Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

03 липня 2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.01.2014 року в розмірі 94710 грн. 34 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 1762 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 21.01.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10400.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язання за кредитним договором відповідач станом на 04.06.2018 року має заборгованість - 94710.34 грн., яка складається з наступного: 8200.76 грн. - заборгованість за кредитом; 78323.37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 4486.21 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до поданої суду позовної заяви позивач просив розглядати справу без його участі та в порядку спрощеного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково. Згідний із сумою тіла кредиту - 8200.76 грн. та процентами за користування кредитом - 27300.00 грн.. Згідно заяви від 13 листопада 2018 року просить справу розглянути без його участі та без участі його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 13.07.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. 02.10.2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просить справу розглядати в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 16.10.2018 року відповідач надав до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 21.01.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" надало відповідачу грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна», сума якого не зазначена, валюта: гривня зі сплатою базової процентної ставки по кредитному ліміту на момент підписання договору у розмірі - не зазначено на рік із розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7). В позовній заяві зазначено базовий кредит - грошові кошти сумі 10 400,00 грн.. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводиться шляхом внесення коштів на карту Клієнтом, так і списанням банком коштів із платіжної картки. Як зазначив позивач у позовній заяві строк дії кредитного ліміту співпадає із строком дії платіжної карти. В анкеті-заяві зазначено, що відповідач отримав платіжну картку «Універсальна» та був ознайомлений з умовами кредитування, а саме: Витягом із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом із Умов та правил надання банківських послуг. Позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між [PERSON] та Банком отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб у сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі N 6-16цс15. Так, Верховний Суд України у вказаному рішенні вказав, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. В позовній заяві позивач зазначає, що був укладений кредитний договір б/н від 21.01.2014 року щодо надання кредиту у розмірі 10 400.00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зазначення цього факту надано копію заяви позивальника від 21.01.2014 року, але свідомо не зазначено номер картки. Також у позовній заяві позивач зазначає, що Банк щодо зміни кредитного ліміту керується «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua./terms/pages/70/. Всупереч Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст.208, 1055 ЦК України зазначений договір укладений не в письмовій формі, а Умови і Правила надання банківських послуг та Тарифи банку не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувались. Це узгоджується з правовими висновками, висловленими Верховним Судом України у справах N 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, N 6-698цс15 від 10 червня 2015 року, N 6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року, які є обов'язковими для всіх судів України. Доказів того, що саме вказані умови позивачем розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, банк не надав. Оскільки такі Умови не підписані позивачем, не зазначені в кредитному договорі без номеру від 21.01.2014 року як додатки до нього, то це означає, що зазначені Умови укладені поза межами кредитного договору, а тому не є допустимим доказом. Як зазначено у позовній заяві та в розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за кредитом, на переконання позивача, становить 94 710,34 грн., яка складається із: - 8200.76 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 78323.37 грн. - нараховані проценти за користування кредитом; - 3200.00 грн. - заборгованість за пенею і комісією, а також -500.00 грн. - штраф (фіксована частина) -4486.21 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, за змістом наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг та відповідно норм ч.1 ст.1054 ЦК України проценти нараховуються на тіло кредиту (на суму позики, якою користується позичальник), іншого правового механізму немає. Причому, згідно із Умовами та правилами надання банківських послуг такі відсотки (відсоткова ставка) є річними. Позивачем вказано у позовній заяві, що несплачена [PERSON] сума кредиту, тобто власне сума позики, становить 8200.76 грн.. Іншої чіткої суми, відмінної від цієї, із представлених позивачем розрахунків, не вбачається і іншої суми тіла кредиту