Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором в сумі 12919,73 грн. мотивуючи тим, що відповідачем підписано заяву № б/н від 21.07.2011 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку» складає між останнім та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 12919,73 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 31.05.2015 та станом на 15.11.2018, яка складається: 4823,89 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 7004,42 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 591,42 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17.12.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 23.01.2019. 25.10.2018 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим судовий розгляд відкладено. 15.02.2019 ухвалою суду, за клопотанням відповідача, визнано явку представника позивача АТ КБ "Приватбанк" обов`язковою , у зв`язку з чим відкладено судовий розгляд справи на 12.03.2019. 28.03.2019 від АТ КБ "Приватбанк" надійшла уточнена позовна заява до [PERSON] із збільшеними позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 17208,95 грн., станом на 12.03.2019 р., яка складається з 2591,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4511,56 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 7460,65 грн. - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 1350,00 грн. - заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 795,66 грн. - штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В судовому засіданні представники позивача підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач заперечують проти позовних вимог та просять суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідач подав відзив на позов, мотивуючи наступним. Як первісний позов з ціною позову - 12919,73 грн., так і уточнені позовні вимоги з ціною позову - 17 208,95 грн. він вважає незаконними та необгрунтованими. Так, у зв`язку із підписанням ним анкети-заяви від 21.07.2011 року, що є по суті, кредитним договором, позивачем відповідачу була видана платіжна картка №[NUMBER] з терміном дії до травня 2015 року. Згідно з п.2.1.1.12.2 вказаного договору, в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем,в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, за зазначеному у тарифах, що діють на дату нарахування. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, Клієнт сплачує Банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у договорі тарифів та штраф у розмірі 500 грн. Відповідно до ст.ст.256-258 ЦК України позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється спеціальна (скорочена) позовна давність в один рік. Згідно з частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогою кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання часу погашення чергового платежу. Так, виходячи із фактичних обставин справи та умов кредитного договору, строк дії картки - останній календарний день зазначеного місяця (31.05.2015р.), строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту у повному обсязі є останнім днем місяця, указаного на картці. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Тому, за вказаних умов, початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Враховуючи вищевикладене, дія платіжної картки № [NUMBER] - до травня 2015 року; з позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся у грудні 2018 року; право банку на звернення до суду з вимогою про повернення прострочених щомісячних платежів виникло з 26 числа наступного місяця у якому не погашено відповідний щомісячний платіж, а з вимогою про повернення усього кредиту банк набув саме з травня 2015року. Разом з цим, право нараховувати передбачені договором проценти банк має лише впродовж строку дії кредитного договору. Нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування є безпідставним (ст.1050 ЦК України). Ті платежі, які здійснювались відповідачем після травня 2015року, проводились вже після закінчення строку дії картки, а отже, посилання позивача на те, що правовідносини, таким чином, були продовжені і тривають між сторонами до повного погашення клієнтом кредиту, є хибними. Тому, АТ КБ «Приватбанк» не скористався у встановлений законом строк своїм правом грошової вимоги, і при цьому, ним не надано доказів того, що строк позовної давності щодо грошової вимоги пропущений з поважних причин. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши представників сторін та відповідача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.07.2011 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір, що складається із Анкета-Заяви відповідача, «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів Банку», копії витягів яких додано позивачем до матеріалів справи. Згідно вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.11-27). Строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії картки. Термін дії картки визначено травень 2015 року. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку , серед яких відповідний офіційний сайт банку, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. Відповідач належним чином не виконує умови договору б/н від 21.07.2011, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 12919,73 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с. 8-10) станом на 31.05.2015 та станом на 15.11.2018, яка складається: 4823,89 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 7004,42 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 591,42 грн. - штраф (процентна складова). З уточнених позовних вимог вбачається, що заборгованість за кредитним договором складає 17208,95 грн., станом на 12.03.2019 р., з них: 2591,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4511,56 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 7460,65 грн. - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 1350,00 грн. - заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 795,66 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с.50-56). На обґрунтування уточнених позовних вимог додано до матеріалів справи новий розрахунок заборгованості, станом на 12.03.2019 р., де представником позивача додатково зазначено тіло кредиту, без будь-яких обгрунтувань. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником позивача надано довідку стосовно того, що карта [NUMBER] відкрита 21.07.2011 року, діяла до 05/15, при цьому дані щодо перевипуску нової картки відсутні (а.с. 112). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа №6-103цс14), від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134цс14), від 12 листопада 2014 року (справа №6-167цс14). Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Враховуючи викладене та зважаючи на те, що з заяви, яка і є договором, чітко вбачається, що строк дії картки № [NUMBER] встановлено до травня 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 06.12.2018 року заява позивача про застосування строку позовної давності є обґрунтованою. Тобто право банку на звернення до суду з вимогою про повернення усього кредиту банк набув саме з травня 2015 року. Крім того, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Тобто відсотки банком нараховані взагалі безпідставно. З 21.05.2018 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило назву на Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ КБ "ПриватБанк", Статутом АТ КБ "ПриватБанк" (нова редакція), копії яких додано до матеріалів справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed