одночасно пені та штрафу за невиконання умов кредитного договору не ґрунтуються на законі. З огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу, який означає, що цивільні процесуальні правовідносини як правова форма цивільного судочинства виникають, розвиваються та закінчуються за волею й ініціативою сторін правового спору в ре\-зультаті розпорядження своїми матеріальними та процесуальними правами, суд вважає за неможливе довільно обирати, яку з видів неустойки, штраф чи пеню стягнути на користь позивача. Однак, суд вважає за необхідне зауважити, що при перевірці розміру нарахованої процентної складової штрафу суд дійшов висновку, що вона нарахована на суму яка складається з суми заявлених до стягнення процентів та пені (комісії), тобто позивач нарахував неустойку на неустойку (штраф на пеню), що також суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. Обов'язок відповідача сплатити отримані від банку кошти, у даному випадку тіло кредиту передбачений ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стосовно застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне: згідно з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відомості про те, що строк дії останньої емітованої позивачем картки закінчився 05/2017 відповідачем не спростовані, 09.10.2015 відповідач вніс на погашення кредиту 293,39 грн.(а.с.5), що свідчить про визнання ним боргу. Таким чином, при зверненні до суду 06.08.2018 року позивач не пропустив загальний трирічний строк позовної давності щодо повернення кредиту. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн., тобто у мінімальному розмірі, визначеному на 2018 рік.

Outcome: partial