Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що їх син [PERSON] , загинув при виконанні обовязків військової служби 29.05.2014року в районі міста Словянськ Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Зазначають, що починаючи з кінця лютого 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська, у військовій формі без розпізнавальних знаків, почали окупацію Кримського півострова, з цього моменту фактично розпочалася військова агресія РФ проти України. Після незаконної анексії Кримського півострова, в квітні 2014 року Російська Федерація почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). 11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки", однак, сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою. Як підсумок, Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. [PERSON] , син заявників, перебував на військовій службі з 27.12.1991 року. Військову службу проходив у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України на посаді начальника групи бойової та спеціальної підготовки. В період з 23.05.2014 року по 29.05.2014 року він безпосередньо брав участь в бойових діях на Сході України, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення бойових дій на Сході України. На час участі в бойових діях на Сході України підрозділ військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, в якому проходив військову службу [PERSON] , дислокувався поблизу населеного пункту Барвінкове Харківської області. За даними акта спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 17.06.2014 року, 29.05.2014 року під час проведення бойових дій екіпажем вертольота МІ-8МТ БН16 проводилась ротація особового складу спецпідрозділу міліції з блокпосту №5 та №6. Для виконання цього завдання залучався вертоліт ескадрильї військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. Для вирішення питань матеріальної допомоги був визначений майор [PERSON] . Після проведення ротації особового складу на блокпосту [ADDRESS] ) для відвантаження особовому складу блокпосту продуктів харчування, води та боєприпасів. Приблизно о 12.25год. гелікоптер злетів, пролетів 800 метрів від блокпосту № 5 та на висоті 30-40м. був збитий членами незаконних збройних формувань. В результаті обстрілу вертоліт впав та загорівся. Після падіння гелікоптера загинуло сім військовослужбовців, в тому числі і [PERSON] , який отримав сукупну травму тіла не сумісну з життям. У той же час, як свідчать засоби масової інформації, зокрема Інтернет-портал «Книга пам`яті полеглих за Україну», 29.05.2014 року майор [PERSON] , начальник групи бойової підготовки загинув поблизу Слов`янська в районі проведення бойових дій. Знаходився у гелікоптері Мі-8МТ (16 "жовтий") Національної гвардії України, який після розвантаження харчових продуктів та проведення ротації особового складу на п`ятому блокпосту, повертаючись з району гори Карачун, зазнав обстрілу, що вівся з лісосмуги, та був підбитий. Катастрофа, спричинена пострілом із переносного зенітного ракетного комплексу, забрала життя шістьох військовослужбовців НГУ: генерал-майора [PERSON] , капітана [PERSON] , прапорщиків [PERSON] і [PERSON] , та шістьох працівників спеціальної роти міліції УМВС України в Івано-Франківській області: старших лейтенантів міліції [PERSON] і [PERSON] , старшого прапорщика міліції [PERSON] , прапорщика міліції [PERSON] , старшини міліції [PERSON] , старшого сержанта міліції [PERSON] . Дивом уціліти судилося лише одному із членів екіпажу другому пілоту капітану [PERSON] , який дістав тяжкі травми (http://memorybook.org.ua/14/kurilovich.htm). Згідно статті "Під Слов`янськом сепаратисти збили вертоліт - 12 загиблих" від 29.05.2014 року, розміщеній на Інтернет - сайті "dw.com", за офіційним повідомленням, розміщеним на сайті Національної гвардії України, російські найманці підбили гелікоптер МІ-8 Нацгвардії 29 травня 2014 року близько 12.30 неподалік від Слов`янська. "В результаті події загинуло 12 чоловік - шість військовослужбовців Національної гвардії, включаючи екіпаж гелікоптера, та шість представників спецпідрозділу МВС України. Один військовослужбовець Нацгвардії залишився живим та перебуває у важкому стані", -йдеться у повідомленні. Збитий незаконними збройними формуваннями вертоліт мав на борту солдатів, які летіли на відпочинок. " [PERSON] " йшла на [PERSON] (Телецентр), завантажена продуктами, питною водою, бронежилетами... [PERSON] нормально, вивантажилась, взяла на борт бійців, які летіли на відпочинок, і за кілька хвилин вибухнула", - повідомив активіст [PERSON] . На думку активіста, у вертоліт була випущена ракета або був здійснений постріл з гранатомета. Через падіння на землю у гелікоптера вибухнули баки з паливом (https://bit.ly/2EC3fbU). У статті "Під Слов`янськом збито український вертоліт: загинули військові разом з генералом Кульчицьким (Оновлено)" від 29.05.2014 року, опублікованій на Інтернет -порталі "Сьогодні", під Слов`янськом незаконні збройні формування з ПЗРК збили вертоліт Збройних сил України, загинули 14 силовиків. Про це на засіданні Верховної Ради в четвер заявив в.о. президента, спікер парламенту [PERSON] . У той же час прес-служба Національної гвардії України повідомляє про 12 загиблих шість військовослужбовців Національної гвардії України, включаючи екіпаж вертольота, і шість представників спецпідрозділу МВС України. Один військовослужбовець Національної гвардії України залишився живий і перебуває у тяжкому стані (https://ukr.segodnya.ua/regions/donetsk/terroristy-sbili-ukrainskiy-vertolet-pogibli-14-voennyh- turchinov-524589.html). \~ \~ \~ \~Дані статей, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет-видань, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в районі міста Слов`янськ Донецької області, і саме цим військам протистояли військовослужбовці військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, де зокрема і проходив військову службу [PERSON] . Свідоцтвом про смерть та лікарським свідоцтвом про смерть встановлено, що смерть [PERSON] дійсно сталася [INFO] в місті Слов`янськ Донецької області внаслідок шоку та сукупної травми тіла. Постановою ВЛК ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо військовослужбовця в/ч [NUMBER] , начальника групи бойової та спеціальної підготовки [PERSON] , 1973 року народження встановлено, що сукупна травма тіла від 29.05.2014 р., яка призвела до смерті - пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] від 25.06.2014 року №123 встановлено, що майора [PERSON] було виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю. Указом Президента України №543/2014 від 20.06.2014 року, [PERSON] було посмертно нагороджено орденом «За мужність» І ступеня . 08.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] , були видані посвідчення члена сім`ї загиблого, на підставі яких вони мають право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. 21.01.2016 року [PERSON] та [PERSON] також були видані посвідчення батька та матері військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі яких вони мають право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби. Заявники вказують, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, їх син, [PERSON] , загинув [INFO] в районі міста Слов`янськ Донецької області України та вважають, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя їх сина, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. [PERSON] та [PERSON] звернувшись до суду з відповідною заявою, мають на меті визначити статус їх сина [PERSON] , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не зявилися, подали зави про розгляд справи у їх відсутності, викладені в заяві вимоги просили задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, подано суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Заінтересована особа - представник Посольства Російської Федерації в Україні, в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Дослідивши докази Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] , є громадянкою України, народилася [INFO] в селі Білокриниця Бережанського району Тернопільської області. [PERSON] , є громадянином України, народився [INFO] в селі Шишківці Борщівського району Тернопільської області. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживаємо за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] народився [INFO] , є сином заявників [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" № 337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російської Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння регулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Ради Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерації Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак, результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України". 17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 №891-VII, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації Путіним "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів". 21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Згідно зі ст.\~1\~Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України"\~№1207-VІІ\~від 15\~квітня 2014\~року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України\~"Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо визначення\~дати початку\~тимчасової окупації"\~від 15\~вересня 2015\~року №\~685-VІІІ Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року. Незаконно анексувавши Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Згідно з постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", від 21.04.2015 №337-VIII зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм. Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України. 11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме, "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані, а ні національним законодавством, а ні міжнародною спільнотою, про що свідчать наступні, досліджені в суді докази. Так, Міністерство закордонних справ Великобританії, прес-секретар верховного представника Європейського Союзу, прес-секретар Держдепартаменту США заявили, що так звані референдуми у Донецькій і Луганській областях є нелегітимні, а ті, хто організував ці референдуми, не володіють демократичною легітимністю (http://ua.korrespondent.net/world/3361365-mzs-brytanii-nazvav-prykrym-faktom-referendum-na-donbasi), http://ua.korrespondent.net/ukraine/politics/3361226-derzhdepartament-ssha-znovu-zaiavyv-pro-nevyznannia-referendumiv-na-donbasi), (http://www.ukrinform.ua/rubric-politycs /1660771-es ne viznae referendum na shodi ukraiini_1937380.html). Підтвердженням окупації Російської Федерації, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації. 23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітрянодесантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних Сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)". Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Як підсумок, Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України\~"Про\~особливий порядок\~місцевого самоврядування\~в окремих\~районах Донецької\~та Луганської\~областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. В абзаці 2 постанови Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Також постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Ради Європи, Ради асамблеї НАТО, Ради асамблеї ОБСЄ, Ради асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Так, 15 січня 2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: "Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кібер-війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права і створюють серйозний виклик для безпекової ситуації в Європі; наголошує, що немає жодних підстав для застосування військової сили в Європі з так званих історичних та безпекових міркувань чи задля захисту своїх "співвітчизників, що проживають за кордоном"; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань і використати свій вплив на сепаратистів, щоб переконати їх брати участь у політичному процесі". Резолюція Ради асамблеї Європи "Зниклі особи під час конфлікту в Україні" від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації. Аналізуючи наведені обставини та докази, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, а саме, Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, частини Луганської та Донецької областей. При вирішенні даної справи суд констатує, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно ч.3 ст.82\~ЦПК України Цивільного-процесуального кодексу України. За даними Генерального штабу України, з квітня 2014 року по кінець жовтня 2017 року, держава втратила близько 10710 військовослужбовців. З цих осіб 2333 військовослужбовці загинуло, 8377 отримали поранення і травми різного ступеня тяжкості(https://censor.net.ua/news/460841/genshtab_utochnil_poteri_vsu_s_nachala_ato_bolee_10_tys_chelovek_iz_nih_23_tys_bezvozvratnye_genshtab). Згідно з даними, які містяться на веб-сайті Представництва ООН в Україні від 28.02.2018 року, збройний конфлікт на сході України призвів до загибелі більше ніж 2 530 мирних жителів, а 9 000 було поранено. З огляду на те, що бойові дії в регіоні не припиняються, кількість жертв даного конфлікту лише зростатиме (http://un.org.ua/ua/informatsiinyi-tsentr/news/4298-chotyry-roky-konfliktu-v-ukraini-4-4-miliony-liudei-u-vazhkii-humanitarnii-sytuatsii). \~\~ Встановлено, що син заявників [PERSON] перебував на військовій службі з 27.12.1991 року. Військову службу проходив у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України на посаді начальника групи бойової та спеціальної підготовки. В період з 23.05.2014 року по 29.05.2014 року він безпосередньо брав участь в бойових діях на Сході України, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення бойових дій на Сході України. На час участі в бойових діях на Сході України підрозділ військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, в якому проходив військову службу [PERSON] , дислокувався поблизу населеного пункту Барвінкове Харківської області. За даними акта спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 17.06.2014 року, 29.05.2014 року під час проведення бойових дій екіпажем вертольота МІ-8МТ БН16 проводилась ротація особового складу спецпідрозділу міліції з блокпосту №5 та №6. Для виконання цього завдання залучався вертоліт ескадрильї військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. Для вирішення питань матеріальної допомоги був визначений майор [PERSON] . Після проведення ротації особового складу на блокпосту [ADDRESS] ) для відвантаження особовому складу блокпосту продуктів харчування, води та боєприпасів. Приблизно о 12.25 гелікоптер злетів, пролетів 800 метрів від блокпосту № 5 та на висоті 30-40 м був збитий членами незаконних збройних формувань. В результаті обстрілу вертоліт впав та загорівся. Після падіння гелікоптера загинуло сім військовослужбовців, в тому числі і [PERSON] , який отримав сукупну травму тіла не сумісну з життям. У той же час, як свідчать засоби масової інформації, зокрема Інтернет-портал «Книга пам`яті полеглих за Україну», 29.05.2014 року майор [PERSON] , начальник групи бойової підготовки загинув поблизу Слов`янська в районі проведення бойових дій. Знаходився у гелікоптері Мі-8МТ (16 "жовтий") Національної гвардії України, який після розвантаження харчових продуктів та проведення ротації особового складу на п`ятому блокпосту, повертаючись з району гори Карачун, зазнав обстрілу, що вівся з лісосмуги, та був підбитий. Катастрофа, спричинена пострілом із переносного зенітного ракетного комплексу, забрала життя шістьох військовослужбовців НГУ: генерал-майора [PERSON] , капітана [PERSON] , прапорщиків [PERSON] і [PERSON] , та шістьох працівників спеціальної роти міліції УМВС України в Івано-Франківській області: старших лейтенантів міліції [PERSON] і [PERSON] , старшого прапорщика міліції [PERSON] , прапорщика міліції [PERSON] , старшини міліції [PERSON] , старшого сержанта міліції [PERSON] . Дивом уціліти судилося лише одному із членів екіпажу другому пілоту капітану [PERSON] , який дістав тяжкі травми (http://memorybook.org.ua/14/kurilovich.htm). Згідно статті "Під Слов`янськом сепаратисти збили вертоліт - 12 загиблих" від 29.05.2014 року, розміщеній на Інтернет - сайті "dw.com", за офіційним повідомленням, розміщеним на сайті Національної гвардії України, російські найманці підбили гелікоптер МІ-8 Нацгвардії 29 травня 2014 року близько 12.30 неподалік від Слов`янська. "В результаті події загинуло 12 чоловік - шість військовослужбовців Національної гвардії, включаючи екіпаж гелікоптера, та шість представників спецпідрозділу МВС України. Один військовослужбовець Нацгвардії залишився живим та перебуває у важкому стані", -йдеться у повідомленні. Збитий незаконними збройними формуваннями вертоліт мав на борту солдатів, які летіли на відпочинок. " [PERSON] " йшла на [PERSON] (Телецентр), завантажена продуктами, питною водою, бронежилетами... [PERSON] нормально, вивантажилась, взяла на борт бійців, які летіли на відпочинок, і за кілька хвилин вибухнула", - повідомив активіст [PERSON] . На думку активіста, у вертоліт була випущена ракета або був здійснений постріл з гранатомета. Через падіння на землю у гелікоптера вибухнули баки з паливом (https://bit.ly/2EC3fbU). У статті "Під Слов`янськом збито український вертоліт: загинули військові разом з генералом Кульчицьким (Оновлено)" від 29.05.2014 року, опублікованій на Інтернет -порталі "Сьогодні", під Слов`янськом незаконні збройні формування з ПЗРК збили вертоліт Збройних сил України, загинули 14 силовиків. Про це на засіданні Верховної Ради в четвер заявив в.о. президента, спікер парламенту [PERSON] . У той же час прес-служба Національної гвардії України повідомляє про 12 загиблих шість військовослужбовців Національної гвардії України, включаючи екіпаж вертольота, і шість представників спецпідрозділу МВС України. Один військовослужбовець Національної гвардії України залишився живий і перебуває у тяжкому стані (https://ukr.segodnya.ua/regions/donetsk/terroristy-sbili-ukrainskiy-vertolet-pogibli-14-voennyh- turchinov-524589.html) \~ \~ \~ \~Дані статей, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет-видань, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в районі міста Слов`янськ Донецької області, і саме цим військам протистояли військовослужбовці військової частині [NUMBER] Національної гвардії України, де зокрема і проходив військову службу [PERSON] . Свідоцтвом про смерть та лікарським свідоцтвом про смерть встановлено, що смерть [PERSON] дійсно сталася [INFO] в місті Слов`янськ Донецької області внаслідок шоку та сукупної травми тіла. Постановою ВЛК ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо військовослужбовця в/ч [NUMBER] , начальника групи бойової та спеціальної підготовки [PERSON] , 1973 року народження встановлено, що сукупна травма тіла від 29.05.2014 р., яка призвела до смерті - пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] від 25.06.2014 року №123 встановлено, що майора [PERSON] було виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю. Указом Президента України №543/2014 від 20.06.2014 року, [PERSON] було посмертно нагороджено орденом «За мужність» І ступеня. 08.10.2014 року нам, [PERSON] та [PERSON] , були видані посвідчення члена сім`ї загиблого, на підставі яких вони мають право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. 21.01.2016 року [PERSON] та [PERSON] також були видані посвідчення батька та матері військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі яких ми маємо право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби. Згідно зі ст.1261\~ЦК України заявники, як батьки загиблого сина є спадкоємцями першої черги за законом, та мають необхідний та достатній обсяг цивільної правоздатності для звернення до суду з такими вимогами. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя їх сина, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Підсумовуючи викладене, слід також зазначити, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме, Республіку Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р., які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами, як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров`я людини злочини. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975р., Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН і повинна розглядатися як держава-агресор, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у неї судового імунітету. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8\~Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. В судовому засіданні встановлено, що на підтвердження загибелі [PERSON] надано лікарське свідоцтво про смерть № 1633-ДМ114 від 30.05.2014 року, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 02.06.2014 року, постанову засідання ВЛК ГУМВС України в Дніпропетровській області по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №2 від 24.06.2014року, відповідно до якої причиною смерті [INFO] майора [PERSON] є сукупна травма тіла отримана під час виконання обовязків військової служби. Дані документи посвідчують лише факт смерті [PERSON] і не встановлюють причинного зв`язку між смертю та проходженням військової служби на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації. Згідно з ч.2 ст.256\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~5\~"Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення" не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади. У постановах від 14.03.2018 року у справі №363/2981/16-ц, від 21.03.2018 року у справі №428/12368/16-ц, від 21.03.2018 року у справі №417/3852/17, від 12.04.2018 року у справі №243/7029/17, від 06.06.2018 року у справі №428/13977/16-ц, від 21.08.2018 року у справі №752/6366/16-ц, від 21.08.2018 року у справі №428/8076/16-ц, від 12.09.2018 року у справі №755/14659/16-ц, Верховний суд дійшов висновку, що встановити причинно-наслідковий зв`язок між військовою агресією Російської Федерації та конкретними негативними обставинами в житті заявників можливо лише шляхом звернення до суду, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового шляху встановлення такого факту. Також Верховним Судом зроблено висновок про те, що відповідальність за порушення, визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини та громадянина на тимчасово окупованій території України несе Російська Федерація як держава-окупант відповідно до норм і принципів міжнародного права. Відтак від встановлення юридично значимого факту у заявників залежить виникнення, зміна та припинення правовідносин, в яких вони через дії Російської Федерації, вимушено беруть участь. Крім того, Верховним Судом зроблено висновок про те, що правило про застосування щодо Російської Федерації судового імунітету, передбачене ч.1 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право», не порушується визначенням іноземної держави в якості заінтересованої особи. Такий висновок зроблено на підставі того, що у вказаній справі окремого провадження Російська Федерація бере участь як заінтересована особа, а не виступає із вимогами як сторона чи третя особа у справі позовного провадження, а підставою подання громадянами України заяви про встановлення відповідного факту є тимчасова окупація Російською Федерацією частини території України. Верховний Суд вказує на необхідність врахування приписів п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року №13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» та ч. 4 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо можливості застосування Україною реторсії, правомірних обмежувальних заходів у відповідь на аналогічні заходи іншої держави. Відповідно до ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищезазначене, те, що [PERSON] проходячи військову службу в Збройних Силах України загинув, а його батьки завники у справі мають на меті визначити статус свого сина [PERSON] , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд вважає, що слід встановити факт загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язків військової служби 29.05.2014 року в районі міста Слов`янськ Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. На підставі ст. 8 Конституції України, ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Женевської конвенції 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту,

Outcome: approved