прямо у розрахунках немає (в заяві позичальника від 21.01.2014 року тіло кредиту - відсутнє, тобі відсутній кредитний ліміт, але в позовній заяві позивач зазначає кредит в сумі - 10400.00 грн.) Відповідно до наданого позивачем разом із позовною заявою розрахунку заборгованості, позивач нараховував (застосовував ставку) спочатку (із лютого місяця 2014 року) заявленого періоду - 30% на рік (2.5% в місяць) і до 06.06.2018 року, але згідно наданого позивачем Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду зазначено базова ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості становить 3 %, тобто - 36% річних. Згідно із позовною заявою та наданими розрахунками заборгованості періодом, за який нараховано проценти, є період із 21.01.2014 року по 06.06.2018 року (приблизно становить 4 роки 4 місяці і 15 днів). З вищенаведеного слідує, що позивач намагається переконати суд в тому, що на 8 200,76 грн. - тіла кредиту за 4 роки 4 місяці і 15 днів можна нарахувати понад 78 323,37 грн. процентів. Між тим, простий і об'єктивний математичний розрахунок засвідчує, що на кредитний ліміт в сумі 10400.00 грн. основної заборгованості (тіла кредиту) за рік сума процентів навіть при максимальній процентній ставці - 60 % становить лише: 6 24000 грн.: 10 400,00 * 60 % * = 6 240,00 грн., де 10 400.00 грн. - тіло кредиту; 60 % річних за прострочені платежі; 6 240.00 грн. - проценти на тіло кредиту за рік. Всього заборгованість за процентами за період з 21.01.2014 року по 06.06.2018 року складає: 6 240.00 * 4 роки = 24 960 грн. 6 240.00 грн. : 12 міс = 520,00 грн./міс 520,00 грн. * 4 міс. = 2080,00 грн. 520,00 : 30 днів = 17,33 грн./день (за 15 днів* 17.33 грн. = 260,00 грн./день.) Всього процентів за зазначений період з 21.01.2014 року по 06.06.2018 року: 24 960.00 грн. + 2080.00 грн. + 260.00 грн. = 27 300.00 грн., які відповідач визнає і зобов'язується сплачувати. При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості - це «кінцева/підсумкова сума» заборгованості, проте відсотки нараховувалися на ще меншу суму, а тому сума відсотків за цей період може становити ще меншу суму. В будь-якому разі максимальна сума процентів, заявлених до стягнення за період з 21.01.2014 року до 06.06.2018 року, за які банк нарахував проценти, не перевищує (об'єктивно не може перевищувати - 21 526.99грн.). Отже, заявлена сума процентів (78 323.37 грн.) нарахована позивачем на тіло кредиту 8 200.76 грн. за зазначений період, з огляду на вищенаведене та норми ч.1 ст. 1054 ЦК України - є необґрунтованою і недоведеною. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, ПАТ КБ «Приватбанк» дійсно має право проводити зміни тарифів. При цьому, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язаний не менш, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження таких змін. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч.3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Згідно ч. 5 ст. 1056-1 ЦК України, індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс, індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів, значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. За таких обставин, визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка 30.00% річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору водносторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки без дотримання вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України така умова договору є нікчемною. Крім того, на виконання припису ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованого збільшення розміру процентної ставки суду не надано, зокрема не надано позивачем повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки. Також, позивач поряд із стягненням пені та комісії: 3 200 грн. (більша частина з якої, перебуває за межами строку спеціальної позовної давності), а тому до неї необхідно застосувати строк позовної давності в 1 (один рік), заявив вимоги про стягнення двох штрафів у загальному розмірі: 4 986,21 грн.. Між тим, Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15 висловив наступну обов'язкову для застосування правову позицію: Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). 4.4. За положеннями абзацу третього частини 4 кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). В постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15 зазначено, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 та постанові від 11.10.2017 року по справі № 6-1374цс17. Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, в даному випадку штраф у вигляді штрафів (фіксована частина та процентна складова) і пеня, нараховані в один і той же період, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно анкети-заяви позичальника (кредитний договір б/н) від 21.01.2014 року - комісія за даним зобов'язанням - не передбачена. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» суму боргу в розмірі 35500 грн. 76 коп., яка складається з: 8200.76 грн. - заборгованість за кредитом; 27300.00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 659 грн.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial