Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що [PERSON] на підставі рішення Коростенської міської ради №250 від 22.06.2005 року було укладено з КВЖРЕП №1 договір оренди житла від 29.08.2005 року. Предметом договору є житлове приміщення квартири [ADDRESS]. Строк оренди згідно укладеного договору становив термін - на період продовження працівником трудових відносин з КВЖРЕП №1. В квітні 2013 року [PERSON] звільнився з займаної посади покрівельника за власним бажанням, і таким чином розірвав трудові відносини з позивачем. Оскільки строк дії договору оренди спірного житла сплив, позивач листами від 05.07.2013 року та від 23.07.2013 року попередив відповідачів про необхідність звільнення орендованої квартири у зв»язку з розірванням трудового договору, однак відповідачі квартиру не звільнили, продовжують проживати в ній. Як на правову підставу позову позивач посилається на положення ст.ст. 825, 826 ЦК України, згідно яких договір найму житла укладається на строк, встановлений договором, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого приміщення. Тому, позивач просив розірвати договір оренди житлового приміщення та виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла зі зняттям з реєстраційного обліку. Учасники судового розгляду в судове засідання не з»явилися, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Представник позивача Самарська О.А. подала до суду заяву про розгляд справи без фіксації технічними засобами, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Прокурор Клименко В.М., який вступив у розгляд справи в порядку ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», представник служби у справах дітей Коростенського міськвиконкому Волківський М.М., подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, в яких позовні вимоги не підтримали. Представник виконавчого комітету Коростенської міської ради Камінська Т.А. позовні вимоги підтримала, розгляд справи просила проводити без участі представника установи, про що подала до суду заяву. Відповідачі, будучи неодноразово належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в порядку ст.74 ЦПК України, до суду не з"явилися, позицію щодо позовних вимог по справі не висловили. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проводиться без фіксації технічними засобами. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 29.08.2005 року позивачем КВЖРЕП № 1, як балансоутримувачем будинку, з відповідачем [PERSON] на підставі рішення Коростенської міської ради №250 від 22.06.2005 року, було укладено договір оренди спірного житла, а саме, квартири [ADDRESS], відповідно до п.4.1 даного договору строком - на період продовження працівником трудових відносин з КВЖРЕП №1 (а.с.3-4). Згідно наказу по КВЖРЕП № 1 від 22.04.2013 року [PERSON] звільнився з займаної посади покрівельника за власним бажанням (а.с.11,12), і таким чином розірвав трудові відносини з позивачем. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], та неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані в спірній квартирі (а.с.7-10) Відповідно до ч.1 ст.816 ЦК України особи, вказані в договорі, як такі, що проживають з наймачем, набувають рівних з ним прав та обов'язків. Позивач обгрунтовує свої вимоги наявністю підстав для розірвання договору оренди в порядку передбаченому статтею 825 ЦК України. Але суд не може погодитись з такою позицією позивача, оскільки договір оренди між [PERSON] та КВЖРЕП № 1 припинив свою дію у зв"язку з припиненням трудових відносин між зазначеними особами . За таких обставин позовна вимога про розірвання договору оренди задоволенню не підлягає. А тому, не можуть бути застосовані наслідки розірвання договору оренди, передбачені статтею 826 ЦК України. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині виселення відповідачів в зв'язку з розірванням договору оренди житлового приміщення, відповідно до положень ст.826 ЦК України є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4, 5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей"). Судом взято до уваги наявність зареєстрованих неповнолітніх дітей, які проживають у спірній квартирі (а.с.7). Тому, виселення з житлового приміщення відповідачів без надання іншого жилого приміщення є неприпустимим в силу статті 3 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року. Відповідно до даної правової норми в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінюючи досліджені по справі докази та враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed