Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа: служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з 10.03.2011 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. До реєстрації шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. Однак, шлюбні відносини з відповідачем не склались, та на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу донька проживає з матір'ю, на повному її утриманні. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2012 року, з відповідача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., починаючи з 22.11.2011 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2012 року, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2012 року залишено без змін. На момент присудження аліментів прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складав 893 грн., тоді як, доньці вже повних 6 років, та прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років наразі складає 1689 грн. Для забезпечення належного рівня життя доньки, фізичного та духовного розвитку, вважає, що розмір аліментів на її утримання має бути збільшений до 2000 грн. Від сплати аліментів відповідач ухиляється, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Наразі відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з донькою, її життям та розвитком не цікавиться, будь-якої участі в її вихованні не приймає. В позовних вимогах просила суд, збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі з 1500 грн. щомісяця до 2000 грн. щомісяця, які підлягають стягненню з [PERSON] на її користь на утримання їх доньки, та позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою,у зв'язку з чим він позбавлений можливості приймати участь у її вихованні. Кошти на утримання доньки надавав по можливості, але не регулярно. Представник третьої особи служби у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не прибув. До початку розгляду справи від них надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника служби, у вирішенні справи покладалися на розсуд суду та просили взяти до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] (а.с. 55). Заслухавши в поясненнях позивача її представника та відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З 10 березня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.12). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2012 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.14). Як встановлено у судовому засіданні, після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з позивачем, та її батьками за адресою: [ADDRESS], та перебуває на повному її утриманні. 19 березня 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1500 грн., починаючи з 22.11.2011 року і до досягнення повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2012 року вищезазначене рішення залишено без змін (а.с. 25). З довідок про неотримання аліментів та розрахунку старшого державного виконавця Голованівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Топольник В.В. вбачається, що [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] та заборгованість по аліментам станом на 21.11.2017 року складає 108 815,97 грн. (а.с. 17-20, 71-72). Разом з тим, відповідач в судовому засіданні фактично визнав, що аліменти офіційно не сплачував, пояснивши, що кошти надавав позивачу по можливості, але не регулярно. З пояснень сторін в судовому засіданні, що також підтверджується матеріалами справи, встановлено, що донька [PERSON] з першого класу навчається Вишенській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Бориспільської районної ради, Київської області, батько навчанням і вихованням дитини не займається, успіхами доньки не цікавиться, школу жодного разу не відвідував. На медичні огляди до лікаря донька з'являлася в супроводі матері. Відповідач в судовому засіданні дані факти заперечував, пояснивши, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою. Суд ставиться критично до даних тверджень відповідача, оскільки останній в свою чергу не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України. Згідно з актом обстеження умов проживання малолітньої [PERSON], [INFO] від 23 березня 2017 року за адресою: [ADDRESS]; житло розміщене у 2-х поверховому будинку, складається з 5 кімнат (4 спальні кімнати, 1 вітальня), кухні, коридору, будинок збудований у 2011 році, загальною площею 190 кв.м., житловою - 110 кв.м.; будинок газифікований, холодне та гаряче водопостачання, каналізація. В кімнатах проведено ремонтні роботи, прибрано, чисто, є необхідні меблі відповідно до призначення кімнат. Для виховання та розвитку дитини створені всі необхідні умови: дитина має окрему кімнату, в кімнаті ліжко, стіл для приготування уроків, шафа для одягу, одяг відповідно до віку та сезону. За даною адресою проживають [PERSON], 1957 р.н., [PERSON], 1962 р.н. [PERSON], 1980 р.н. та донька [PERSON], 2010 р.н. Стосунки в сім'ї родинні. Негативних проявів щодо дитини не виявлено. Мама [PERSON] - [PERSON], постійно піклується про дитину та матеріально забезпечує (а.с. 43). Відповідно до висновку від 03.07.2017 року за № 7-46-2478, орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області з метою захисту законних прав та інтересів [PERSON], [INFO], вважає можливим позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 57-58). За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст. 164 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей чи зловживають батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також якщо батьки є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як з'ясовано у судовому засіданні відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно доньки, не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з дитиною та не проявляє інтересу до неї. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню та відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його малолітньої дитини, що буде відповідати її інтересам. Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Позивач обґрунтовує свою вимогу про збільшення розміру стягуваних аліментів, тим що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, що тягне погіршення її матеріального стану. Згідно правової позиції, яка викладена у справі №143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Суд вважає, що на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку: на час присудження аліментів дитина належала до категорії дітей віком до 6-ти років, прожитковий мінімум на дитину цього віку на місяць становив 893 грн., на час ухвалення даного судового рішення дитина належить до категорії дітей віком від 6-ти до 18-ти років, прожитковий мінімум на дитину цього віку на місяць становить 1860 грн. Матеріальне становище позивача також погіршилося у зв'язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом. В той же час, суд враховує той факт, що відповідач, не є особою похилого віку, працездатний, а отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини покладено на обох батьків. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, підлягає збільшенню, з 1500 грн. до 2000 грн. на місяць, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам дитини. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, які стягувалися з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дитини - [PERSON], [INFO], на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2012 року з 1500 грн. щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позов в частині збільшення розміру аліментів підлягає задоволенню з відповідача на користь держави, відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved