Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/820 від 08.11.2008 року у розмірі 58271,45 дол. США та 30724,44 грн. В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що 08.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №6/4/26/2007/840-К/820. Позивач свої забов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, однак, відповідач [PERSON] умови вказаного договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед банком за кредитним договором, яка станом на 14.07.2013 року складає 60898,86 дол. США. У якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору [PERSON] між ВАТ "Комерційний банк "Надра" та [PERSON] був укладений договір поруки № 6/4/26/2007/840-П/822 від 08.10.2007 року, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалась відповідати перед ВАТ "Комерційний банк "Надра" за належне виконання [PERSON] умов кредитного договору №6/4/26/2007/840-К/820 як солідарний боржник. У судове засідання представник позивача не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра", та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №6/4/26/2007/840-К/820, згідно з яким позивач надав, а [PERSON] отримала кредит в розмірі 40038,62 грн., строком до 05.11.2032 року, зі сплатою відстотків у розмірі 12,49 % на місяць. Свої зобов'язання за Договором Банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування коштів, через касу банку, на підставі заяви на видачу готівки №1 від 08.11.2007 року. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується з вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. Відповідач, [PERSON], як було встановлено в судовому засіданні, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 14.07.2013 р., заборгованість перед Банком становить 60898,86 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 39274,04 дол. США, заборгованості за відсотками - 18997,41 дол. США, пені - 2627, 41 дол. США, що еквівалентно 30724, 44 грн. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду не має. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України проценти за договором кредиту є платою за користування грошовими коштами та є частиною поняття "кредиту". Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ч. 1 ст. 526 зазначеного Кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема спала неустойки. Положення ст. 612 ЦК України встановлює поняття прострочення боржника, відповідно до даної норми Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України), тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як визначено у п. 29 Постанови Пленуму Вищого Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Також, в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/820 від 08.11.2014 року, між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" та [PERSON] було укладено договір поруки 6/4/26/2007/840-П/822. Згідно п. 1.1 та п. 1.2 вказаного Договору поруки [PERSON] зобов'язалась солідарно з [PERSON] в повному обсязі відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/820 від 08.11.2014 року, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Відповідно до п.5.3. Договору поруки, дія цього договору закінчується належним виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно договору. Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання За приписами ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вказані договори поруки та додаткові угоди до них підписані відповідачами у справі без будь-яких застережень. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України.

Outcome: approved