Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач ПАТ "Черкаське хімволокно" в інтересах Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 19616,37 грн., в обгрунтування своїх вимог вказує, що позивачем здійснюється надання населенню послуг із забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання. Станом на 01.11.2016 року з січня 2011 року заборгованість відповідачки по квартирі [ADDRESS] становить 19616,37 грн., дії відповідача наносять шкоду підприємству. Просить стягнути з відповідача борг в сумі 19616,37 грн. та судові витрати. Провадження у справі відкрито в частині позовних вимог в сумі 13899,85 грн, щодо яких ухвалою від 05.07.2016 року скасований судовий наказ, в іншій частині позовну заяву повернуто позивачу та роз'яснено право на звернення до суду в порядку наказного провадження. В наданій суду заяві позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01.09.2015року з січня 2011 року в сумі 13899,85 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. В судовому засіданні засіданні представник позивача Чаруха Т.П. позов підтримала та просила задоволити. У відзиві на заперечення вказувала, що факт відсутності між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від обов'язку оплати послуг, оскільки відмова споживача від укладання договору суперечить закону. Також вказувала, що документів, які б підтверджували законність відключення квартири відповідачки від системи централізованого опалення відповідач не надала, самовільне відключення від мереж ЦО забороняється. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що позивач не надав договору зі споживачем про надання послуг з теплопостачання, також 11.10.2011р. відповідачка зверталась до позивача з заявою про те, що приміщення її квартири опалюється недостатньо, взимку у квартирі холодно, система опалення працює незадовільно, тому опалення її оселі буде здійснюватися за допомогою електрообладнання, проте, відповіді в місячний термін відповідчка не отримала. Вказує, що нею було вжито дії щодо підключення до систем індивідуального (поквартирного) опалення та фактично припинено користування послугами позивача, однак позивач відмовляється визнавати вказаний факт, окрім цього не надає їй відповідних документів для узаконення факту встановлення автономного опалення. Також у наданій суду заяві просив застосувати строк позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини справи, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Згідно із ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач відповідно до ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» забезпечує надання населенню послуг по забезпеченню тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності. Відповідачка є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] на підставі рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 27 листопада 2009р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.02.2017р. Іншим співвласником квартири є неповнолітня донька відповідачки [PERSON], [INFO]. Відповідно до оборотної відомості нарахувань і оплат по особовому рахунку [NUMBER] заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з січня 2011 року по серпнь 2015 року по квартирі [ADDRESS] становить 13899,85 грн. 09.09.2015 року за заявою позивача був виданий судовий наказ про стягнення з відповідачки заборгованості 13899,85 грн., який за заявою відповідачки був скасований ухвалою суду від 05.07.2016р., після чого в зв'язку з непогашенням заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодного та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодного та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п.п. 24, 25, 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 №630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.05 р. №4 затверджений Порядок відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Пунктом 1.2 даного порядку передбачено, що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП. Відповідно до п.2.4,2.5, 2.6, 2.7 вказаного Порядку в редакції Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства N 169 від 06.11.2007 проект індивідуального (автономного) теплопостачання повинен відповідати вимогам чинних нормативних документів. Разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються:проектні рішення щодо опалення місць загального користування у будинку; технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільних трубопроводів, стояків, заміна дросельних діафрагм, елеваторів, теплолічильників тощо;теплові навантаження місць загального користування; розраховані теплові навантаження будинку; технічні рішення з перерахунку та заміни внутрішньобудинкових систем газо- та електропостачання (залежно від типу нагрівачів). Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що рішення міжвідомчої комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради з розгляду питань щодо відключення від мереж ЦО та ГВП належної відповідачу квартири після виконання спеціалізованою організацією затвердженого у встановленому порядку проекту не виносилось. За таких обставин, коли єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, затверджений відповідною комісією, а проведене позивачем відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним, то вимоги відповідачки про ненарахування оплати за спожиту теплову енергію є безпідставними. Суд також враховує, що відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, однак використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Статтею 13 Конституції України встановлено, що власність зобов'язує. При цьому, частиною 2 ст.383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання. Суд виходить з того, що з моменту надання послуг по забезпеченню відповідача житлово-комунальними послугами в силу ст. 11 ЦК України у сторін виникли правовідносини з підприємством, які полягають у певній поведінці їх суб'єктів і яка закріплена державою в законах і інших нормативно-правових актах. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений термін. Невиконання вимог щодо оплати за житлово-комунальні послуги відповідач порушує інтереси підприємства і держави. Відповідно до ст. 67 ЖК України та ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за комунальні послуги нараховується щомісячно, а її розмір розраховується за затвердженими в установленому порядку тарифами та відповідно до показань приладів обліку або за встановленими нормами. Відповідно до ст. ст.67,68 Житлового Кодексу України, ст.20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», власник, квартиронаймач зобов'язаний щомісячно вносити квартирну плату (витрати на послуги з утримання будинку) згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифів. Повнолітні члени сім'ї наймача зобов'язані брати участь у витратах на оплату за комунальні послуги (ст.64 ЖК України). Доводи відповідачки про те, що між сторонами не укладався договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, виходячи з такого. Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право споживача таких послуг. Верховний Суд України при розгляді 10 жовтня 2012 року справи № 6-110 цс 12 зробив правовий висновок про те, що відповідно до змісту статті 627 ЦК України свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобов'язана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якого споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Одночасно, вирішуючи питання про підставність позовних вимог суд враховує, що відповідно до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до вимог ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Оскільки, оплата за надані житлово-комунальні послуги, в силу ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні платежі» повинна сплачуватись щомісячними платежами, перебіг позовної давності в таких випадках, повинен обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу. Тобто, сплив позовної давності, є підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення сум, які обраховані поза межами трирічного строку звернення до суду. Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог. З огляду на викладене та на положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 264 ЦК України необхідно дійти висновку, що подання заяви про видачу судового наказу та його видача судом перериває позовну давність. Як вбачається із матеріалів справи заборгованість відповідачів по оплаті комунальних послуг в сумі 13899,85 грн. станом на 01.099.2015р. виникла за період з січня 2011 року по серпень 2015 рік. При цьому, судом враховується, що позивач у вересні 2015 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, що свідчить про переривання спливу позовної давності в розумінні положень ч.2 ст.264 ЦК України. Таким чином , сума боргу станом на вересень 2012 року в сумі 6413,19 грн. нарахована за період поза межами трирічного строку, що передує зверненню позивача до суду в порядку наказного провадження, тому позовні вимоги про її стягнення не підлягають до задоволення за пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача в наданій суду заяві. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані на законі та підлягають до часткового задоволення. До стягнення з відповідачки підлягає заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 13899, 85 - 6413,19 грн. = 7486,66 грн.за період з жовтня 2012 року (в межах позовної давності) по серпень 2015 року, оскільки відповідачка та її члени сім'ї являються споживачами житлово-комунальних послуг, надання яких забезпечується за рахунок позивача, відповідачка у встановленому законом порядку не відмовлялась від надання по квартирі послуг з централізованого опалення, протягом вказаного періоду не зверталась з претензіями щодо неналежної якості даних послуг, тобто сторони протягом періоду виникнення боргу перебували у фактичних договірних відносинах, однак відповідач від оплати послуг ухиляється, що сприяє накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до поновлення судом. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує понесені іншою стороною судові витрати, тому до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial