Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом скасування арешту майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником кв. [ADDRESS] , що підтверджується реєстрацією майна у державному реєстрі власникові нерухомого майна, про що свідчить інформаційна довідка з вказаного реєстру. 09.06.2020р. він звернувся до нотаріальної контори для укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. Однак, зіткнувся з неможливістю відчужувати належне йому нерухоме майно, у зв`язку з накладенням арешту на усе майно, включаючи і вказану нерухомість. На підтвердження чого він отримав Інформаційну довідку. Відповідно до якої - арешт накладено на підставі постанови АА №722311 від «21» лютого 2006 року, яку виніс Першотравенський ВДВС у Дніпропетровській області. У зв`язку з чим позивач звернувся із заявою про зняття арешту до Першотравенського міського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, на яку отримав відповідь, що у зв`язку зі знищенням архівних виконавчих проваджень за 2004-2006 роки, не можливо з`ясувати стан виконавчого провадження та надати інформацію щодо накладення арешту на майно боржника. А саме: не можливо встановити чи були на той час підстави для звільнення майна з під арешту. Арешт на майно було накладено з метою забезпечення позовних вимог по цивільному позову в межах кримінального провадження. За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за цивільним позовом ТОВ «Корона-ДП» з [PERSON] стягнуто 20 116.25 грн. На виконання вищезазначеного вироку було відкрите виконавче провадження та постановою державного виконавця АА №722311 від «21» лютого 2006 року накладений арешт на все його майно. За декілька днів, після оголошення вироку, [PERSON] відшкодував ТОВ «Корона-ДП» завдану шкоду у повному обсязі, тому ніяких виконавчих дій у вказаному проваджені не проводилось, майно не вилучалось з метою реалізації. На даний час зняти арешт з майна позивача є неможливим у зв`язку з знищенням відділом ДВС виконавчого провадження. Наявність арешту всього майна позивача, порушує його право вільно розпоряджатися своєю власністю, а відтак для захисту свого права власності він звернувся з даним позовом до суду. Просить суд, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом скасування арешту з належного [PERSON] майна, а саме квартири [ADDRESS] . А також виключити квартиру [ADDRESS] з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивач надав суду заяву в якій прохав справу розглядати без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та судові витрати залишити за ним. Представник відповідача надав суду заяву в якій прохав розглядати справу без участі представника відділу державної виконавчої служби. Суд вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2016 року № 1152 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №227306256 вбачається, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, 25 лютого 2006 року було зареєстровано обтяження за № 2913767, вид обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова АА №722311 від 21.02.2006 року Першотравенського відділу ДВС. Реєстратором відповідного запису про обтяження є Перша Павлоградська державна нотаріальна контора. Об`єктом обтяження є все майно [PERSON] [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копії постанови державного виконавця Першотравенського відділу ДВС О.І. Гусак від 21.02.2006 року серія АА №722311 вбачається, що в межах виконавчого провадження №1009 з примусового виконання виконавчого листа № 1-1420 виданого 09.02.2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з позивача на користь ВАТ «Корона-ДП» коштів в сумі 20 116.25 грн, був накладений арешт на все майно [PERSON] . З листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №01-31/30/2020 від 20.08.20 року вбачається, що направити копію виконавчого листа № 1-1420 виданого 09.02.2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, надати інформацію про стан його виконання або місце знаходження, назву та код стягувача не вбачається можливим, оскільки справа знищена за строком давності. З листа Першотравенського міського відділу ДВС Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) №10965 від 09.06.2020 року вбачається, що на звернення [PERSON] , про зняття арешту з його майна відповідач відповів, що станом на 09.06.2020 року у відділі відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження боржником за якими являється [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , строк зберігання виконавчих провадження переданих до архіву становить три роки. Вирішуючи вимоги позивача суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду в п. 36 Постанови від 27 листопада 2019 року /справа 752/14248/18/ висловила правовий висновок наступного змісту: «Враховуючи те, що нормами Кримінального процесуального кодексу України не встановлено порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення, яким задоволений цивільний позов у кримінальному провадженні, то таке оскарження має відбуватися у порядку встановленому ЦПК України». Близького за змістом висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 755/5626/16-ц, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 569/12295/16-ц. Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин /п.27 Постанови ВС від 22.01.2020 року у справі № 340/25/19/. Так, підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на все невизначене майно [PERSON] , що перешкоджає йому в реалізації його прав власника. За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з реалізацією права власності на його майно та фактично є різновидом негаторного позову. Виходячи з наведеного суд вважає, що справа за позовом [PERSON] як боржника у виконавчому провадженні №1009, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого судом цивільної юрисдикції, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною першої цієї статті, може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови. Водночас, відповідачем не надано доказів існування на момент розгляду цього спору у суді виконавчих проваджень, у межах яких [PERSON] , виступає боржником. Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на момент існування виконавчого провадження відносно [PERSON] , у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 року № 1404 "Про виконавче провадження". Суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів того, що виконавче провадження завершено з підстав, що не передбачають зняття арешту з майна боржника. Відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 (чинного на час спірних правовідносин) , строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Згідно з пунктом 9.10 цього Порядку завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Аналогічні норми містить й чинна редакція «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017р. № 1829/5. Наведене свідчить, що знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився. Між тим, закінчення строку зберігання матеріалів цього виконавчого провадження не може слугувати підставою для відмови у відновленні порушених прав позивача, як власника майна. За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на вищезазначене, відповідачем не доведено наявність відкритого виконавчого провадження та не підтверджено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно [PERSON] , а наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про цей арешт перешкоджає позивачу реалізовувати своє право власності майно. В свою чергу, не виконання відповідачем свого обов`язку щодо необхідності зняття арешту з майна [PERSON] , при завершенні виконавчого провадження є протиправним. Виходячи з вищевикладеного, оскільки виконавче провадження, де боржником є позивач [PERSON] , та в рамках якого накладено арешт на майно останнього на виконанні в державній виконавчій службі не перебуває та знищене, а також враховуючи те, що наявність даного арешту порушує права позивача, внаслідок чого він позбавляється в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд - наявні підстави для скасування арешту. А тому позовні вимоги в частині скасування арешту накладеного постановою державного виконавця Першотравенського відділу ДВС О.І. Гусак від 21.02.2006 року серія АА №722311 на все майно [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині виключення квартири [ADDRESS] з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, на момент звернення позивача до суду), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з ч. 4 ст. 59 вищевказаного закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Частиною 5 статті ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, на момент звернення позивача до суду), у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки підставою для зняття арешту є відповідне рішення суду. Отже позовні вимоги в частині виключення квартири [ADDRESS] з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є передчасними. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач звернувся з заявою в якій просив судові витрати залишити за ним.

Outcome: partial