Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди землі від 01 лютого 2012 року, зареєстрований 28 квітня 2012 року в управлінні Держкомзему в Олександрійському районі Кіровоградської області, повернути йому земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію права оренди. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги та пояснив суду, що позивач є власником земельної ділянки площею 6,05 га на території Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. З 28 жовтня 2009 року по 26 червня 2013 року позивач відбував покарання у Торезькій виправній колонії. Звільнившись з місць позбавлення волі у червні 2013 року [PERSON] дізнався про те, що його земельну ділянку використовує ТОВ «УкрАгроКом» на підставі договору оренди землі від 01 лютого 2012 року, проте зазначає, що договір ним не підписувався, бо в цей час він перебував в колонії. Представник позивача підтверджує факт, що позивач отримував орендну плату, проте вважає, що це була плата за безпідставне користування землею. Раніше не звертався до суду з відповідним позовом, оскільки не було коштів на юридичну допомогу. Представник відповідача Смалиус І.В. позов не визнала та пояснила, що підпис в договорі оренди дійсно ставив не позивач, проте він, перебуваючи в місцях позбавлення волі, надіслав своїй дружині [PERSON] завірену начальником установи виконання покарань письмову довіреність, якою уповноважив її підписати договір оренди та отримувати орендну плату протягом часу відсутності позивача за місцем проживання. Крім цього, з червня 2013 року позивач систематично з'являвся до орендаря та отримував орендну плату у вигляді грошових коштів, так і в натуральній формі. При цьому ніяких заперечень щодо підписання договору його дружиною від [PERSON] не надходило. Проте довіреність не збереглась, а можливість витребувати дані з Торезької ВК втрачені через перебування установи на непідконтрольній Україні території. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні 18.03.2016 року пояснила, що в управлінні Держгеокадастру в Олександрійському районі зберігся архівний примірник Державного акту та є інформація у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів про запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 28 квітня 2012 року, де орендодавцем значиться [PERSON] Копія доручення чи його оригінал в управлінні відсутній та особисто представник не була присутня при реєстрації договору. Зазначила, що 01.01.2013 року в управлінні Держгеокадастру в Олександрійському районі відсутні повноваження щодо реєстрації договорів та їх скасування. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків [PERSON] і [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 6,05 га, позначеної на плані меж за [NUMBER], на території Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, що підтверджено копією Державного акта на право приватної власності на землю (а.с.6-7). Встановлено, що 01 лютого 2012 року було укладено договір оренди землі з ТОВ "УкрАгроКом ", який зареєстрований в управлінні Держкомзему в Олександрійському районі в Державному реєстрі земель 28 квітня 2016 року відповідно за №352030004002876 (а.с.4-5). Позивача отримував орендну плату. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON], власник земельної ділянки [NUMBER], перебував в місцях позбавлення волі з 2009 по 2013 рік. Вкінці 2011 року закінчився строк договору оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «УкрАгроКом», вона звернулась до товариства з проханням переукласти договір, оскільки їй необхідні були кошти на навчання дітей, а чоловік відбував покарання. Після пояснення порядку укладення договору свідок отримала поштою письмове доручення від чоловіка на укладення договору оренди землі та отримання коштів. Коли укладала договір вважала, що укладає його на строк лише до моменту повернення чоловіка з колонії, а не на 10 років, як записано в договорі. Кошти за договором оренди отримувала з 2012 по червень 2013 року. В подальшому чоловік сам отримував орендну плату. Де знаходиться видана чоловіком довіреність вона не знає, оскільки віддала її в бухгалтерію товариства при укладенні договору. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], провідний бухгалтер ТОВ «УкрАгроКом» пояснила, що вкінці 2011 року звернулась [PERSON] з приводу укладення договору оренди землі її чоловіка. Їй пояснили порядок оформлення та зміст довіреності, яку вона повідомила чоловіку в колонію. Через деякий час [PERSON] поштовим зв'язком отримала довіреність від чоловіка, на підставі чого і був зареєстрований договір. Довіреність при реєстрації віддали в Центр ДЗК, копія не збереглась. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1, ч. 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони, відповідно до статті 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. В судовому засіданні встановлено і представник відповідача цього не заперечує, що договір оренди землі від 01 лютого 2013 року підписаний не позивачем, а іншою особою. Суд відкидає твердження представника відповідача, що факт наявності повноважень у [PERSON] може підтверджуватись поясненнями свідків з таких підстав. Відповідно до ч.1,3 ст.244 ЦК України представництво може здійснюватись за довіреністю, що являє собою письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ч.1ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятись правочин. З урахуванням ч. 2 ст.59 ЦПК України суд дійшов висновку, що саме наявність оригіналу довіреністю, з якої вбачаються повноваження представника, строк довіреності та інше, є належним доказом для підтвердження дійсного волевиявлення орендодавця. Судом неодноразово роз'яснювалось представнику відповідача його право витребувати з Торезької ВК відомості про надання довіреності шляхом з'ясування чи були переміщені архіви цієї установи на підконтрольну Україні територію. Проте сторона таким правом не скористалась. Судом в порядку витребування доказів направлявся запит Торезьку ВК за наданою відповідачем адресою, проте відомості отримані не були. Оскільки позивач фактично не підписував договір, письмове підтвердження, що позивач повноваження на це надавав іншій особі немає, з чого вбачається відсутність його волевиявлення на укладення договору, доказів протилежного відповідач не надав, тому даний договір слід визнати недійсним та повернути земельну ділянку. Представник відповідача в судовому засіданні вказував на те, що позивач отримував орендну плату протягом 2012-2015 років за вказаним договором та ставив власний підпис у відомостях про її отримання, і тим самим не заперечував щодо договірних відносин між сторонами, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Проте згідно роз'яснень в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності. Крім того, вчинення стороною дії (одержання орендної плати) без отримання нею пропозиції укласти цей договір (оферти) не може підтверджувати її згоду на укладення цього договору(ст.ст.641. 642 ЦК України). Посилання представника відповідача на те, що отримання орендної плати свідчить про наступне схвалення правочину не має правового значення також з огляду на те, що, як свідчать матеріали справи, відсутні належні та допустимі докази, що позивач уповноважував [PERSON] на підписання договору оренди землі, тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч.1 ст.241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки власнику підлягають задоволенню, так як останній договір не підписував, не було узгоджено умови договору, тобто не було волевиявлення позивача на його укладення. Що стосується позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди землі, то суд вважає, що позивач вправі звернутись в уповноважені органи реєстрації та на підставі рішення суду про визнання договору недійсним вчинити вказані дії, оскільки суд не може підміняти контролюючі органи.

Outcome: partial