Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання станом на 01.03.2014 року в розмірі 3492 грн. 24 коп., мотивуючи тим, що позивач надає послуги теплопостачання в квартиру відповідачів, які неналежно проводить оплату за надані послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість. 05 травня 2014 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] до державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про відшкодування моральної шкоди. Зустрічні позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 13 липня 2012 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до Івано-Франківського міського суду було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів, позивачів за зустрічним позовом заборгованості за послуги теплопостачання. Ухвалою суду від 08 березня 2012 року судовий наказ було скасовано. Однак, незважаючи на вказане рішення Івано-Франківського міського суду від 05.03.2012 року, відповідач за зустрічним позовом і надалі продовжував надсилати позивачам за зустрічним позовом вимоги про погашення заборгованості за теплопостачання. Позивачі за зустрічним позовом вважають такі дії відповідача за зустрічним позовом неправомірними та незаконними, оскільки Івано-Франківським міським судом вже винесено ухвалу, яким наказ скасовано. Внаслідок такої протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом позивачам було завдано моральної шкоди, яку вони оцінюють у 5000 гривень кожному. Ухвалою суду від 13 травня 2014 року вказані первісний позов державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та зустрічний позовом [PERSON] та [PERSON] до державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про відшкодування моральної шкоди об'єднані в одне провадження. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю. Також додатково суду пояснив, що відповідачів було від'єдно від системи централізованого теплопостачання у листопада 2011 року, за грудень 2011 року нарахування вже не здійснювалось. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити як безпідставному та необгрунтованому. Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом, та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили застосувати строк позовної давності, суду пояснили, що згідно актів, квартиру позивачів за зустрічним позовом відключено від системи теплопостачання ще в 2010 році, а тому немає підстав для нарахування та стягнення заборгованості. Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом в судових дебатах вказав, що є акти про відключення та у випадку неправильного рішення суду він долучить їх в суді апеляційної інстанції. Суд роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, а також наслідки їх невиконання і постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобов'язання по оплаті наданих послуг теплопостачання. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, позивач надавав послуги теплопостачання відповідачам-споживачам, які проживають в квартирі [ADDRESS]. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Нарахування по оплаті наданих послуг позивачем проводились у відповідності до п. 17 вище зазначених правил, за змістом якого вартість послуг опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження вартості теплової енергії за 1 м. кв. квартири на її загальну площу. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 року, Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Внаслідок неналежного виконання споживачами - відповідачами зобов'язання по оплаті послуг станом на 01.03.2014 року виникла заборгованість відповідачів перед позивачем в загальній сумі 3492 грн. 24 коп. Згідно представленого позивачем розрахунку боргу за надані відповідачам послуги встановлено, що позивачем пред'явлено позов про стягнення заборгованості яка утворилась ще до 01.03.2011 року та по даний час. При цьому, в розрахунку зазначено, що борг станом на 01.03.2011 року становив 1831 грн. 53 коп. (а.с.3). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач пред'явив позов 20.03.2014 року про стягнення з відповідачів заборгованості, що утворилась до 01.03.2011 року. Загальна сума заборгованості в межах строку позовної давності становить 1660 грн. 71 коп. Загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В даній справі відповідачі просили про застосування позовної давності. За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а тому помилковим є твердження представника позивача про переривання строку позовної давності у зв'язку із зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу. Представник позивач в судовому засіданні визнав, що в розрахунок внесено заборгованість, яка перебуває за межами строку позовної давності. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності в сумі 1660 грн. 71 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. Що стосується вимог зустрічного позову, то суд виходить з наступного. Так, справді, за заявою ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 08 листопада 2012 року було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 3492 грн. 24 коп. з [PERSON] та [PERSON]. 05 березня 2013 року, а не 05 березня 2012 року, як помилково вказують позивачі за зустрічним позовом, було винесено ухвалу про скасування судового наказу (а.с.4). Також в ухвалі суду роз'яснено право позивача ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку. Отже, є безпідставним твердження позивачів за зустрічним позовом про те, що відповідач за зустрічним позовом не мав права вимагати у них оплати заборгованості за послуги теплопостачання. З урахуванням того, що вимоги відповідача за зустрічним позовом до позивачів за зустрічним позовом про оплату заборгованості були правомірними, то позивачам за зустрічним позовом не могло бути завдано моральної шкоди у зв'язку з цим. Щодо твердження представника позивачів за зустрічним позовом про те, що позивачі були відключені від системи теплопостачання, тому і не повинні сплачувати заборгованість, то суд вважає за необхідне йому роз'яснити, що нарахування за послуги теплопостачання у такому разі припиняються не з моменту фактичного відключення, згідно актів, а з моменту рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Такого рішення позивачами за зустрічним позовом суду не надано. Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року №1268, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Відповідно до п. 25 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року № 169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 26 вересня 2012 року у справі №6-96 цс12. З урахуванням наведенного, суд прийшов до переконання, що зустрічні позовні вимоги є безпідставними та необгрнутованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №-630 від 21.07.2005 року, ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст. 257, 261 ч.1, 267 ч.4, 509, 526, ч. 2 ст. 651 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial