Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить зняти арешт, накладений постановою виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 28.04. та 20.06.2011 року на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вказана квартира є власністю відповідача та яка перебуває у заставі ПАТ КБ "Приватбанк" відповідно до договору іпотеки від 04.09.2008 р., посилаючись на те, що 04.09.2008 р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 024/К-08, відповідно до якого банк надав йому кредит у сумі 500000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевою датою погашення 03.09.2013року. В забезпечення виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором № 024/К-08 від 04.09.2008 р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 04.09.2008 року, згідно якої [PERSON] надав в іпотеку належне йому майно, а саме: нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Договір іпотеки посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 5140. Іпотека зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна за номером №11302546, запис №5. 28.04 та 20.06.2011 року відділом державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження. У рамках цього провадження постановою виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2008 р. на предмет застави накладений арешт, але даною постановою порушуються права Позивача як заставодержателя. У відповідності до вимог ч.1 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог саме стягувача- заставодержателя, Задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягненя на заставлене майно боржника допускається лише у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржників коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Зважаючи на те, що заборгованість [PERSON] перед банком станом на 17.07.2013 року становить 1270 962 18 грн., що значно перевищує вартість предмета застави (згідно п.10 Договору іпотеки сторонами визначено вартість предмету застави в розмірі 1 066 290, 75 грн.,) немає жодних правових підстав для звернення стягнення на предмет застави для задоволення вимог стягувачів, що не є іпотекодержателями. Враховуюче вищевикладене позивач вважає, що відділ ДВС Куп'янського МРУЮ Харківської області порушує права позивача, встановлені ст. 572 ЦК України та ст.1 Закону України « Про іпотеку», на першочергове одержання задоволення вимог за рахунок іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Представник позивача по справі в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі та у випадку неявки відповідача без поважних причин, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник ВДВС Куп'янського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В забезпечення виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором № 024/К-08 від 04.09.2008 р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 04.09.2008 року, згідно якої [PERSON] надав в іпотеку належне йому майно, а саме: нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вказана квартира є власністю відповідача. Цей договір посвідчений 04.09.2008 р. приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області і зареєстрований у реєстрі за № 5140. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна за № 34663415 від 23.01.2012р. відомості про заставу внесені до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна ( а.с 24-27). 28.04 та 20.06.2011 року відділом державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження. У рамках цього провадження постановою виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2008 р. на предмет застави накладений арешт, але даною постановою порушуються права Позивача як заставодержателя. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцем знаходження цього майна. Статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено оскарження в судовому порядку дій чи бездіяльності державного виконавця боржником та іншими особами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ч.2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно виключення з - під арешту зазначеної будівлі підлягають задоволенню.

Outcome: approved