Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, Рахівська державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті [INFO] батька позивачки, [PERSON] та смерті [INFO] матері [PERSON], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Дане нерухоме майно до відкриття спадщини фактично належало на праві приватної власності її батькам. Однак, як з'ясувалося після смерті її батьків, первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння, яке було збудовано ними за час перебування у шлюбі, в якому вони фактично проживали постійно до дня своєї смерті та вважали своє спільною сумісною власністю, за ними за їхнього життя здійснена не була. Документами, якими підтверджується правовий статус спадкового нерухомого майна, являються: інвентарна справа №204, технічний паспорт із характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, зведеним актом вартості забудови, виготовлений КП "БТІ" Рахівської районної ради та виписка із погосподарської книги №10 за 2011-2015 р.р. Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області. Разом з тим, через відсутність у базі єдиного реєстру нерухомого майна належних правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, вона, як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом, фактично немає можливості оформити у встановленому законом порядку своє право власності на дане спадкове майно. Спадщину після смерті батька прийняла її мати [PERSON], вступивши у фактичне оперативне управління спадковим майном. На час відкриття спадщини після смерті матері вона проживала у спадковому будинку разом зі спадкодавцем, крім того, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, нею було подано заяву про прийняття спадщини, у зв'язку з чим вона набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Інші спадкоємці за законом які мали право на її прийняття в строки, визначені ст. 1270 ЦК України, від її прийняття відмовилися в її користь. У встановленому законодавством порядку, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, вона звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, але у видачі свідоцтва нотаріусом їй було відмовлено, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На підставі наведеного, просила визнати за нею, [PERSON], право власності на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - Косівсько-Полянської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Митрюк Ф.Ф. надав заяву про розгляд справи без участі представника ради, заперечень стосовно визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] не мають. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник третьої особи - Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Завідуюча державною нотконторою Пріц О.І. надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Треті особи, [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечили. Заслухавши позивачку, третіх осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дочкою спадкодавців [PERSON], померлого [INFO] та [PERSON], померлої [INFO], що стверджується свідоцтвами про смерть, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Після їх смерті залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Разом з цим, спадщину після смерті батька у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР ( в ред. 1963 року) прийняла її мати [PERSON]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої КП "БТІ" Рахівської районної ради спірний будинок побудований у 1958 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 1373 від 5 серпня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала у спадковому будинку разом зі спадкодавцем, крім того, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, оскільки в матеріалах справи містяться нотаріально засвідчені заяви інших спадкоємців за законом - [PERSON] та [PERSON], про відмову від спадщини. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки інші спадкоємці відмовилися від спадщини, про що ними складені належні заяви, посвідчені нотаріально, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved